----

----

I Meddelelser

EUROPA-PARLAMENTET

BESVAREDE SKRIFTLIGE FORESPØRGSLER

----

(2004/C 33 E/001)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0415/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(20. februar 2002)

Om:   Fjernelse, indsamling og destruktion af ubrugte EU-producerede giftstoffer i den tredje verden

Kilde: Det nederlandske tv-aktualitetsmagasin »2 Vandaag« af 29.1.2002.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(16. april 2002)

Kommissionen er bekendt med problemet vedrørende transport af farlige kemikalier til udviklingslande og især med truslen fra gamle lagre af pesticider mod menneskers helbred og mod miljøet.

Alle gamle lagre af pesticider må betragtes som farligt affald på grund af deres farlige egenskaber. Transport af farligt affald til lande uden for Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD) er ikke tilladt ifølge Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvågning af og kontrol med affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab (1). Denne forordning etablerer et kontrolsystem og specielle foranstaltninger såsom eksportlandets tilbagetagelse af ulovligt transporteret affald. I denne sammenhæng vil pesticider, der eksporteres med henblik på bortskaffelse, blive betragtet som affald, selv om de af den eksporterende part betegnes som produkter, og på denne måde udgøre ulovlige transporter. Denne bestemmelse er kun gældende, hvis det kan bevises, at den eksporterende parts hensigt er at bortskaffe pesticiderne.

Kommissionen forbereder endvidere ratifikationen af Stockholm-konventionen om persistente organiske miljøgifte, som blev underskrevet i maj 2001, og som p.t. behandler ni pesticider ud af i alt 12 miljøgifte.

Bestemmelserne i Stockholm-konventionen vedrørende lagre og affald, som indeholder eller er forurenet af persistente organiske miljøgifte, angiver som målsætning en miljømæssigt forsvarlig håndtering. Dette betyder blandt andet, at parterne skal sørge for oplagring på en sikker, effektiv og miljømæssigt forsvarlig måde, indtil det kan betragtes som affald, og at de skal træffe foranstaltninger til håndtering, indsamling, transport og oplagring af affaldet ligeledes på en miljømæssigt forsvarlig måde og fjerne affaldet således, at de persistente organiske miljøgifte destrueres. Parterne bør ikke tillade genanvendelse, genvinding, landvinding, direkte genbrug eller alternativ anvendelse af persistente organiske miljøgifte og bør heller ikke transportere persistente organiske miljøgifte over internationale grænser uden hensyntagen til internationale regler (f.eks. Basel-konventionen om kontrol med grænseoverskridende transporter af farligt affald).

Selv om disse bestemmelser p.t. kun omfatter de ni pesticider, som er optaget i Stockholm-konventionen, skal alle gamle lagre af pesticider behandles miljømæssigt forsvarligt for at sikre den bedst mulige beskyttelse af miljøet mod effekterne af denne slags farligt affald.

Sideløbende har Kommissionen for nyligt foreslået at ratificere og gennemføre bestemmelserne i Rotterdam-konventionen om anvendelse af proceduren for forudgående informeret samtykke (Prior Informed Consent — PIC) i Fællesskabet. Konventionens mål er at forbedre informationen om giftstoffer (pesticider, industrielle kemikalier og husholdningskemikalier) til udviklingslande og at hjælpe disse lande med at håndtere disse på en ordentlig og bæredygtig måde. Rotterdam-konventionen repræsenterer derfor et vigtigt skridt på vejen mod forbedring af internationale bestemmelser og håndtering af farlige kemikalier.

Kommissionen råder ikke over oplysninger om, hvilke virksomheder der har produceret og transporteret de giftstoffer, som det ærede medlem henviser til.

Kommissionen er dog velinformeret om initiativer med fokus på usikker oplagring af store mængder gamle pesticider, som Greenpeace har taget i Nepal såvel som i andre asiatiske og afrikanske lande.

Endelig er Kommissionen opmærksom på, at FN's Organisation for Ernæring og Landbrug (FAO), FN's miljøprogram (UNEP), OECD, støtteagenturer, lande med gamle lagre, producenter af pesticider og ikke-statslige organisationer har igangsat forskellige fælles projekter for at opgøre, indsamle og bortskaffe eksisterende lagre af gamle pesticider og for at hindre, at der opbygges nye.

----

(1)EFT L 30 af 6.2.1993.

----

----

(2004/C 33 E/002)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1285/02

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(7. maj 2002)

Om:   Østtimor

Hvilke planer har Kommissionen om at åbne en delegation i Dili i Østtimor? Er der opstillet en tidsplan?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(28. maj 2002)

Efter hændelserne i 1999 oprettede Kommissionen et Kontor for Humanitær Bistand (ECHO) i Dili for at hjælpe med forvaltningen af igangværende nødhjælpsaktioner i området. Fællesskabet har siden februar 2001 haft et kontaktkontor for teknisk bistand i Dili, som af økonomiske og effektivitetsmæssige årsager deler kontorfaciliteter med ECHO. Kommissionen har til hensigt at bibeholde dette kontaktkontor for teknisk bistand i Dili indtil slutningen af 2004. Kontoret finansieres under budgetpost Β7 304A for at yde projektledelse og lokal teknisk bistand til Fællesskabets igangværende programmer og foranstaltninger til rehabilitering, genopbygning og udvikling i Østtimor.

Kommissionens delegationsleder i Jakarta er netop ved at blive akkrediteret hos FN's midlertidige administration i Østtimor, og det foreslås, at han ligeledes akkrediteres i Østtimor, da landet formelt er blevet selvstændigt den 20. maj 2002. Med tanke på, at finansieringen af Fællesskabets kontaktkontor for teknisk bistand vil sikre lokal tilstedeværelse indtil slutningen af 2004, samt at Kommissionens budget til delegationer i tredjelande allerede er forpligtet til det yderste, har Kommissionen på nuværende tidspunkt ingen planer om at åbne en delegation i Dili, eftersom en sådan ville betyde, at en anden delegation skulle lukkes eller reduceres.

----

----

(2004/C 33 E/003)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1638/02

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(10. juni 2002)

Om:   Kommissær Busquins holdning til konkurrencen på skatte- og afgiftsområdet i det europæiske indre marked

I dagbladet »De Morgen« af 18. maj 2002 forlød det, at Busquin, medlem af Kommissionen med ansvar for forskning, skulle have sagt, at han principielt er uenig med sin kollega kommissær Bolkestein. Busquin bebrejder Bolkestein for at have tilskyndet medlemsstaterne til at konkurrere med hinanden på skatte- og afgiftsområdet, og han citeres for at have sagt »Skal vi køre konkurrencen på skatte- og afgiftsområdet op på højeste plan? Bolkestein (det indre marked) går ind herfor. Jeg ønsker at gøre det helt klart, at jeg er imod det. Det er på tide, at vi fører en principiel drøftelse herom.«

Har Busquin officielt informeret sine kolleger i Kommissionen om sin utilfredshed med Bolkesteins politik, og har han i mellemtiden indtrængende opfordret sine kolleger i Kommissionen til at drøfte spørgsmålet?

I benægtende fald, hvornår vil kommissær Busquin officielt give Kommissionen meddelelse herom?

I bekræftende fald, hvorledes reagerede Kommissionen på forslaget om en principiel drøftelse?

Kommissær Busquin bedes endnu engang redegøre for, hvorfor han er imod Bolkesteins strategi. I benægtende fald hvorledes skal man fortolke interviewet i dagbladet »De Morgen«?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(18. juli 2002)

Kommissionens holdning til EU's skattepolitik er beskrevet i dens meddelelse »Skattepolitik i EU — prioriteringer for de kommende år« (1). Denne meddelelse er yderst detaljeret og identificerer flere forskellige niveauer, hvad angår foranstaltninger og prioriteter for de kommende år. Den er resultatet af drøftelser internt i Kommissionen vedrørende skattepolitik og skattemæssige foranstaltninger.

Konkurrence på skatteområdet behandles i denne meddelelse, navnlig i afsnit 2.3, hvor der står, at »en sådan politik først og fremmest skal tjene borgernes og erhvervslivets interesser, når disse ønsker at drage fordel af de fire friheder i det indre marked (fri bevægelighed for personer, varer, tjenesteydelser og kapital). Den skal derfor fokusere på at få fjernet skattemæssige hindringer for at udøve disse fire friheder. Desuden må de skattemæssige konsekvenser, i det omfang skattesystemerne anvendes som et redskab til opnåelse af allokerings-, omfordelings- og stabiliseringsmålsætninger, fremstå klart for de økonomiske aktører. Af begge grunde skal skattesystemerne gøres mere enkle og gennemsigtige. I denne forbindelse er det vigtigt at erkende, at selv om skadelig skattekonkurrence er et problem, der skal takles både på EU-niveau og i international sammenhæng, især inden for OECD, og statsstøttebestemmelserne i traktaten skal overholdes, så vil en vis skattekonkurrence i EU nok være uundgåelig og denne kan måske bidrage til et lavere skattetryk.«

I meddelelsen erkendes det endvidere, at skattepolitik ikke kan udarbejdes isoleret, men må være kohærent og understøtte andre dele af Fællesskabets målsætning og navnlig støtte moderniseringen af den såkaldte europæiske sociale model. På denne baggrund er det også Ministerrådets opgave at træffe beslutning om, hvilke foranstaltninger der skal prioriteres højest, og som det også gøres klart i meddelelsen, er det fortsat Kommissionens synspunkt, at det i det mindste i forbindelse med visse skattemæssige spørgsmål er absolut nødvendigt, at beslutninger træffes ved flertalsafgørelse.

De synspunkter vedrørende skattemæssig konkurrence, der kommer til udtryk i artiklen i De Morgen er fuldt ud i overensstemmelse med indholdet i den meddelelse, som Kommissionen har vedtaget, men man skal gøre sig klart, at meddelelsen indeholder flere forskellige niveauer for foranstaltninger på både kort, mellemlang og lang sigt.

----

(1)  KOM(2001)260.

----

----

(2004/C 33 E/004)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1954/02

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(3. juli 2002)

Om:   Det europæiske minde- og forsoning sår

Mener Kommissionen, at det er ønskeligt at udnævne 2005 som det europæiske minde- og forsoningsår for dermed positivt at markere 60-årsdagen for afslutningen af anden verdenskrig?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(7. oktober 2002)

Kommissionen har nøje overvejet forslaget om, hvorvidt 2005 skal udpeges som »Det europæiske minde-og forsoningsår«.

Det er helt klart ønskeligt, at 60-årsdagen for afslutningen af 2. verdenskrig — afslutningen af krigen inden for vor Unions grænser — markeres på en positiv måde. Kommissionen er dog af den opfattelse, at udvidelsen, hvor der bydes velkommen til nye medlemmer i Parlamentet og nye medlemmer i Kommissionen, er det mest håndgribelige udtryk for forsoningen. Det er naturligvis netop fordi Kommissionen husker 1. og 2. verdenskrig og de ofre, som krigene krævede blandt europæerne, at Kommissionen er fast besluttet på at sikre fred, sikkerhed og stabilitet i en udvidet Union.

Kommissionen agter ikke at udpege 2005 som et europæisk minde- og forsoningsår som foreslået af det ærede medlem, men overvejer at fokusere aktiviteterne den 9. maj 2005 omkring disse specifikke emner. Det vil være en effektiv måde at oplyse borgerne om, hvad Unionen går ud på, og de værdier, som den bygger på, og som fortsat er rettesnor for den udvidede Unions mål. Fejringen af den fredeligt udvidede Union i 2005 vil være en passende måde at mindes på.

----

----

(2004/C 33 E/005)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2094/02

af Roger Helmer (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juli 2002)

Om:   EU-finansiering af palæstinensisk terrorisme

Kan Kommissionen bekræfte, at den har læst artiklen »Lifting the Veil on EU Funding and Palestinian Violence« (»Afsløring af EU-finansiering og palæstinensisk vold«), som offentliggjordes i Wall Street Journal Europe den 19. juni 2002, og at den omgående har taget skridt til at reagere på de problemer, der blev peget på i artiklen?

Kommissionen anmodes i særdeleshed om at bekræfte, at den er i gang med at efterforske påstande, som fremsattes i Die Zeit om, at EU's omfattende finansiering af Den Palæstinensiske Myndigheds fjernsynsstation anvendes til propaganda og antisemitiske formål og til at fremme racisme og fremmedhad, hvilket nu i overensstemmelse med den europæiske arrestordre anses for at være ulovligt.

Kommissionen bedes gøre rede for, hvilke foranstaltninger den er ved at træffe for at sikre, at midler, der skal gå til »uddannelsesformål«, ikke misbruges til finansiering af religiøs intolerance over for jøder?

Mener Kommissionen ikke også, at den, til trods for støtte til gennemførelse af budgettet samt revisionskapacitet i Palæstina, ikke længere kan sikre, at EU-midler, der er afsat til reform og bistand, ikke misbruges til finansiering af terrorisme, navnlig når præsident Arafat har sagt, at han ikke skelner mellem sin selvstyreregering og Fatah-bevægelsen (Die Zeit, Kleine-Brockhoff og Schirra).

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(23. oktober 2002)

Kommissionen bekræfter at have læst den avisartikel, som det ærede medlem henviser til. Artiklen er hovedsagelig baseret på en artikel fra Die Zeit i juni 2002, der indeholdt et uacceptabelt antal unøjagtigheder, som Kommissionen allerede har svaret på. En kopi af Kommissionens svar sendes direkte til det ærede medlem.

Det er ikke korrekt, at EU yder direkte støtte i større omfang til Den Palæstinensiske Myndigheds fjernsynsstation (der henvises formodentlig til Palestinian Broadcasting Company — PBC). Kommissionen bidrog oprindeligt til oprettelsen af PBC i 1994 med bilateral støtte fra visse medlemsstater. Planerne om supplerende støtte på 1,5 mio.EUR blev i sidste instans annulleret i 1997, hvorefter midlerne blev overført til andre formål.

Skønt Kommissionen aldrig har finansieret palæstinensiske skolebøger (et antal medlemsstater har ydet bilateral støtte til skolebøger), ser den imidlertid med stor bekymring på påstanden om, at de skulle indeholde had-propaganda. EU's repræsentanter i Jerusalem og Ramallah har derfor udarbejdet en rapport (»Palestinian Textbooks« af 15. maj 2002) om dette spørgsmål, som findes på webstedet for Rådet for Den Europæiske Union (1).

Kommissionen er bekymret over spørgsmålet om had-propaganda i palæstinensisk TV, presse, skolebøger og andre former for medier og vil sammen med Rådet fortsat rejse disse spørgsmål over for Yasser Arafat og Den Palæstinensiske Myndighed. Kommissionen ser i denne forbindelse med tilfredshed på tilsagnet i handlingsplanen om en reform på 100 dage af 25. juni 2002 om at søge at styrke de humanistiske værdier, give afkald på fanatisme i undervisningsplanerne og vidt udbrede den demokratiske ånd samt oplysning og åbenhed.

Med hensyn til påstanden om, at EU-midler skulle misbruges til finansiering af terrorisme, henviser Kommissionen det ærede medlem til sit svar på skriftlig forespørgsel E-1554/02 fra Bob Van Den Bos (2).

----

(1)  http://ue.eu.int/newsroom/newmain.

(2)EUT C 92 E af 17.4.2003, s. 64.

----

----

(2004/C 33 E/006)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2448/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. august 2002)

Om:   Forberedelse af et stort mineprojekt i Transsylvanien i Rumænien med henblik på guldudvinding ved hjælp af giftigt cyanid

Kilde: »De Volkskrant« af 13. juli 2002 og 17. juli 2002.

----

----

(2004/C 33 E/007)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2449/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. august 2002)

Om:   Kontakter med Verdensbanken, den rumænske regering og aktionsgruppen Alburnus Maior med henblik på at forhindre et giftigt katastrofeområde i Transsylvanien

Kilde: »De Volkskrant« af 13. juli 2002 og 17. juli 2002

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

på skriftlige forespørgsler E-2448/02 og E-2449/02

(21. oktober 2002)

Efter den begivenhed, som det ærede medlem henviser til, oprettede Kommissionen Baia Mare-taskforcen, som har til opgave at fastslå fakta, bedømme skadevirkninger og drage konklusioner efter ulykken. Efter denne episode og andre lignende episoder offentliggjorde Kommissionen meddelelsen »Sikker minedrift: en opfølgning af de seneste mineuheld« (1).

Kommissionen har modtaget visse oplysninger om det projekt, der nævnes af det ærede medlem, men deltager ikke heri og har ingen særlige kontakter med Verdensbanken om dette emne.

Kommissionen er ikke blevet underrettet om købet af en kobbermine i provinsen Alba eller om den opkøbende virksomheds hensigter.

Kommissionen støtter kandidatlandene ved omstillingen til og anvendelsen af EU-lovgivningen inden tiltrædelsen. For øjeblikket findes der ikke nogen særlig lovgivning vedrørende miljøbeskyttelse i forbindelse med guldudvinding, og Fællesskabet er ikke berørt af finansieringen af dette særlige projekt, hvorfor rumænsk lovgivning om tilpasning af direktiverne om adgang til miljøoplysninger og miljøvurdering (2) skulle finde anvendelse, selv om tilpasningen af begge direktiver endnu ikke er gennemført.

Det bør imidlertid understreges, at den bygherre, der er forpligtet til anmode om en miljølicens, endnu ikke har indgivet nogen officiel anmodning herom til de rumænske myndigheder.

I forbindelse med sine foranstaltninger for at fremme god regeringsførelse har Kommissionen vedtaget en særlig handlingsplan for miljøet. Et af basisprincipperne for god regeringsførelse er, at afgørelserne træffes på grundlag af fuldstændig information og i samarbejde med alle de grupper, som bliver berørt, herunder medborgergrupper og bosatte i området for det foreslåede projekt. Kommissionen forventer derfor også, at Rumænien tager hensyn til disse principper.

----

(1)  KOM(2000) 664 endelig udg.

(2)  Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 om ændring af direktiv 85/337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, EFT L 73 af 14.3.1997. Rådets direktiv 90/313/EØF af 7. juni 1990 om fri adgang til miljøoplysninger, EFT L 158 af 23.6.1990.

----

----

(2004/C 33 E/008)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2495/02

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(9. september 2002)

Om:   EU's bistand til shariapraktiserende lande

I november 2001 blev en kvinde dømt til stening for utroskab i Nigeria. Kvinden blev i marts 2002 frikendt efter massivt internationalt pres. Nu står vi igen i en lignende situation. Den 19. august 2002 blev Amina Lawal idømt stening til døde for at have haft sex uden for ægteskabet. Disse barbariske og middelalderlige straffemetoder er uacceptable for det internationale samfund.

Erfaringen viser, at det eneste der kan redde de mennesker, som bliver idømt disse vanvittige straffe, er det internationale samfund. Men det kan ikke hjælpe, at det internationale samfund på ad hoc maner skal mobiliseres, hver gang der er en af disse sager i et shariapraktiserende land. Spørgeren er af den opfattelse, at systematiske sanktioner og et vedvarende pres mod disse middelalderregimer vil have en langt mere gavnlig effekt end den hidtil benyttede metode, som hovedsageligt har bestået i, at det internationale samfund først har reageret efter massivt pres fra diverse interesseorganisationer.

Kommissionen bedes derfor fremlægge tal til belysning af omfanget af EU's bistand til shariapraktiserende lande. Hvis det viser sig, at EU giver støtte til disse, bedes Kommissionen tage stilling til, hvorvidt en sådan støtte, som er givet uden betingelser om overholdelse af menneskerettighederne, harmonerer med Kommissionens opfattelse af lov og ret, og om ikke hjælpen øjeblikkelig bør bortfalde.

----

----

(2004/C 33 E/009)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2496/02

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(9. september 2002)

Om:   Sharialovgivning i muslimske lande

En ung kvinde ved navn Amina Lawal blev den 19. august 2002 dømt til døden ved stening ved en domstol i det nordlige Nigeria. Hendes »forbrydelse« består i, at hun har haft et forhold til en mand hun ikke er gift med!

Dette er ikke et enkeltstående tilfælde, ej heller en situation, som begrænser sig til Nigeria. At unge kvinder bliver dømt til døden ved stening, er en almindelig situation i muslimske lande, som praktiserer sharialovgivning. Der har således været adskillige lignende sager i både Nigeria, Pakistan, Saudi-Arabien og en række andre muslimske lande.

At unge kvinder skal stenes for utroskab og sex uden for ægteskabet, er en situation, som alle normalt tænkende mennesker tager afstand fra. Således har både kvinderetsgrupper, indvandrerorganisationer, Amnesty International og andre taget afstand fra den dom, som er afsagt i Nigeria.

Det internationale samfund er nødt til at reagere, hvis disse barbariske grusomheder skal undgås i fremtiden.

Kommissionen bedes derfor oplyse, hvad den vil gøre i det konkrete tilfælde — Lawal-sagen. Kommissionen bedes yderligere oplyse i, hvilke lande der praktiseres sharia, og hvor mange sager om stening af kvinder, der er på årsbasis i hvert af de shariapraktiserende lande.

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

på skriftlige forespørgsler E-2495/02 og E-2496/02

(6. november 2002)

EU har konsekvent fordømt idømmelse af dødsstraf og har gjort rede for sin politik i retningslinjerne for en EU-politik over for tredjelande vedrørende dødsstraf (1). Heri henvises der ikke kun til EU's mål om afskaffelse af dødsstraffen i hele verden, men det understreges også, at de stater, der fortsat anvender dødsstraf, må sørge for, at dødsstraf fuldbyrdes så smertefrit som muligt. Det er helt klart, at metoden med stening ikke opfylder den betingelse.

Kommissionen har tilbudt konkret støtte til projekter, der skal fremme afskaffelsen af dødsstraf verden over. Resultaterne af indkaldelsen af forslag for 7 mio. EUR under det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder er ved at blive evalueret.

I Amina Lawals tilfælde er afgørelsen blevet appelleret til shariaappelretten i Katsina. Amina kan desuden appellere til forbundsappelretten i Kaduna og til forbundshøjesteretten i Abuja. Amina kan ikke henrettes, så længe hun ammer sit barn, dvs. indtil januar 2004. EU fremsatte den 21. august 2002 en erklæring, hvori det gav udtryk for sin dybe bekymring over dommen. EU har indtrængende anmodet Nigerias regering om at ophæve dødsstraffen eller som et første skridt indføre et moratorium. Desuden har EU udtrykt bekymring over de umenneskelige straffe, der pålægges i visse af Nigerias delstater. Kommissionen vil gennem sin delegation i Abuja følge udviklingen i Amina-sagen meget opmærksomt. Endnu er der ikke blevet gennemført nogen henrettelser ved stening i Nigeria. Kommissionen meddelte i marts 2001, at Nigeria ville blive tildelt 222 mio. EUR under 9. EUF. Når man medregner restbeløbene fra tidligere EUF'er, er der i alt 552 mio. EUR til rådighed for programmering.

EU indtager en lignende holdning over for andre lande, der idømmer grusomme og umenneskelige straffe som f.eks. stening. I Irans tilfælde har Amnesty International rapporteret om henrettelse af mindst 139 personer i 2001, herunder to kvinder ved stening. EU fremlagde på FN's 56. generalforsamling en resolution, hvori der bl.a. gives udtryk for dyb beklagelse over anvendelsen af sådanne henrettelser, og spørgsmålet er rejst i dialogen med de iranske myndigheder. Iran er på nuværende tidspunkt ikke inkluderet i nogen projektprogrammering fra Kommissionen, som dog i årenes løb har finansieret et begrænset antal aktiviteter på bl.a. narkotika- og flygtningeområdet.

Kommissionen er ikke i stand til at fremlægge detaljerede oplysninger om shariapraktiserende lande og det præcise antal steninger, der finder sted i hvert af disse lande.

Alle EF-aftaler med tredjelande indeholder en klausul, hvori det fastslås, at respekten for menneskerettighederne er et væsentligt element i aftalen. Hvis en part tilsidesætter sine forpligtelser til at respektere menneskerettighederne, er det muligt at suspendere aftalen. Imidlertid vil en suspension af støtten til et land normalt ramme de fattigste befolkningsgrupper hårdest og mindske vores muligheder for at udøve pres i tilfælde som dette. Derfor er det en løsning, der kun benyttes som en sidste udvej.

----

(1)  Findes på www.europa.eu.int/comm/external_relations/human_rights.

----

----

(2004/C 33 E/010)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2558/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(13. september 2002)

Om:   Finanskontrol 2: Modstridende opfattelser hos medlemmerne af Kommissionen og inden for forvaltningen

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(15. januar 2003)

----

(1)EUT C 242 E af 9.10.2003, s. 25.

(2)  KOM(2000) 200 endelig udg.

(3)EUT C 161 E af 10.7.2003, s. 22.

(4)  Generalsekretær for European Organisation of Regional Audit Institutions (Eurorai).

(5)  Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 248 af 16.9.2002.

----

----

(2004/C 33 E/011)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2750/02

af María Izquierdo Rojo (PSE) til Kommissionen

(1. oktober 2002)

Om:   Voldtægt af den pakistanske lærerinde Mukhtar Mai og lokale klanråd

En dag i juni måned blev den pakistanske lærerinde Mukhtar Mai efter ordre fra et klanråd i det sydlige Punjab voldtaget gentagne gange af fire mænd. Mai blev straffet, fordi hendes bror på 12 år havde en affære med en pige fra en højere kaste. Mai blev dømt i overensstemmelse med æresbegrebet, som de (ulovlige) pakistanske klanråd anvender, og efter voldtægten måtte Mai for øjnene af hundredvis af byens indbyggere gå halvnøgen hjem. Senere, i slutningen af august, blev to af voldtægtsmændene dømt til døden.

Hvilke skridt kan der i betragtning af denne episode og andre lignende, som desværre finder sted stadigt hyppigere i Pakistan, tages fra EU's side med henblik på at forhinde denne brug af klanret, som krænker menneskerettighederne? Hvilke udviklings- og samarbejdsprojekter bør anvendes i forbindelse med de såkaldte æresforbrydelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(16. oktober 2002)

Kommissionen er alvorligt bekymret over krænkelserne af menneskerettighederne i Pakistan og specielt over det diskriminerende æresbegreb, der i nogle tilfælde anvendes af pakistanske klanråd.

Ud over at rette officielle henvendelser til de pakistanske myndigheder prøver EU gennem Kommissionens delegation i Pakistan sammen med medlemsstaternes ambassader at henlede de pakistanske myndigheders opmærksomhed på disse spørgsmål, når der er lejlighed til det. Det forventes, at EU inden for de kommende uger vil rette en officiel henvendelse til den pakistanske justitsminister, hvori der fokuseres på menneskerettighederne, herunder spørgsmålet om anvendelsen af æresbegrebet.

Normalt integrerer Kommissionen i alle udviklingsprojekter inden for uddannelse, sundhed, landbrug, social udvikling og udvikling af landdistrikter i stigende grad det kønsrelaterede aspekt som et tværgående emne, således at den praktiske gennemførelse af vores programmer får betydelig indvirkning på spørgsmål vedrørende kønsdiskrimination. Et eksempel herpå er programmet for social udvikling i landdistrikter i Pakistan, som gennem uddannelse, oplysning og bevidstgørelse tager fat om kønsrelaterede spørgsmål via finansiering af små, lokale ikke-statslige organisationer (ngo'er), som kan arbejde i afsides beliggende landdistrikter, hvor æresbegrebet stadig anvendes.

Desuden er Pakistan blevet erklæret som et prioriteret land under det europæiske initiativ for menneskerettigheder og demokrati. I den sammenhæng er der udarbejdet en indkaldelse af forslag, som specifikt tager sigte på at styrke kapaciteten hos organisationerne i det civile samfund og støtte retssystemet, med vægt på institutionel styrkelse og retshjælp til ofre for vold i hjemmet og kønsrelateret vold.

----

----

(2004/C 33 E/012)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2861/02

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(10. oktober 2002)

Om:   Angola: Gennemsigtighed i statens regnskaber

Ifølge medierne udtalte Verdensbankens vicepræsident for Afrika, Calisto Madavo, den 12. september i år i Luanda, at Verdensbanken har mistanke om, at der er forsvundet en milliard dollars fra Angolas statsbudget. Ved samme lejlighed gjorde han sig til talsmand for gennemsigtighed i forvaltningen af regnskaberne, hvilket han anså for at være en absolut nødvendighed for at reducere det høje fattigdomsniveau.

Calisto Madavo fremhævede det også som betydningsfuldt, at det havde været statschefen Eduardo dos Santos selv, som havde bragt spørgsmålet om gennemsigtighed i den angolanske stats regnskaber på bane under den audiens han havde indrømmet ham. Ifølge denne vicepræsident i Verdensbanken med Afrika som ansvarsområde påhviler det den politikerne og det civile samfund at tage skridt til at kaste lys over statens reelle regnskaber.

For så vidt angår Verdensbankens støtte til strukturreformer i Angola, fastholder Calisto Madavo, at hjælpen vil ske i faser, idet det er vigtigt, at bevillingerne bruges til de projekter de er afsat til.

Europa-Parlamentet har på sin side den 4. juli i år vedtaget en beslutning (P5_TA(2002)0375), hvori det »opfordrer den angolanske regering og dens industri- og handelspartnere til at etablere gennemskuelige og ansvarlige mekanismer til forvaltning af Angolas naturlige ressourcer, navnlig olie og diamanter, således at indtægterne herfra kan anvendes til bekæmpelse af fattigdom og til finansiering af en samlet, bæredygtig, retfærdig og varig udvikling«.

Denne bestræbelse har for øvrigt været gennemgående i adskillige af Europa-Parlamentets beslutninger, ikke kun om Angola, men i lige så høj grad om andre lignende situationer eller generelt i forhold til Den Europæiske Unions samarbejdspolitikker.

Derfor spørger jeg Kommissionen: Har Kommissionen fulgt med i, hvordan det vigtige spørgsmål om gennemsigtighed i de offentlige budgetter i Angola, og om overholdelsen af dem, har udviklet sig? Hvad er i dette øjeblik Kommissionens vurdering af situationen nu og i den nærmeste fremtid, såvel hvad angår indtægterne fra olie og diamanter som de offentlige udgifter i almindelighed?

----

----

(2004/C 33 E/013)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2862/02

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(10. oktober 2002)

Om:   Angola: Budget 2003

Den angolanske regerings ringe omsorg for det sociale område har ofte været genstand for kommentarer og kritik fra det internationale samfund, såvel som fra ngo'er, som har et dybtgående kendskab til det angolanske samfund. Et af tegnene på, at tilstanden er, som det påstås, er den lave procentdel af budgetmidlerne, der år efter år afsættes til områder som sundhed, socialforsorg, uddannelse, bolig, hygiejne osv. Den lange borgerkrig siges at være den afgørende årsag til denne tilstand, idet den har medvirket til at skabe det paradoks, som blev undsagt på det sidste møde i Den Blandede Parlamentariske Forsamling EU/AVS (»det umenneskelige paradoks i et potentielt hovedrigt land, hvor befolkningen lever i den yderste fattigdom, som i mange år har været selve tegnet på angolanernes lidelser.«) og af Europa-Parlamentets beslutning af 11. april i år — P5_TA(2002)0192 (»det umenneskelige paradoks, at befolkningen i et potentielt meget rigt land som Angola lever i yderste fattigdom, hvilket gennem mange år har været kendetegnende for dens lidelser.«)

Den angolanske regering har allerede nogle gange udvist en vis modtagelighed for denne kritik og nogen vilje til én gang for alle at ændre denne tingenes tilstand. Det var tilfældet med forberedelsen og vedtagelsen af det almindelige statsbudget for 2002, i hvilken forbindelse den kvindelige minister for planlægning i Angola stod frem i november 2001 og erklærede, at det viste sig at »forsvarssektoren for første gang siden Angolas uafhængighed er henvist til en tredjeplads, når det drejer sig om fordeling af midler, mens sundhed og uddannelse løber med den største luns.«

Nu, for 2003, kan man forvente en meget dybtgående og endnu mere udtalt ændring, idet to faktorer gør sig gældende: for det første er krigen slut; for det andet har millioner af fordrevne og flygtninge et enormt behov for støtte og bistand til genbosættelse og med henblik på genskabelse af normale tilstande for en civilbefolkning, som tørster efter normale forhold at leve og udvikle sig under.

Uden at skade den hjælp som det internationale samfund, og i særdeleshed EU og medlemsstaterne bør vedblive med at yde, kunne denne udpræget sociale tendens, såfremt de angolanske myndigheder stiller sig tydeligt bag den, virke som en spore for fremtidige donorkonferencer, idet den udgør en tydeligt tegn på god regeringsførelse, og samtidig være et signal om, at Angolas enorme rigdomme, dets kapacitet og potentialer omsider er i færd med at blive udnytte til gavn for hele folket og til fremskridt overalt i landet.

Derfor spørger jeg Kommissionen: Har Kommissionen fulgt med i situationen og i forandringerne i den angolanske stats budgetter, specielt med hensyn til gennemførelsen af budgettet for 2002 og forberedelsen af budgettet for 2003? Hvad er dens vurdering af gennemførelsen af 2002-budgettet og af forberedelsen af budgettet for 2003, specielt hvad angår de sociale forpligtelser og den profilering de har — eller ikke har — fået?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

på skriftlige forespørgsler E-2861/02 og E-2862/02

(4. december 2002)

Spørgsmålene om gennemsigtigheden og nøjagtigheden i de offentlige regnskaber og gennemførelsen/forberedelsen af budgetterne for 2002 og 2003 er nøje forbundne. Der er almindelig enighed om, at gennemsigtigheden og nøjagtigheden i Angolas offentlige regnskaber langtfra er tilfredsstillende, navnlig hvad angår olie- og diamantindtægterne, og at det næsten er umuligt at finde pålidelige data. Dette er den grundlæggende årsag til vanskelighederne i forbindelserne mellem Den Internationale Valutafond (IMF) og Angola. Efter Kommissionens opfattelse er et tæt samarbejde mellem Angola og IMF helt afgørende for mulighederne for at genopbygge landet, og den ansporer ivrigt Angola til at gøre en særlig indsats for at komme ud af dødvandet.

Kommissionen understreger, at det er nødvendigt at indføre gennemsigtige og ansvarlige mekanismer til forvaltning af Angolas naturressourcer, navnlig olieproduktion og diamanter, således at indtægterne deraf kan anvendes til fattigdomsbekæmpelse og finansiering af landets genopbygning sammen med de løbende bidrag fra det internationale samfund. En af de højest prioriterede opgaver i EU's fremtidige samarbejdsstrategi over for Angola er derfor at bistå med at forbedre forvaltningen af de offentlige finanser. Omfanget og egenarten af denne bistand, der ventes at ville ligge i intervallet 5-10 mio. EUR, afhænger i meget høj grad af, hvor solidt et samarbejde med Angolas regering og hvor solid en koordination i selve Angolas regering der bliver tale om. Angolas regering har erklæret, at der vil blive sikret fuld gennemsigtighed i løbet af de kommende tre år, og der vil omhyggeligt blive holdt øje med, at landet respekterer dette tilsagn. Desuden er en undersøgelse af oliesektoren under forberedelse. IMF vil efter planen udsende en mission til Angola i slutningen af 2002, hvilket tyder på en vis positiv udvikling.

Med hensyn til oplysninger om gennemførelsen af 2002-budgettet og forberedelserne til 2003-budgettet er det som følge af mangel på nøjagtige og detaljerede oplysninger umuligt at fremsætte nogen velunderbyggede bemærkninger herom. I statsbudgettet for 2002, der den 17. juli 2002 blev vedtaget i revideret form, har det ikke været muligt at efterprøve, i hvilken udstrækning — om overhovedet — udgifterne i de sociale sektorer er større end udgifterne til forsvaret. Der forhandles stadig om budgettet for 2003. Dog blev regeringens økonomiske og sociale program for 2003/2004 inkl. investeringsprogrammet vedrørende genindførelsen af grundlæggende serviceydelser (sundhed, uddannelse, vand, elektricitet og landeveje) til gavn for befolkningen i landdistrikterne vedtaget i sidste måned. Dette investeringsprogram omfatter investeringer på 20 mio. USD pr. provins i de kommende to år (10 mio. USD i 2003 og 10 mio. USD i 2004). Hvis programmet gennemføres, vil der være tale om en vigtig forbedring inden for de sociale udgifter og et særdeles velkomment udgiftsmæssigt supplement til det af EU finansierede genopretningsprogram for landdistrikterne i det centrale højland.

----

----

(2004/C 33 E/014)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3142/02

af Sérgio Marques (PPE-DE) til Kommissionen

(4. november 2002)

Om:   Et fælles momssystem

Det retlige og politiske mål, der i 1967 blev opstillet i anledning af vedtagelsen af momsordningen, gående ud på at fremme et system baseret på beskatning af varer og tjenesteydelser i oprindelsesmedlemslandet, er efterhånden blevet udsat. Selvom den overgangsordning, der for øjeblikket gælder på momsområdet, har muliggjort afskaffelse af kontrollen ved Unionens indre grænser, er ordningen, der under visse omstændigheder fortsat tillader, at der opkræves afgift i bestemmelsesmedlemsstaten, kompliceret og forældet og rummer mulighed for bedrageri. Der er vanskeligheder med tilbagebetaling af afgifter fra andre medlemsstater samt omkostninger og indviklede procedurer forbundet med benyttelse af repræsentanter over for afgiftsmyndighederne, en betydelig kilde til problemer for de virksomheder, der er aktive i andre medlemsstater, herunder især SMV'er. Virksomhederne beretter ofte om, at de udsættes for forskellig behandling fra medlemsstat til medlemsstat.

Dertil kommer den kendsgerning, at visse bestemmelser i det sjette direktiv og de forskellige retsakter, som i årenes løb er blevet vedtaget til ændring af dette direktiv, er tvetydige og ufuldstændige. Også de mange undtagelser, som medlemsstaterne har anmodet om, har bidraget til, at der er opstået en del forvirring omkring ordningen.

Den nylige vedtagelse af flere retsakter har ikke ændret situationen væsentligt.

Kommissionen bedes besvare følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(9. december 2002)

Hensigten med det endelige momssystem er, at transaktioner, der resulterer i forbrug i EU, beskattes i oprindelsesmedlemsstaten. Men før et sådant system kan indføres, skal medlemsstaternes skattesystemer være mere ensartede. Det har endnu ikke været muligt at harmonisere deres systemer i tilstrækkeligt omfang.

Selv om Kommissionen stadig betragter det endelige momssystem som målet på lang sigt, har den indset, at der må foretages forbedringer på kort sigt af den nuværende ordning for at udbedre dens utilstrækkeligheder. Kommissionen lancerede derfor en ny momsstrategi i juni 2000 baseret på fire hovedmål: forenkling og modernisering af de nuværende regler, mere ensartet anvendelse af disse regler og større administrativt samarbejde (1).

En af prioriteterne i den ny momsstrategi er at få kodificeret sjette momsdirektiv (2). En kodificering af de eksisterende regler ville være i overensstemmelse med målet om at forenkle. Kodificeringen vil ske i form af en omskrivning af den eksisterende tekst. Formålet med omskrivningen er at forbedre tekstens struktur uden at indføre væsentlige ændringer, som snarere bør indføres ved specifikke forslag til gennemførelse af den nye strategi. Kommissionen forbereder i øjeblikket omskrivningen, som vil blive forelagt som et kommissionsforslag i 2003. Når det er vedtaget, vil det give et godt overblik over den gældende EU-ret på området.

Kommissionen har også i sin nye momsstrategi anført, at den i et vist omfang vil mindske antallet af undtagelser, som i øjeblikket tillades af Rådet i henhold til artikel 27 i sjette momsdirektiv. Tanken er at forelægge et forslag, hvor nogle af de undtagelser, der har vist sig særligt nyttige, integreres i direktivet. Kommissionen er i gang med det forberedende arbejde, således at den kan forelægge et forslag i løbet af 2003.

----

(1)  Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet — Strategi til forbedring af momssystemet i det indre marked (KOM(2000) 348 endelig udg.).

(2)  Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, EFT L 145 af 13.6.1977.

----

----

(2004/C 33 E/015)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3173/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(30. oktober 2002)

Om:   EU-finansiering af de palæstinensiske territorier

I en drøftelse, som fandt sted i Europa-Parlamentet den 22. oktober 2002, vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt der skulle nedsættes et parlamentarisk undersøgelsesudvalg til at undersøge påstande gående ud på, at der er brugt EU-midler til at finansiere terroristhandlinger i territorier under Den Palæstinensiske Myndighed, antydede kommissær Patten, at virkningen af en sådan parlamentarisk undersøgelse ville være at sætte bistanden til Den Palæstinensiske Myndighed i stå på grund af den psykologiske virkning, den ville have på de personer på stedet, som skulle udbetale midlerne. Kommissæren fremførte endvidere, at både amerikanerne, israelerne og FN alle forventer, at EU yder humanitær bistand, og han har endvidere i Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik hævdet, at en fuldstændig indstilling af den finansielle hjælp til de palæstinensiske territorier ville virke mod hensigten, eftersom det ville medvirke til at skabe yderligere sociale spændinger, mere had og i sidste ende mere terrorisme. Alt dette er tydeligvis vigtige argumenter.

Mange ville således acceptere, at målet for vor virksomhed først og fremmest fortsat må være at arbejde mod en tostatsløsning, som både ville garantere staten Israel sikkerhed og palæstinenserne værdighed. Ikke desto mindre er det foruroligende, at EU-midler er direkte indblandet i terroristhandlinger, som er rettet mod kvinder og børn, og der kan gøres mere på stedet for at sikre, at mulighederne for et sådant misbrug bliver reduceret. Det er således blevet berettet, at EU-midler udbetales som løn til mennesker, som ikke eksisterer, og at disse midler derefter bliver misbrugt. Kommissionen har oplyst, at Den Internationale Valutafond (IMF) har spillet en rolle i kontrollen med anvendelsen af EU-midlerne. Det forlyder endvidere i udgaven af Der Spiegel den 27. maj, at den ansvarlige IMF-tjenestemand ikke alene har indrømmet, at han ikke ved, hvorledes hver euro bliver anvendt, men også at det var umuligt at foretage en effektiv revision. Han har endog tilføjet, at IMF kun kontrollerer, at de beløb, som er bevilget til Den Palæstinensiske Myndighed, også når frem til de afdelinger, de er bestemt til med de korrekte beløb.

Kan Kommissionen præcisere, hvilken rolle IMF spiller i kontrolprocessen? Er det normalt, at IMF er inddraget i kontrollen med EU-finansiering, og hvem er ansvarlig for det »strenge system for forudgående og efterfølgende kontrol«, som kommissæren tidligere har henvist til? Hvem er f.eks. ansvarlig for at sikre, at enhver, som modtager en løn, rent faktisk eksisterer og er beskæftiget med det arbejde, som han eller hun bliver betalt for?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(10. december 2002)

Den 4. november 2002 mødtes tjenestemænd fra Kommissionen med parlamentsmedlemmer fra Budgetkontroludvalget, Budgetudvalget og Udvalget om Udenrigsanliggender vedrørende EU's bistand til palæstinenserne. Et lignende møde blev afholdt den 14. november 2002 mellem Parlamentets næstformand Guido Podestà og tjenestemænd fra Kommissionen. Under disse møder blev en række dokumenter vedrørende forvaltningen af EU-midler til palæstinenserne overdraget til parlamentsmedlemmerne og Guido Podestà.

Hvad angår forudgående og efterfølgende kontrol er EU's direkte budgetstøtte et finansielt bidrag, der indgår i Den Palæstinensiske Myndigheds budget sammen med skatteoverførsler fra den israelske regering og myndighedens andre indtægter, samt budgetstøtte fra andre donorer. Alle disse midler anvendes til at finansiere Den Palæstinensiske Myndigheds generelle offentlige udgifter under kontrol af myndighedens finansministerium. Hverken EU-midlerne eller midlerne fra andre donorer er øremærket til specifikke udgifter og kan derfor ikke henføres til nogen specifik betaling. Den Internationale Valutafond (IMF) overvåger imidlertid, om de forskellige aggregater i budgettet (samlede udgifter, lønudgifter, udgifter eksklusiv løn og restancer) gennemføres i overensstemmelse med den månedlige udgiftsplan, der er aftalt med IMF og EU. Alle indbetalinger til budgettet, herunder de seneste overførsler af skatteindtægter, der var blevet tilbageholdt af den israelske regering (juli, august og oktober 2002), er foretaget på basis af denne overvågningsmekanisme. For at forbedre kontrollen med de offentlige udgifter i almindelighed er det desuden fastsat som en betingelse for EU's budgetstøtte til Den Palæstinensiske Myndighed, at der indføres systemer til såvel intern som ekstern revision, som er i overensstemmelse med bedste internationale praksis. Disse foranstaltninger er led i et generelt reformprogram for skatter og administration, der blev annonceret af Den Palæstinensiske Myndighed i juli 2002, og som er blevet godkendt af kvartetten (USA, EU, Rusland og FN's generalsekretær). Som bekræftet i den seneste rapport fra arbejdsgruppen (lokalt plan) vedrørende reformfremskridtene (af 20. september 2002) har finansministeriet ansat en ledende finans-inspektør og fordelt ni finansinspektører i ni ministerier, idet det er formålet at nå op på fyrre finansinspektører i de større ministerier og betalingsorganer. Det er planlagt at tage de nødvendige skridt til styrkelse af det eksisterende eksterne kontrolsystem i løbet af de kommende måneder.

For nylig er kontrollen med lønninger til de offentligt ansatte på Vestbredden blevet overdraget til finansministeriet. Det er således finansministeren, der er ansvarlig for kontrollen af lønninger, nyansættelser og de respektive budgetbevillinger til personalelønninger til de pågældende ministerier.

----

----

(2004/C 33 E/016)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3307/02

af Marco Cappato (NI) til Kommissionen

(14. november 2002)

Om:   Dom på 4 års fængsel til cyberdissidenten Le Chi Quang

Den vietnamesiske »cyberdissident« Le Chi Quang, der er anklaget for på internettet at have offentliggjort artikler, som er kritiske over for det kommunistiske regime, er blevet idømt 4 års fængsel ved en domstol i Hanoi for »statsmodstand mod Den Socialistiske Republik Vietnam«. Den udenlandske presse fik ikke tilladelse til at overvære dissidentens proces, som kun varede nogle timer.

Le Chi Quang var blevet anholdt den 21. februar 2002 på en internetcafé og havde siden da siddet fængslet i »B14«-fængslet for offentliggørelse på internettet af et brev om situationen i grænseområderne med Kina, som han havde sendt til den kinesiske præsident Jiang Zemin dagen før et officielt besøg i Vietnam. Denne 32-årige edb-lærer anklagede heri Hanoi for at have gjort territoriale indrømmelser over for Kina under forhandlingerne om grænsedragningen med hensyn til de fælles grænser. Han havde ligeledes på internettet rundkastet demokratisksindede dokumenter.

Siden juni har den frie adgang til internettet og satellit-tv været forbeholdt kadrer i det vietnamesiske kommunistparti og i den vietnamesiske regering, og de ansvarlige for cybercaféer skal overvåge deres kunders anvendelse af internettet. Det ser i øvrigt ud til, at Frankrig gratis har stillet systemerne til kontrol med internetadgangen til rådighed for det vietnamesiske regime.

Havde Kommissionen anmodet om at kunne overvære Le Chi Quangs proces? Hvilke demarcher har Kommissionen foretaget, eller hvilke demarcher agter den at foretage med henblik på omgående frigivelse af Le Chi Quang og revision af hans proces på grundlag af internationale normer på området? Hvilke kontrolmekanismer råder Kommissionen over, der gør det muligt for den at få enhver garanti for, at de samarbejds- og udviklingsprogrammer, som den finansierer eller samfinansierer, ikke anvendes af de vietnamesiske myndigheder til at føre antidemokratiske og repressive politikker som de nylige foranstaltninger vedrørende anvendelsen af internettet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(6. december 2002)

Kommissionen henviser det ærede medlem til svaret på den skriftlige forespørgsel E-2854/02 fremsat af Marco Pannella (1).

Kommissionen anmodede ikke om at overvære Le Chin Quangs retssag og var heller ikke bekendt med, hvor og hvornår den ville finde sted. Der er ikke tradition for, at Kommissionen deltager som officiel observatør i retsager vedrørende vietnamesiske borgere.

Det gennemgående tema i landestrategipapiret for Vietnam, som Kommissionen godkendte i maj 2002, var fremme af menneskerettigheder, demokrati og god regeringsførelse. Kommissionen og medlemsstaterne var derfor glade for at se, at den vietnamesiske regering udarbejdede en plan for reform af retsvæsenet baseret på vurderingen »Legal Needs Assessment«, som blev udarbejdet i samarbejde med internationale donorer.

Samtlige projekter og programmer både i Vietnam og andre lande, som modtager støtte fra Kommissionen, er underlagt streng kontrol, og udover den økonomisk kontrol kontrolleres det blandt andet, at de overholder EU's politik for menneskerettigheder og demokrati.

Kommissionen har desuden fået bekræftet, at der ikke er hold i det ærede medlems påstand om, at den franske regering skulle have leveret et system, der kan kontrollere brugen af internettet, til den vietnamesiske stat.

----

(1)EUT C 192 E af 14.8.2003, s. 82.

----

----

(2004/C 33 E/017)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3311/02

af Regina Bastos (PPE-DE) til Kommissionen

(15. november 2002)

Om:   EU's finansiering af FN's Befolkningsfond

Efter USA's beslutning om at indstille sin finansiering (34 mio. dollar i 2002) af De Forenede Nationers Befolkningsfond (UNFPA) bekræftede det danske formandskab sin støtte til organisationens indsats, og at EU derfor ville træde til som bidragyder i stedet for USA.

Kommissionen bedes besvare følgende: Kan det bekræftes, at EU vil træde i stedet for USA som bidragyder til UNFPA?

I bekræftende fald,

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(7. januar 2003)

Rådet (udviklingssamarbejde) fremsatte på sit møde den 30. maj 2002 en erklæring, hvori det understregede betydningen af arbejdet i FN's Befolkningsfond (UNFPA) og opfordrede alle donorlande til at fortsætte med at støtte fonden. I erklæringen blev Kommissionens hensigt om at styrke sit samarbejde med UNFPA også hilst velkommen.

Kommission har gentagne gange udtrykt sin skuffelse over de amerikanske myndigheders beslutning om at indrage finansieringen af UNFPA. Det er Kommissionens opfattelse, at det hul, der derved vil opstå i UNFPA's centrale budget, i høj grad vil svække denne organisation, som fik mandat af det internationale samfund til at stå for gennemførelsen på verdensplan af det handlingsprogram, som blev enstemmigt vedtaget på FN's verdenskonference om befolkning og udvikling (Kairo, september 1994). Kommissionen har ikke givet tilsagn om at ville erstatte USA's bidrag til UNFPA's centrale budget. I lyset af den amerikanske regerings beslutninger vil Kommissionen imidlertid øge sin programstøtte til UNFPA og det internationale familieplanlægningsforbund (IPPF) til aktioner inden for reproduktiv sundhed i udviklingslandene.

Den 10. september 2002 undertegnede Kommissionen en finansieringsaftale for et program under 8. Europæiske Udviklingsfond (EUF) på 32 mio. EUR, der vil blive gennemført af UNFPA (to tredjedele) og IPPF (en tredjedel) i 22 af de fattigste lande i Afrika, Vestindien og Stillehavet. Programmet har til formål at forbedre AVS-landenes kapacitet til at yde basale reproduktive sundhedsydelser til udsatte og utilstrækkelig betjente lokalsamfund. Kommissionen venter, at kontrakterne med UNFPA og IPPF vil blive underskrevet i nær fremtid, og at gennemførelsen af programmet vil blive indledt i begyndelsen af 2003. Der er planlagt supplerende støtte til UNFPA til aktiviteter inden for reproduktiv sundhed under 9. EUF.

----

----

(2004/C 33 E/018)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3349/02

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(26. november 2002)

Om:   Kriminalitet i Sydafrika og mord på endnu en portugisisk statsborger

Som svar på min tidligere skriftlige forespørgsel af 14. juni 2001 om samme emne (E-1 683/01 (1)) anførte kommissær Poul Nielson på Kommissionens vegne den 7. september 2001, at »selv om det nuværende flerårige vejledende program ikke fokuserer på kriminalitetsforebyggelse, er Kommissionen overbevist om, at bedre sociale og økonomiske forhold vil have en positiv indflydelse på kriminaliteten. EU's udviklingspolitik bidrager til dette. Kommissionen har tidligere ydet støtte til to programmer, der støtter den sydafrikanske politistyrke, og det ene af disse programmer løber fortsat.«

Nogenlunde samtidig hermed (den 5. juli 2001) vedtog Europa-Parlamentet en beslutning om situationen i Sydafrika (2), hvori det gav udtryk for en mere begrænset optimisme med hensyn til dette problem og den videre udvikling. Parlamentet understregede i beslutningen, at »Sydafrika vil have meget vanskeligt ved at overvinde disse problemer uden støtte og solidaritet fra det internationale samfund, i hvilken forbindelse EU's rolle er afgørende, idet Unionen og dens medlemsstater står for 70 % af den internationale hjælp til landet«.

Desværre er der ikke nogen tegn på nedgang i voldskriminaliteten i Sydafrika. Tværtimod begås der fortsat mange mord på EU-borgere, navnlig af portugisisk nationalitet. For få dage siden nåede antallet af mord på portugisiske statsborgere i indeværende år op på 25.

Denne situation er klart uacceptabel og kræver mere energiske skridt fra de kompetente sydafrikanske myndigheders side og en mere intensiv opfølgning på internationalt plan.

Har Kommissionen fortsat den optimistiske opfattelse, at voldskriminaliteten, som europæiske borgere med bopæl i Sydafrika er ofre for, kan løses gennem »bedre sociale og økonomiske forhold«, som selvsagt er ønskelige for dette som for andre lande? Eller vil den lade forebyggelse af kriminalitet, navnlig voldskriminalitet og mord, indgå som et centralt tema i hele EU's samarbejds- og udviklingspolitik over for Sydafrika? Hvilke vigtige oplysninger og konklusioner kan der udledes af de to seneste programmer til støtte for den sydafrikanske politistyrke, som Kommissionen har finansieret?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(24. januar 2003)

Kommissionen har aldrig hævdet, at en forbedring af den økonomiske og sociale situation vil »løse« problemet med voldskriminalitet mod europæere med bopæl i Sydafrika. Det er imidlertid fortsat dens opfattelse, at de egentlige årsager til volden i dette land — i det mindste til dels — er de ekstreme uligheder, der endnu i dag findes i det sydafrikanske samfund, arven fra apartheid og den dermed forbundne institutionaliserede vold samt den dybe fattigdom i de ringe stillede lokalsamfund, som stadig udgør en betydelig del af befolkningen. Den synes selv, at dens bidrag til fjernelsen af disse uligheder på lang sigt vil »have en positiv indflydelse på kriminaliteten«. Desuden har Kommissionen gennemført vigtige programmer på dette område og vil vedblive dermed.

Kommissionen vil på ny understrege, at kriminalitetsbekæmpelse som sådan ikke er et målområde i det nuværende »flerårige vejledende program«, og at det heller ikke vil være tilfældet i det nye program, der er under godkendelse.

Under det nuværende program og i målsektoren »konsolidering af retsstaten og fremme af menneskerettighederne« har Kommissionen imidlertid finansieret to programmer til støtte for det sydafrikanske politi (SAPS).

Programmet »bistand til politiet i Eastern Cape« har til formål at forbedre politiets effektivitet og reaktionsevne i denne provins. Programmet omfatter en række kurser for politifolk og/opførelse/udbedring af 34 politistationer. Der er foretaget betalinger for næsten hele forpligtelsen på 10,8 mio. EUR. Programmet er næsten afsluttet, og der vil blive gennemført et evalueringsprogram.

Programmet »kapacitetsopbygning og institutionel udvikling i det sydafrikanske politi og sikkerheds-afdelingen« har til formål at styrke kapaciteten i form af menneskelige ressourcer for at gøre det muligt for politiet at gennemføre programmer for forebyggelse af kriminalitet, oprette en DNA-kriminalitetsdatabase, udarbejde en sikkerheds-dispositionsplan for KwaZulu-Natal og forbedre kapaciteten på områderne menneskelige ressourcer og forvaltning. Programmet startede langsomt, men er nu i fuld gang; der er foretaget betalinger for ca. en fjerdedel af forpligtelsen på 18,5 mio. EUR.

Desuden finansierer Kommissionen for tiden et omfattende støtteprogram for Justitsministeriet med det formål at sikre forbedret adgang og et mere effektivt retssystem til gavn for alle sydafrikanere.

Hvad angår det nye flerårige program for 2002-2006, fokuserer målområdet »uddybning af demokratiet« i langt højere grad end tidligere på bekæmpelse af kriminalitet. Ifølge det nye flerårige program vil det europæiske program for genopbygning og udvikling bidrage til at udbygge samfundsressourcerne og de demokratiske værdier på lokalt plan ved forebyggelse af kriminalitet — navnlig i form af vold mod og mellem udsatte grupper — og fremme af lokalsamfundenes medvirken og strafferetssystemets ansvarlighed. Blandt de programmer, som kan gennemføres på dette målområde, kan nævnes et program til støtte for politiet i Eastern Cape baseret på indhøstede erfaringer. I dette program vil hovedvægten blive lagt på forebyggelse af kriminalitet og navnlig vold mod kvinder og børn. Desuden vil der blive ydet støtte til ydelse af service, medvirken fra lokalsamfundenes side og fremme af strafferetssystemets ansvarlighed. Det vil stadig være muligt at kopiere dele af dette program i provinsen KwaZulu-Natal.

----

(1)EFT C 115 E af 16.5.2002, s. 8.

(2)EFT C 65 E af 14.3.2002, s. 371.

----

----

(2004/C 33 E/019)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3365/02

af Brian Crowley (UEN) til Kommissionen

(20. november 2002)

Om:   AFCon Management Consultants, Irland, og nægtelse af Tacis FDRUS 9902-servicekontrakten

Hvorledes stiller Kommissionen sig til den klage, som AFCon Management Consultants, Irland, har indgivet med henblik på skadeserstatning i forbindelse med, at Kommissionen uretmæssigt har nægtet virksomheden Tacis FDRUS 9902-servicekontrakten?

Hvorfor har Kommissionen nægtet at undersøge AFCons retmæssige krav på at få kontrakten tildelt, når virksomheden trods alt står på andenpladsen efter den uretmæssige tildeling af tekniske point til den tilbudsgiver, »der vandt«? Hvorfor ignorerer Kommissionen fortsat resultatet vedrørende denne klage, som er i AFCons favør? Hvorledes ser Kommissionen på projektets ringe gennemførelse?

Vil Kommissionen søge at opnå en snarlig og mindelig ordning på AFCons klage, og vil Kommissionen afgive en generel forklaring om dette spørgsmål?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(23. december 2002)

Med hensyn til udbuddet FDRUS 9902 — Agricultural Extension Services in South Russia — er Kommissionen ikke enig i AFCon's opfattelse af, at det uretmæssigt er blevet nægtet kontrakten. Endvidere findes der i udbudsbestemmelserne ingen mulighed for at give erstatning til de udbydere, der ikke har fået tildelt kontrakten. Kommissionen kan derfor ikke anerkende erstatningskravet.

Opgaven FDRUS 9902 blev udbudt på et tidspunkt, hvor Kommissionen ikke havde særlige regler for standardudbud, der forhindrede, at vederlag kunne inkluderes i de udgifter, der refunderes. Dette spørgsmål var slet ikke specificeret i udbuddet FDRUS 9902 og var derfor åbent for fortolkninger. Vinderen og AFCon præsenterede deres tilbud på to forskellige måder, som begge var i overensstemmelse med de udbudsregler, der var gældende på daværende tidspunkt.

Kontrakten tilfaldt den virksomhed, der fremsatte det mest fordelagtige tilbud, hvilket var defineret som bedste forhold mellem kvalitet og pris (dvs. en blanding af tekniske og økonomiske aspekter — vægtet med henholdsvis 70 % og 30 %). Den økonomiske vurdering blev udført på grundlag af den samlede tilbudspris, som omfattede vederlag, dagpenge, direkte omkostninger og udgifter, der godtgøres.

Den vindende tilbudsgiver blev anbefalet som værende den bedste og fik tildelt kontrakten i overensstemmelse med udbudsreglerne for Tacis.

AFCon har bistået af advokatfirmaet O'Connor and Company fremsat krav om erstatning. På hr. O'Connor's anmodning blev der afholdt møde den 4. september 2002 mellem ham og Kommissionen for at drøfte AFCons krav om erstatning.

For så vidt angår gennemførelsen af projektet er Kommissionen klar over, at den lokale partner og forvaltning ikke har udvist tilstrækkelig samarbejdsvilje, hvilket har voldt problemer. Der har følgelig ikke været stor fremdrift i projektgennemførelsen. Kommissionen har derfor truffet foranstaltninger til at ændre projektaktiviteterne, således at de resterende mål nås, og den videre drift sikres.

----

----

(2004/C 33 E/020)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3406/02

af Marco Cappato (NI) og Benedetto Della Vedova (NI) til Kommissionen

(29. november 2002)

Om:   Sagen om den sudanesiske statsborger Dimiana Murad Nashid

Den 4. november 2002 offentliggjorde det sudanesiske dagblad »Al-Watan« en bekendtgørelse om, at en koptisk-kristen student var blevet bortført i det nordlige Sudan og mod sin vilje tvunget til at konvertere til islam og indgå tvunget ægteskab.

Dimiana Murad Nashid, som var førsteårsstuderende ved Al-Neelain-universitetet i Omdurman, forsvandt i slutningen af oktober. Dimianas venner og kolleger orienterede hendes familie om, at en muslimsk mand ved navn Ehab havde bortført hende fra universitetet.

Dimianas far, som forelagde sagen for Freedom House's Center for Religious Freedoms, sagde, at han var blevet indkaldt af retten i Kalakla (en mindre by i nærheden af Khartoum) for at deltage i sin datters bryllup. Ligeledes til stede i retten var en religiøs leder, som forelagde en ægtepagt og påstod at være far til brudgommen, og en advokat, som forelagde et dokument underskrevet af Dimiana, hvori hun anførte, at hun havde konverteret til islam og ønskede at gifte sig med Ehab.

Efter et møde med sin datter i nærværelse af hendes bortfører sagde Dimianas far, at hun synes at være påvirket af stoffer, og at hendes øjne og læber var opsvulmede. Han sagde ligeledes, at han fik at vide, at hvis han ønskede sin datter tilbage, måtte han konvertere til islam.

Har Kommissionen formelt anmodet den sudanesiske ambassadør om at redegøre for denne situation? I modsat fald, hvorfor ikke? I bekræftende fald, hvilke svar blev der givet? Agter Kommissionen at opfordre den sudanesiske regering til at standse konstante trusler mod ikke-muslimske mænds og kvinders frihed i dette land?

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at hindre udbredte krænkelser af den internationale konvention mod slaveri af 1927, som styret i Khartoum støtter og selv begår, og hvilket slags politisk og diplomatisk pres agter den at udøve for at standse disse krænkelser af folkeretten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(8. januar 2003)

Kommissionen har ikke kendskab til de begivenheder, de ærede medlemmer omtaler på baggrund af oplysninger fra den sudanske avis »Al-Watan«. Kommissionen vil anmode sin delegation i Sudan om en rapport og give de ærede medlemmer direkte besked.

EU har altid understreget, at den er imod slaveri, og det gjorde den igen på den 58. samling i FN's menneskerettighedskommission. EU har også i resolutionen om Sudan, som blev behandlet på det seneste møde i menneskerettighedskommissionen, givet udtryk for, at den er imod tvangsarbejde.

Kommissionen er klar over, at slaveri forekommer i visse stater i Sudan. Den forsøger så vidt muligt at drøfte problemet med myndighederne. Den handler også ved at støtte ngo'er og civilsamfundet. Det er artikel 8 i Cotonou-aftalen, der danner grundlag for en løbende politisk dialog med Sudan, hvor EU kan rejse disse spørgsmål. Spørgsmålet vil blive rejst, når Trojkaen næste gang aflægger besøg i Sudan.

Kommissionen har med stor interesse fulgt det arbejde, den internationale gruppe bestående af fremtrædende personer har udført i forbindelse med den mission, som den amerikanske præsidents udsending for fred i Sudan, senator J. Danforth, foretog. Gruppen skulle undersøge omfanget af slaveri, kidnapning og tvangsarbejde i Sudan. Det er Kommissionens opfattelse, at rapporten er et nyttigt værktøj, når man skal behandle disse meget følsomme spørgsmål. Der er, som gruppen også anfører, behov for mere tilbundsgående undersøgelser og analyser.

Endelig overvejer man at yde støtte til projekter om menneskehandel, børnearbejde og slaveri.

----

----

(2004/C 33 E/021)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3415/02

af Harald Ettl (PSE) til Kommissionen

(25. november 2002)

Om:   Anmeldelse af en planlagt fusion (Pfizer/Pharmacia), offentliggjort i EFT C 265 af 31.10.2002, s. 2

I hvilken udstrækning har Kommissionen/Konkurrencegeneraldirektoratet undersøgt, om fusionen mellem Pfizer-Pharmacia skaber eller styrker en dominerende stilling, som bevirker, at den faktiske konkurrence hæmmes på afgørende måde inden for fællesmarkedet eller en væsentlig del heraf, navnlig under hensyntagen til at Pfizer ved overtagelsen af Pharmacia bliver verdens største medicinalvarevirksomhed? På hvilken måde forhindres det ved passende pålæg, at der inden for bestemte produktsegmenter skabes eller styrkes en dominerende stilling, der er uforenelig med fællesmarkedet, jf. fusionskontrolforordningens artikel 2, stk 3?

Ved fusionen får den overtagende virksomhed Pfizer en dominerende stilling på talrige produktmarkeder, hvilket kan medføre en forringelse af udbudssituationen for forbrugerne, både hvad angår produktsortiment og priser. I hvilken udstrækning har Kommissionen/Konkurrencegeneraldirektoratet undersøgt dette aspekt, og hvilket resultat er man nået frem til? Hvilke pålæg blev der udstedt for at hindre en sådan udvikling på markedet?

Har Kommissionen/Konkurrencegeneraldirektoratet undersøgt, hvorvidt den foreliggende fusion er nødvendig i henhold til fusionskontrolforordningens artikel 2. stk 1, litra a, for at bevare og udvikle en faktisk konkurrence inden for fællesmarkedet navnlig på baggrund af alle de berørte markeders struktur, når der tages hensyn til det forhold, at det anslås, at ca. 30 000-40 000 arbejdspladser på verdensplan, 10 000 arbejdspladser i Europa og 1/3 af de eksisterende arbejdspladser i Østrig vil gå tabt på grund af fusionen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(13. januar 2003)

Formålet med at undersøge en fusion er at konstatere, om transaktionen skaber eller styrker en dominerende stilling, som bevirker, at den faktiske konkurrence hæmmes på afgørende måde inden for fællesmarkedet eller en væsentlig del heraf (artikel 2, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 4064/89, »fusionsfor- ordningen«) (1). Det er også tilfældet med denne fusion. Generaldirektoratet for Konkurrence har iværksat en bred undersøgelse af markedet, der omfatter detaljerede spørgeskemaer til kunder og konkurrenter på alle relevante markeder. Det forhold, at fusionen vil blive verdens største medicinalvarevirksomhed, ændrer ikke undersøgelsens omfang — at konstatere om der er tale om en styrkelse eller skabelse af en dominerende stilling.

Hvis en fusion giver anledning til alvorlig tvivl med hensyn til, hvorvidt den er forenelig med fællesmarkedet, kan de deltagende virksomheder foreslå afhjælpningsforanstaltninger for at fjerne problemerne på konkurrenceområdet. Hvis Kommissionen konkluderer, at de foreslåede foranstaltninger er tilstrækkelige, og at de rydder den alvorlige tvivl af vejen, kan den erklære fusionen forenelig med fællesmarkedet på basis af artikel 6, stk. 2, i fusionsforordningen. En typisk foranstaltning består i afhændelse af dele af virksomheden på markeder, hvor der er alvorlig tvivl. De foreslåede afhændelser undersøges derefter nærmere af Kommissionen, der konsulterer kunder og konkurrenter for at fastslå, om forslagene er effektive og fjerner de konkurrencemæssige problemer. Ud over afhændelser kan Kommissionen forhindre skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling inden for visse produktmarkeder ved at erklære, at hele transaktionen er uforenelig med fællesmarkedet og forbyde den fuldstændig. En sådan beslutning træffes kun efter en omfattende undersøgelse og kun i de tilfælde, hvor de deltagende virksomheder ikke løser de konkurrencemæssige problemer på en tilfredsstillende måde.

Da undersøgelsen af den foreslåede fusion mellem Pfizer og Pharmacia endnu ikke er afsluttet, kan Kommissionen ikke kommentere detaljespørgsmål eller udfaldet af denne sag.

Opretholdelse og udvikling af en effektiv konkurrence, som er målet for fusionskontrollen, fokuserer i vid udstrækning på, hvilke økonomiske virkninger transaktionen vil kunne få for forbrugerne. Selv om den omstrukturering, der er en følge af fusioner, kan have indvirkning på beskæftigelsen, indgår disse aspekter ikke i en økonomisk vurdering af, hvilke specielle virkninger en transaktion har på konkurrencen på et bestemt marked. Fusionsforordningen giver imidlertid interesserede parter, blandt andet repræsentanter for arbejdstagerne, mulighed for at fremsætte deres synspunkter skriftligt og/eller mundtligt. I det foreliggende tilfælde er interesserede parter i et dokument, der blev offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende den 31. oktober 2002 (2), blevet opfordret til at fremsætte deres bemærkninger til transaktionen.

----

(1)  Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol af fusioner mellem virksomheder, EFT L 395 af 30.12.1989.

(2)EFT C 265 af 31.10.2002.

----

----

(2004/C 33 E/022)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3755/02

af Antonios Trakatellis (PPE-DE) til Kommissionen

(16. december 2002)

Om:   Skadeserstatning til landmænd for ødelæggelser på grund af uvejr

Den seneste tids uvejr i regionerne Makedonien og Thessalien har forvoldt uoverskuelige skader på afgrøder og ejendom og store problemer i samfærdselen. En stor del af landbrugsproduktionen forsvandt således under vand, og en stor del af vejnettet blev lammet, fordi det var dårligt bygget.

Vil Fællesskabet yde et finansielt tilskud til de nævnte regioner for at bidrage til hurtigst muligt at genoprette normale livsvilkår i de katastroferamte regioner, jf. Rådets forordning (EF) nr. 2012/2002 af 11. november 2002? (1)

Hvilke foranstaltninger har de græske myndigheder truffet med henblik på at frigøre de nødvendige finansielle ressourcer, som skal bruges til at dække ovennævnte skader?

Eftersom Grækenland også tidligere har stået over for lignende situationer, er da alle de tilskud, som eventuelt er bevilget landet i henhold til ovennævnte forordning, blevet opbrugt, og hvis ikke, er den del, der ikke er blevet opbrugt, blevet tilbagebetalt til Kommissionen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(22. januar 2003)

Kommissionen har ikke for nylig modtaget nogen anmodning fra de græske myndigheder i henhold til artikel 4 i Rådets forordning (EF) nr. 2012/2002 af 11. november 2002 om oprettelse af Den Europæiske Unions Solidaritetsfond (2) om støtte til afhjælpning af de skader, der er forårsaget af de af det ærede medlem nævnte naturkatastrofer.

Kommissionen minder endvidere om, at betingelserne i artikel 2 og artikel 4, stk 1, skal være opfyldt, for at der kan ydes støtte fra Solidaritetsfonden, bl.a. skal skaderne — undtagen under de særlige omstændigheder, der omhandles i artikel 2, stk 2, sidste afsnit — vurderes til enten mere end 3 mia. EUR eller mere end 0,6 % af det pågældende lands BNI, og anmodningen skal indgives senest 10 uger efter den første skade i forbindelse med katastrofen. Endvidere finansierer fonden de interventionsformer, der er nævnt i artikel 3, og herunder optræder ikke godtgørelse for landbrugsproduktionstab.

Endelig er denne forordning af helt ny dato, og den er endnu ikke blevet anvendt af Grækenland.

----

(1)EFT L 311 af 14.11.2002, s. 3.

(2)EFT L 311 af 14.11.2002.

----

----

(2004/C 33 E/023)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3806/02

af Karin Junker (PSE) til Kommissionen

(7. januar 2003)

Om:   Kommissionens og medlemsstaternes informations- og kommunikationsteknologi-projekter i udviklingslandene

Det at have adgang til global kommunikation, særligt de moderne informations- og kommunikationsteknologier (IKT), kan spille en vigtig rolle for fremme af bæredygtig økonomisk og social udvikling i AVS-landene og være et vigtigt bidrag til den demokratiske meningsdannelse.

Ved hurtigt at indføre IKT forbedres chancerne for en bæredygtig udvikling betydeligt og EU's udviklingssamarbejde fremmes på områder som fattigdomsbekæmpelse, sundhed, uddannelse, miljø og styrkelse af den private sektor.

Som det fremgår af en meddelelse fra Kommissionen (1) og Rådets (udviklingssamarbejde) beslutning af 30. maj 2002 om denne meddelelse, kan også de se vigtigheden af IKT. Kommissionen fremlægger i sin rapport det løbende program og de fremtidige aktioner. Beskrivelsen heraf er dog meget generel.

På Palermo-konferencen i april kunne man få indblik i den italienske regerings forslag til IKT-initiativer for udviklingslandene. Italien har afsat mere end 100 mio. USD til fremme af e-government-projekterne i fem udviklingslande.

Hvad gør Kommissionen konkret for udviklingslandene, særligt AVS-landene med henblik på IKT?

Hvilke programmer og aktioner findes der, og hvordan ser de ud?

Hvad gør andre medlemsstater, i sammenligning med Italien, med henblik på IKT i udviklingslandene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(14. marts 2003)

Meddelelsen om informations- og kommunikationsteknologi i udviklingsarbejdet viser klart hvor vigtig denne teknologi er som hjælpemiddel i gennemførelsen af Fællesskabets seks udviklingsmålsætninger. Informations- og kommunikationsteknologi er imidlertid et redskab, ikke et mål i sig selv.

Alle seks regionale vejledende programmer der gennemføres som led i 9. EUF, indeholder henvisning til denne teknologi. Kommissionen arbejder nu sammen med de ansvarshavende regionale institutioner for at realisere disse elementer så hurtigt som muligt. Efter anmodning fra AVS-gruppen er Kommissionen gået i gang med at tilrettelægge en undersøgelse af mulighederne for at iværksætte informations- og kommunikationsteknologiprogrammer med sigte på AVS-landene til opfølgning af arbejdet i EU's og AVS-staternes fælles parlamentariske udvalg. Når resultatet heraf foreligger, vil der være mulighed for at opstille et program som kan gennemføres medens 9. EUF løber.

Kommissionen er ved at indgå en kontrakt med Den Internationale Telekommunikationsunion om iværksættelse af forskellige informations- og kommunikationsteknologiprogrammer med multiplikatoreffekt på grundlag af EF-budgettets post B7-623 (kapacitetsforbedring for informations- og kommunikationsteknologi og bæredygtig energi). Kontrakten fokuserer på lande med lave indkomster, i første række AVS-landene.

Med henblik på landene i Asien, Middelhavsområdet og Latinamerika har Kommissionen iværksat henholdsvis Asia IT & C-programmet, Eumedis-programmet og @LIS-programmet. De første to er ved at være afsluttet, og man overvejer nu om fase 2 skal igangsættes.

Kommissionen søger også at opstille retningslinjer for hvordan man kan integrere informations- og kommunikationsteknologi inden for de seks indsatsområder.

Sideløbende hermed — dvs. som led i Verdenshandelsorganisationens Doha-udviklingsdagsorden, samt forhandlingerne om bl.a. EU's og AVS-landenes økonomiske partnerskabsaftaler — tilskynder Kommissionen udviklingslandene til at skabe et passende lovgivningsgrundlag og give tilladelse til privat investering (såvel inden- som udenlandsk) inden for sektorer som er vigtige for informations- og kommunikationsteknologi, dvs. telekommunikation computer-relaterede serviceydelser, finansielle tjenesteydelser osv. Med konkurrence og investering i disse sektorer, samt finansiel og faglig bistand til iværksættelsen af passende bestemmelser, kan man fremme disse landes informations- og kommunikationsteknologiske infrastrukturer og udviklingen af elektronisk handel og forvaltning.

Kommissionen og medlemsstaterne har allerede afholdt fire møder i en fælles arbejdsgruppe med sigte på informations- og kommunikationsteknologi i udviklingsarbejdet. Kommissionen råder ikke over nærmere oplysninger om medlemsstaternes udnyttelse af informations- og kommunikationsteknologi i udviklingsprogrammerne.

----

(1)  KOM(2001) 770.

----

----

(2004/C 33 E/024)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3845/02

af Ieke van den Burg (PSE) og Wilfried Kuckelkorn (PSE) til Kommissionen

(9. januar 2003)

Om:   EU-retlige aspekter af tyske tilskud til stimulering af egen tillægspension

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(24. marts 2003)

----

(1)EFT L 257 af 19.10.1968, s. 2.

(2)  Sag C-85/96, Martinez Sala, Samlingen [1998] I-02691.

(3)  Sag C-35/97, Kommissionen mod Frankrig, Samlingen [1998] I-5325.

----

----

(2004/C 33 E/025)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3846/02

af Ieke van den Burg (PSE) og Wilfried Kuckelkorn (PSE) til Kommissionen

(9. januar 2003)

Om:   EU-retlige aspekter af de tyske tilskud til erhvervelse af egen bolig (»Eigenheimzulagen«)

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(27. marts 2003)

----

(1)EFT L 257 af 19.10.1968, s. 2.

(2)EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2.

(3)  Sag C-85/96, Martinez Sala, Sml, [1998] I-02691.

(4)  Sag C-279/93 Schumacker, Sml. [1995] I-225.

----

----

(2004/C 33 E/026)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3904/02

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Kommissionen

(14. januar 2003)

Om:   Finansiel støtte til Rwanda og Uganda

Tirsdag den 3 december 2002 afholdtes der i Europa-Parlamentets Udvalg om Udvikling og Samarbejde en drøftelse med eksperter om FN's rapport »Illegal Exploitation of Natural Resources and Other Forms of Wealth of the Democratic Republic of the Congo«.

På trods af den såkaldte tilbagetrækning af udenlandske troppestyrker fortsætter plyndringen af de congolesiske rigdomme uformindsket. FN's panel gjorde bl.a. opmærksom på et netværk af højtstående politikere, ledere af oprørsstyrker og militærpersoner fra Rwanda og Uganda, der sammen med Zimbabwe har opbygget strukturer for ikke at miste adgangen til diamanter, kobolt, kobber, germanium, guld, coltan og træ.

Mener Kommissionen ikke, at oplysningerne om disse plyndringer er en tilstrækkelig grund til at lægge pres på disse lande ved at gøre en del af støtten til dem, som direkte eller indirekte kommer regeringen til gode, afhængig af opfyldelsen af kriterier, som f.eks. fuldstændig tilbagetrækning af deres troppestyrker fra Congo, fuldstændig standsning af støtte til oprørsgrupper i Congo og konkrete foranstaltninger fra disse landes side med henblik på at bringe den ulovlige udnyttelse af naturrigdomme til ophør, som borgere og militærpersoner fra dette land foretager i det østlige Congo? Bør Kommissionen ikke også henstille til Rådet at overveje »målrettede sanktioner« mod disse personer og virksomheder, som fremmer denne handel?

Hvilken form for støtte yder Kommissionen til Rwanda og Uganda?

Ydes der også direkte støtte over budgettet?

I bekræftende fald er dette da ikke grund til straks at standse denne støtte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(3. marts 2003)

Kommissionen har omhyggelig noteret sig indholdet af ekspertpanelets rapport om den illegale udvinding af naturressourcer og andre rigdomme i Den Demokratiske Republik Congo, som FN's generalsekretær forelagde for Sikkerhedsrådet den 15. oktober 2002.

Det hedder bl.a. i rapportens afsnit 171, 172 og 173, at FN's Sikkerhedsråd i givet fald kan foreslå visse nedskæringer i den offentlige udviklingshjælp med henblik på at fremme fred og god regeringsførelse i området. Rapporten foreslår også en generel ordning for gennemførelsen af disse nedskæringer, som bl.a. ville forudsætte tilbagetrækningen af de fremmede tropper fra Den Demokratiske Republik Congo, hvilket i øvrigt netop har fundet sted. Rapporten giver ikke nærmere oplysninger om, hvilke andre korrigerende foranstaltninger der kan komme på tale, hvis der indføres en ordning om gradvis nedskæring af bistanden.

Sikkerhedsrådet har i resolution 1457 af 24. januar 2003 udtalt sig om rapporten og forlænget ekspertpanelets mandat med yderligere 6 måneder for at give eksperterne tid til at gennemgå de relevante data og analysere de seneste oplysninger med henblik på at efterprøve, bekræfte og i givet fald ajourføre deres konklusioner.

Da det drejer sig om et yderst kompliceret spørgsmål, ser Kommissionen positivt på denne forlængelse, som vil gøre det muligt at få et bedre overblik over situation. Hvis denne form for sanktioner effektivt skal opfylde det tilsigtede mål, mener Kommissionen i øvrigt, at Sikkerhedsrådet i givet fald bør vedtage en resolution, der definerer rammerne for, hvordan det internationale samfunds fælles holdning til de pågældende sanktioner skal føres ud i livet.

Inden for rammerne af den politiske dialog, som EU fører med AVS-landene i medfør af artikel 8 i Cotonou-aftalen, opfordrer Kommissionen på det kraftigste de lande, der er nævnt i rapporten, til at iværksætte indgående undersøgelser og træffe passende forholdsregler over for de pågældende statsborgere, hvis der foreligger uomgængelige beviser, eller de objektive omstændigheder berettiger hertil. Kommissionen gør i øvrigt opmærksom på, at ekspertgruppens rapport blandt de ansvarlige for plyndringen af Den Demokratiske Republik Congo's ressourcer også nævner personer og virksomheder fra EU-medlemsstater eller andre lande uden for det afrikanske kontinent.

Kommissionen har ikke specifikke beføjelser til at træffe sanktioner over for personer eller virksomheder. Da de i rapporten nævnte sanktioner over for personer og virksomheder ville have strafferetlig karakter eller høre under det pågældende lands indre anliggender, kan Kommissionen ikke formelt foreslå Rådet at vedtage sådanne sanktioner.

For så vidt angår Uganda og Rwanda yder EU bistand i form af projektstøtte på sociale områder som sundhed og uddannelse, i transportsektoren og til udviklingen af lokalsamfund samt i form af budgetstøtte til gennemførelsen af landenes nationale fattigdomsstrategier, som er udarbejdet i samråd med Bretton Woods-institutionerne, civilsamfundet og donorsamfundet.

----

----

(2004/C 33 E/027)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3909/02

af Caroline Lucas (Verts/ALE) til Kommissionen

(14. januar 2003)

Om:   GATS

Det Forenede Kongeriges regering har ladet forstå, at visse dele af det offentlige uddannelsessystem ikke hører under undtagelsesbestemmelsen i artikel 1, stk 3, da de bliver tilbudt i konkurrence med den private

sektor. Specielt i Det Forenede Kongerige består sektoren for højere uddannelse allerede nu af en blanding af offentlige og private institutioner, og stadig flere midler kommer fra gebyrer og andre private kilder.

Vil EU på baggrund af dette imødekomme alle anmodninger fra tredjelande, som betyder fjernelse af enhver begrænsning, som ville sikre, at forpligtelser kun gælder for privat finansierede uddannelser?

EU bedes også præcisere udtrykket »privat finansieret uddannelse«, da en stadig større del af uddannelsesinstitutionernes midler kommer fra gebyrer og andre kilder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(11. februar 2003)

EU har ikke nogen planer om at ændre den eksisterende forpligtelse med hensyn til højere uddannelse, som er begrænset til privat finansierede uddannelsestilbud.

Udtrykket »privat finansieret uddannelse« begrænser EU's forpligtelse til de institutioner, som finansieres ved hjælp af private midler. Det forhold, at nogle uddannelsesinstitutioner modtager supplerende støtte i form af gebyrer eller privat finansiering, gør dem ikke automatisk til »privat finansierede« institutioner.

----

----

(2004/C 33 E/028)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0037/03

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(21. januar 2003)

Om:   Somatostatin effektiv mod kræft

Den internationale kongres for onkologi i Orlando i USA og de italienske kongresser i Napoli og Como har fundet stofferne retinoid og somatostatin, der findes i A-vitaminet, virkningsfulde i behandlingen af kræftsvulster. Disse stoffers virkningsfuldhed er blevet fremført af professor Luigi Di Bella, hvis metode i 1997 blev anset for at være uvidenskabelig af det italienske sundhedsministerium. Kan Kommissionen på baggrund heraf oplyse,

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(28. februar 2003)

Kommissionen er bekendt med situationen omkring anvendelsen af somatostatin, retinoid og vitamin A i cancerbehandlingen.

Somatostatinanaloger har vist sig at være gavnlige både i eksperimentelle tumormodeller in vitro and i dyremodeller. I humane subjekter er den kliniske effekt i behandlingen af acromegali og i mindre udstrækning i neuroendokrine tumorer blevet påvist.

Derivater af vitamin A, retinoider, evalueres på nuværende tidspunkt som værende potentielle cancer-forebyggende agenser. Nyere resultater påviser deres bidrag til behandling af specifikke præmaligne læsioner og nedsættelse af incidensen af sekundære primære tumorer på patienter med tidligere primær hoved- og halscancer. Det vides dog endnu ikke, om retinoider kan forhindre primære tumorer på disse steder.

Kommissionen finder, at ovennævnte resultater for somatostatin og retinoider ikke tilføjer nogen relevante oplysninger, som yderligere kan belyse effekten af Di Bella multiterapi- behandlingen eller kan begrunde en fornyet vurdering. Denne metode, som er baseret på en multidrug behandling, omfattede en række andre komponenter udover disse to som f.eks. melatonin, bromocriptin, adrenocorticotropisk hormon (ACTH), cyclophosphamid og hydroxyurea og blev indgivet i andre cancerspecifikke steder end de ovennævnte. Det er derfor ikke muligt at foretage extrapolationer om den potentielle effekt af Di Bella multiterapi baseret på ovennævnte resultater.

Den kliniske effekt og antitumorale aktivitet af Di Bella multiterapien var allerede blevet evalueret efter anmodning fra det italienske sundhedsministerium i et multicenter fase II klinisk forsøg udført på 26 hospitalscancerafdelinger omfattende 386 patienter med fremskreden cancer. Konklusionerne af dette forsøg var, at Di Bella multiterapien ikke viste tilstrækkelig effekt på patienter med fremskreden cancer til at godkende yderligere kliniske forsøg. Den fuldstændige rapport om dette forsøg blev offentliggjort i det internationale peer review tidsskrift British Medical Journal (1).

Cancerforskning i det 6. rammeprogram støttes inden for forskningstemaet »biologiske videnskaber, genomforskning og bioteknilogi i sundhedens tjeneste«. Blandt andre emner vil cancerforskning koncentreres omkring støtte til klinisk forskning, især kliniske forsøg, der har til formål at validere nye og forbedrede indgreb samt at støtte transnational forskning, der går ud på at viderebringe grundlæggende viden til anvendelser i klinisk praksis og offentlig sundhed.

I denne forbindelse giver programmet blandt andre emner mulighed for relevante forskningsanvendelser vedrørende somatostatin, vitamin A og retinoider i cancerbehandlingen.

----

(1)  no 318, s. 224-228, 1999.

----

----

(2004/C 33 E/029)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0044/03

af Christa Randzio-Plath (PSE) til Kommissionen

(21. januar 2003)

Om:   Konkurrenceret: Anvendelse for kreditvurderingsinstitutter og revisorer

De seneste års regnskabsskandaler og skandaler på finansmarkedet har rokket ved investorernes tillid. De amerikanske og europæiske myndigheder koncentrerer sig om foranstaltninger vedrørende regulering og tilsyn. Svigter konkurrencetilsynet ikke, når eksterne kreditvurderinger foretages af fem institutter, og revisionen af over 80% af de 100 største firmaer i Belgien, Frankrig, Italien, Storbritannien og Holland og mere end 50 % i andre EU-lande udføres af fire revisionsinstitutter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(12. marts 2003)

Kommissionens henstilling 2002/590/EF af 16. maj 2002 — revisorers uafhængighed i EU: grundlæggende principper (1) — indeholder en række strenge vigtige principper og henstiller især, at revisorer ikke må foretage lovpligtig revision — dvs. en, der kræves ifølge lovgivningen, hvis revisorerne har forbindelser til deres klient, der kan påvirke revisorens uafhængighed. Der kan være tale om eventuelle finansielle, forretningsmæssige, beskæftigelsesmæssige eller andre forbindelser eller eventuelle situationer, hvor revisoren yder samme klient andre tjenester ud over revision.

Henstillingen behandler to nøglespørgsmål i forbindelse med uafhængighed, der er forårsaget af Enrons konkurs, nemlig »revisorers udbud af yderligere tjenesteydelser« og »ansættelse hos revisionsklienten«. I henstillingen anbefales der endvidere, at revisorerne roterer hvert syvende år. Selv om henstillingen ikke er juridisk bindende, vil den fungere som klart eksempel på god praksis, som Kommissionen forventer vil blive fulgt i hele EU's revisionssektor. I 2005 vil Kommissionen undersøge, hvorledes henstillingen er anvendt i praksis, og vil så overveje, om der er behov for bindende EU-lovgivning. Kommissionen kan imidlertid gribe ind tidligere, hvis den ikke er tilfreds med den måde, medlemsstaterne anvender henstillingen på.

----

(1)EFT L 191 af 19.7.2002.

----

----

(2004/C 33 E/030)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0065/03

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(15. januar 2003)

Om:   Støtte til Guatemala

Manglen på veje og infrastruktur udgør et alvorligt problem såvel for borgernes sikkerhed i de store byer — en undersøgelse foretaget i Quetzaltenango kommune, Guatemalas næststørste by, har vist en betydelig forøgelse i antallet af trafikofre — som for landets regering, der skal afholde store udgifter for at genopbygge den primære infrastruktur. Kan Kommissionen på baggrund heraf oplyse, hvor mange af de midler, der er bevilliget inden for rammerne af det eksisterende samarbejdsprogram, navnlig PRRAC (The Regional Programme for the Reconstruction of Central America), Guatemalas regering har modtaget, og hvilket beløb der fortsat står til rådighed for denne regering?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(5. februar 2003)

Ud over selve udviklingsproblematikken har Kommissionens samarbejde med Guatemala hovedsageligt været centreret omkring bestræbelserne på at sikre fred og demokrati i dette land, som i 1990'erne lidt efter lidt efter over 30 års vedvarende borgerkrig begyndte at bevæge sig i retning af mere normale tilstande.

Siden 1997 har støtten til gennemførelsen af fredsaftalen, der blev undertegnet i december 1996, været hovedmålsætningen for Fællesskabets samarbejde med Guatemala, og den har udmøntet sig i foranstaltninger vedrørende f.eks. reintegration i samfundet af medlemmer af demobiliserede væbnede grupper, hjælp til flygtninge, oprettelse af en civil politistyrke, etablering af et landsdækkende matrikelsystem og styrkelse af retssystemet. Disse områder udgør også retningslinjerne for samarbejdet med Guatemala som defineret i strategidokumentet for 2002 til 2006, som Kommissionen vedtog i maj 2002. Kommissionen yder Guatemala bistand til en omtrentlig værdi af 93 mio. EUR i form af finansiel og teknisk bistand og økonomisk samarbejde for perioden 2001-2006.

I den sammenhæng er investeringerne i den offentlige infrastruktur (veje i landområder, vandforsyningssystemer osv.) af mindre omfang med undtagelse af de investeringer, der foretages inden for rammerne af det regionale genopbygningsprogram for Mellemamerika. I forbindelse med international finansiering af store offentlige infrastrukturprojekter benytter Guatemala sig hovedsagelig af andre långivere såsom de enkelte medlemsstater, Verdensbanken og Den Interamerikanske Udviklingsbank.

Inden for rammerne af det regionale genopbygningsprogram har Kommissionen i alt stillet 18,5 mio. EUR til rådighed for Guatemala indtil udgangen af 2006. Det skal i den sammenhæng bemærkes, at genopbygningsprogrammets midler i Guatemala anvendes i de dele af landet (hovedsageligt Izabal og las Verapaces), som blev værst ramt af orkanen Mitch, og at Quetzaltenango-området ikke er omfattet af genopbygningsprogrammet. Hovedparten af midlerne (dvs. 16 mio. EUR i alt) er afsat til tre større projekter, der for tiden er under gennemførelse, hvoraf de to vedrører sundhed og uddannelse og det tredje, hvis gennemførelse FN's udviklingsprogram har ansvaret for, vandforsyning og hygiejne.

Desuden er der i samarbejde med europæiske og guatemalanske ikke-statslige organisationer (ngo'er) fastlagt ti mindre projekter, der dækker de ovennævnte sektorer. Fire af disse projekter er i øjeblikket under gennemførelse, og Kommissionen står for at skulle underskrive kontrakterne for de seks resterende.

Ud over ovennævnte foranstaltninger har Kommissionen ikke planer om at stille yderligere midler til rådighed til initiativer inden for rammerne af genopbygningsprogrammet. 3,3 mio. EUR ud af de i alt 18,5 mio. EUR, der er afsat til Guatemala, var udbetalt i december 2002.

Ved starten af 2003 er det samlede beløb (samtlige budgetposter), der er til rådighed for Guatemala ca. 100 mio. EUR, heri medregnet midlerne under genopbygningsprogrammet.

----

----

(2004/C 33 E/031)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0095/03

af Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(28. januar 2003)

Om:   Pædofil kriminalitet

Kommissær Vitorino meddelte i sit svar af 25. juni 2002 på forespørgsel E-1450/02 (1), at Kommissionen havde besluttet »at støtte projektet«International Child Exploitation Database Feasibility Study »under Stop II-programudvalget«, og at »dette projekt (...) Sigter mod at vurdere, om der kan oprettes en international database med billeder af seksuel udnyttelse af børn, der stammer fra internettet eller andre billedsystemer«.

Kommissær Vitorino oplyste i samme svar, at »Europol deltager fuldt ud i projektet ligesom de øvrige medlemsstater, Interpol og G8-landene« og at »den endelige rapport ventes at foreligge i december 2002«.

Kan Kommissionen fremsætte oplysninger om den endelige rapport om projektet »International Child Exploitation Database Feasibility Study«? Hvorledes vurderer Kommissionen undersøgelsen af, om der kan oprettes en »international database med billeder af seksuel udnyttelse af børn, der stammer fra internettet eller andre billedsystemer«? Agter Kommissionen at indlede den operative fase med oprettelse af denne database og i bekræftende fald inden for hvilken tidsfrist?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(14. februar 2003)

Som opfølgning på det svar, der blev givet den 25. juni 2002 på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-1 450/02, har Kommissionen den fornøjelse at meddele det ærede medlem, at projektgruppen den 14. januar 2003 formelt har forelagt Kommissionen den endelige version af feasibility-studiet »International Child Exploitation Database«, som har modtaget støtte under STOP II-programmet. Der vil snart blive offentliggjort et referat af dette studie på webstedet for Generaldirektoratet for Retlige og Indre Anliggender.

Projektgruppen har fremsat en række henstillinger. En af de vigtigste er henstillingen om, at der er et akut behov for en international database med billeder af seksuel udnyttelse af børn, som indgår i et sofistikeret netværk og bygger på det system, der er under opbygning i Interpol, og at dette er både teknisk og juridisk muligt. Der var enighed i projektgruppen om, at man ved oprettelsen af denne database skulle tage hensyn til de forskellige nationale love om billeder af seksuel udnyttelse af børn og beskyttelsen af personlige data. Der bør derfor overvejes en model, der kunne deles og give mulighed for deltagelse på forskellige niveauer, og hvortil der er adgang fra forskellige eksisterende systemer.

Hvad angår etableringen af databasen, er Kommissionen ikke ansvarlig for den egentlige oprettelse af en sådan international database, som afhænger af medlemsstaterne og andre villige lande. Projektgruppen har klart påpeget, at det arbejde, der er gjort hidtil, skal udvikles yderligere i form af en implementeringsplan, der giver mulighed for at konstatere og løse politiske og retlige spørgsmål, som ligger uden for feasibility-studiets rammer. Hvis Interpol beslutter at oprette en sådan international database, vil Kommissionen overveje, hvordan det sikres, at alle medlemsstater kan drage fordel af denne mulighed.

----

(1)EFT C 28 E af 6.2.2003, s. 107.

----

----

(2004/C 33 E/032)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0169/03

af Wilhelm Piecyk (PSE) til Kommissionen

(29. januar 2003)

Om:   Mangel på demokrati i forbindelse med GATS-forhandlingerne

I 2000 begyndte en ny forhandlingsrunde om liberalisering af handelen med tjenesteydelser (General Agreement on Trade in Services). På den fjerde ministerkonference i Doha i 2001 blev der fastlagt præcise frister for ansøgninger om adgang til markedet i andre lande og om forelæggelse af tilbud for andre lande. I begyndelsen af juli 2002 afgav EU ansøgning om forbedret markedsadgang inden for servicesektoren til 109 WTO-medlemmer og modtog selv talrige ansøgninger fra tredjelande, der for deres leverandører af tjenesteydelser ansøgte om bedre adgang til markedet for tjenesteydelser i EU. Ved udgangen af 2003 skal sådanne tilbud om liberalisering af servicesektoren offentliggøres af de respektive lande.

Fra mange sider er det blevet kritiseret, at forhandlingerne, der allerede befinder sig i en afgørende fase, som hidtil ikke er demokratiske nok. Forhandlingerne er ikke transparente og demokratisk kontrollerede. Hverken på nationalt eller på europæisk plan er parlamenterne i stand til virkelig at kontrollere forhandlingerne, for slet ikke at tale om at øve indflydelse på dem.

I denne forbindelse bedes Kommissionen oplyse følgende: Hvilke skridt overvejer Kommissionen for at øge GATS-forhandlingernes demokratiske legitimation og for at gøre forhandlingerne mere transparente?

----

----

(2004/C 33 E/033)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0185/03

af Ian Hudghton (Verts/ALE) til Kommissionen

(31. januar 2003)

Om:   Offentlig adgang til dokumenter vedrørende GATS-forslag

EU har forpligtet sig til at skabe større åbenhed og sikre, at borgerne får den størst mulige adgang til dokumentation. Der er imidlertid udbredt bekymring blandt europæiske borgere, som ønsker oplysninger om:

Vil Kommissionen på denne baggrund oplyse, hvilken adgang borgerne vil få til Kommissionens dokumenter om den aktuelle runde i GATS-forhandlingerne? Og vil der i særdeleshed gives ubegrænset adgang til dokumenter med oplysninger om EU's krav og tilbud?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

på skriftlige forespørgsler E-0169/03 og E-0185/03

(19. marts 2003)

Kommissionen tilstræber at være så transparent som mulig over for alle interesserede parter under GATS-forhandlingerne om handel med tjenesteydelser. Åbenhed indgår som en selvfølgelig bestanddel af demokratiet, og Kommissionen anvender megen tid og betydelige ressourcer på drøftelse af handelspolitiske spørgsmål med alle interesserede, og navnlig med Europa-Parlamentet. Der bør dog være en rimelig balance mellem åbenheden og Fællesskabets evne til at forhandle i en atmosfære, der giver mulighed for en fri og åben diskussion.

Kommissionen kan forsikre, at parlamentsmedlemmerne i henhold til rammeaftalen af 5. juli 2000 regelmæssigt informeres om handelspolitiske spørgsmål og konsulteres i vigtige spørgsmål. Det for handel ansvarlige kommissionsmedlem mødes med og udveksler ideer med parlamentsmedlemmer i enten plenarforsamlingerne, i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi (ITRE) eller i uformelle grupper, der mødes regelmæssigt. I overensstemmelse med Kommissionens ønske om at holde parlamentsmedlemmerne løbende underrettet om udviklingen på det handelspolitiske område blev de oprindelige ansøgninger til andre medlemmer af Verdenshandelsorganisationen (WTO) om bedre adgang til markedet for tjenesteydelser stillet til rådighed for ITRE-udvalget i juli 2002.

For yderligere detaljer vedrørende Fællesskabets ansøgninger henvises det ærede medlem til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-3130//02 fra Ilda Figueiredo (1). Kommissionen har anvendt samme procedure i udkastet til Fællesskabets tilbud og har stillet dette til rådighed for ITRE-udvalget og for Rådet.

Med hensyn til den brede offentlighed anvender Kommissionen megen tid og betydelige ressourcer på samråd og drøftelse af alle handelspolitiske spørgsmål. I 1998 indledte Kommissionen en dialog med civilsamfundet med det særlige formål at udvikle et fortroligt samarbejde mellem alle interesserede parter på det handelspolitiske område. Inden for disse rammer har der siden 1999 regelmæssigt fundet konsultationer sted vedrørende alle aspekter af Doha-udviklingsdagsordenen, herunder spørgsmål i forbindelse med forhandlingerne om tjenesteydelser. Desuden har Fællesskabets generelle målsætninger for GATS-forhandlingerne, ligesom målene for de fleste sektorer, som omfattes af GATS, i nogen tid været offentlig tilgængelige på f.eks. EU's og WTO's websteder. De sektorbetingede forslag blev alle forelagt for WTO i december 2000, og i marts 2001 blev der offentliggjort en meddelelse om Fællesskabets generelle målsætninger.

Herudover blev der i juli 2002 offentliggjort en sammenfatning af Fællesskabets første ansøgninger på Kommissionens websted (GD for HANDEL) (2), og den 12. november 2002 indledte Kommissionen et nyt offentligt samråd om de ansøgninger, der af WTO-medlemmer var sendt til Fællesskabet, med offentliggørelse af et omfattende debatoplæg på alle officielle sprog, som gør rede for ansøgningernes hovedindhold. Dette offentlige samråd blev mødt med betydelig interesse. Kommissionen har senere analyseret de fremsatte kommentarer og taget hensyn til disse ved formuleringen af udkastet til Fællesskabets tilbud. Kommissionen er taknemlig for de mange indgivne bidrag, som har været en stor hjælp i arbejdet med at finde frem til de spørgsmål, der for øjeblikket interesserer parterne.

Med hensyn til offentlighedens adgang til de ansøgninger, der først blev forelagt af Fællesskabet og andre WTO-medlemmer under disse forhandlinger, skal Kommissionen henvise det ærede medlem til sit svar på skriftlig forespørgsel E-2446/02 fra Nirj Deva (3). Hvad angår fællesskabets tilbud i forhandlingerne om tjenesteydelser, har Kommissionen meddelt, at dette vil blive offentliggjort, så snart det er tilsendt vore handelspartnere. Dette er et skridt uden fortilfælde.

Kommissionen er overbevist om, at de ovennævnte bestræbelser viser Kommissionens store vilje til at være transparent og samtidig bevare evnen til forhandling.

----

(1)EUT C 11 E af 15.1.2004, s. 27.

(2)  http://europa.eu.int/comm/trade/wto_overview/index_en.htm.

(3)EUT C 110 E af 8.5.2003, s. 55.

----

----

(2004/C 33 E/034)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0275/03

af Wolfgang Ilgenfritz (NI) til Kommissionen

(31. januar 2003)

Om:   Overførsel af valutareserver

Det hævdes, at der er blevet foretaget overførsler af valutareserver i Belgien, Nederlandene og Italien, som EU-myndighederne ikke har påtalt.

Blev nationalbankernes valutareserver rent faktisk overført, og kan disse derpå frit stilles til rådighed på grundlag af de nationale budgetafgørelser (f.eks. til finansiering af offentligt vejbyggeri eller fremme af forskning?

Skal EU's myndigheder, og i bekræftende fald hvilke, give tilladelse til disse overførsler, eller kan der træffes afgørelse herom på rent nationalt plan?

Hvor stor er omfanget af valutareserver, som står til rådighed i de enkelte lande til en sådan overførsel?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(5. marts 2003)

Kommissionen er ikke i besiddelse af oplysninger om, at centralbankerne for nylig skulle have foretaget overførsler af valutareserver til fordel for nationale regeringer.

Der er kun begrænsede valutareserver til rådighed for transaktioner på medlemsstatsniveau. Enhver sådan transaktion kræver godkendelse fra Den Europæiske Centralbanks (ECB's) styrelsesråd.

Ifølge EF-traktatens artikel 105, stk. 2, er en af de grundlæggende opgaver, der skal udføres af Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB), som består af Den Europæiske Centralbank (ECB) og euroområdets nationale centralbanker (NCB), nemlig at besidde og forvalte de officielle valutareserver (guld, udenlandsk valuta, særlige trækningsrettigheder (SDR)) for medlemsstaterne i euroområdet. Euroområdets reserver består således af både ECB's reserver og de reserver, der besiddes af de deltagende nationale centralbanker. ECB's reserveaktiver er de aktiver, der er samlet i henhold til artikel 30 i statutten for ESCB i overensstemmelse med kapitalindskudsnøglen. Alle andre reserveaktiver besiddes af de nationale centralbanker i relation til artikel 30, stk. 4, så længe der ikke sker nogen overdragelse af ejendomsret. Ifølge artikel 31, stk. 2, i statutten for ESCB skal alle andre transaktioner i valutareserver, som forbliver i de nationale centralbanker, over en bestemt grænse godkendes yderligere af ECB for at sikre, at disse transaktioner ikke forstyrrer euroområdets penge- og valutakurspolitik. Transaktioner, der foretages af de nationale centralbanker til opfyldelse af deres forpligtelser over for internationale organisationer, såsom Den Internationale Valutafond (IMF) og Banken for Internationale Betalinger (BIS), er undtaget fra dette krav.

Omfanget af reserver, der besiddes af de nationale centralbanker, og som kan anvendes i transaktioner, er begrænset, idet Rådets forordning (EF) nr. 1010/2000 af 8. maj 2000 om Den Europæiske Centralbanks yderligere indkaldelse af valutareserveaktiver (1) giver ECB mulighed for at anmode om overførsel af yderligere valutareserveaktiver. Den type reserver, der er til rådighed for transaktioner, er også omfattet af en begrænsning, nemlig Central Bank Gold Agreement fra 1999. Blandt underskriverne af denne aftale er ECB og elleve nationale centralbanker i euroområdet (alle undtagen den græske nationalbank). De aftalte, at de ikke ville sælge guld i fem år (indtil september 2004 med mulighed for forlængelse), medmindre sådanne salg allerede var planlagt i forvejen. Endvidere er transaktioner i valutareserver omfattet af alle andre dele af de juridiske rammer for euroområdet, herunder især artikel 101 (centalbankfinansiering af budgettet) og artikel 7 i protokollen om statutten for ESCB (uafhængighed).

Medlemsstaterne har ikke valutareserver til rådighed til overførsler mellem de nationale centralbanker og de nationale regeringer til budgetmæssige formål.

----

(1)EFT L 115 af 16.5.2000.

----

----

(2004/C 33 E/035)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0329/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(10. februar 2003)

Om:   Unesco's anerkendelse af »olivenens og olivenoliens veje« som den fjerde kulturrute

Det er allerede fra mange sider blevet foreslået Unesco at optage »olivenens og olivenoliens veje« under sine auspicier og gøre dem til den fjerde kulturrute.

Langs »Olivenens og olivenoliens veje« afholdes der hvert år forskellige arrangementer forestået af forskellige organisationer, handelskamre, lokale myndigheder og landbrugssammenslutninger. Disse »oliven- og olivenolieveje« udgår fra Grækenland, fører forbi Tyrkiets kyst, gennem landene i Mellemøsten og Nordafrika og endelig via Spanien, Portugal, Frankrig og Italien tilbage til Peloponnes. For alle de kulturelle begivenheder og arrangementer, der finder sted langs disse veje, står olivenen i centrum.

Olivenen er af befolkningerne i Middelhavsområdet ikke alene blevet påskønnet på grund af sine gastronomiske og terapeutiske egenskaber men har også gennem årtusinder præget deres liv, daglige gøremål, skik og brug samt deres religion. »Olivengrenen« er almindeligt anerkendt som det universelle fredssymbol. Agter Kommissionen på denne baggrund at støtte forslaget om, at Unesco under drøftelserne i maj dette år anerkender »olivenens og oliventræets veje« som den fjerde kulturrute? Hvis ja, hvordan agter den at gøre dette?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(18. marts 2003)

Kommissionen anerkender betydningen af oliven og olivenolie for Europas historie, kultur og økonomi, men må gøre det ærede medlem opmærksom på, at den ikke har kompetence til at blande sig i de beslutninger, der træffes i De Forenede Nationers Organisation for Uddannelse, Videnskab og Kultur (Unesco).

----

----

(2004/C 33 E/036)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0339/03

af Horst Schnellhardt (PPE-DE) til Kommissionen

(10. februar 2003)

Om:   Forbud mod chokoladecigaretter

I en skrivelse fra Ministeriet for Forbrugerbeskyttelse, Ernæring og Landbrug i Forbundsrepublikken Tyskland bebudes foranstaltninger fra Kommission, som skal iværksættes for at forhindre reklamestrategier, der har til formål at fremme unges og børns tobaksforbrug. I den forbindelse skal man også have overvejet at forbyde produktion, import og salg af nærings- og nydelsesmidler, der har form af tobaksprodukter.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(3. marts 2003)

Forbud mod chokoladecigaretter er ikke en foranstaltning, der er vedtaget af Kommissionen. Et sådant forbud indgår derimod i den henstilling om forebyggelse af rygning og om initiativer til forbedring af bekæmpelse af tobaksrygning, som Rådet vedtog den 2. december 2002 på forslag af Kommissionen i henhold til artikel 152, stk 4, i EF-traktaten (1). Om dette forslag fra Kommissionen vedtog Parlamentet en beslutning (2), der som ændring 5 indeholder følgende nye afsnit under punkt 1 (d) i Kommissionens forslag:

Den endelige udgave af henstillingen, som Rådet vedtog, følger dette forslag, blot med en anden ordlyd:

Som det fremgår af betegnelsen, er Rådets henstilling ikke juridisk bindende. Det overlades således til medlemsstaterne at træffe afgørelse om, hvordan de vil efterkomme Rådets henstilling om at forbyde salget af bl.a. chokoladecigaretter.

----

(1)  Rådets henstilling 2003/54/EF af 2. december 2002 om forebyggelse af rygning og om initiativer til forbedring af bekæmpelse af tobaksrygning, EFT L 22 af 25.1.2003.

(2)  2002/2167 INI.

----

----

(2004/C 33 E/037)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0391/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(13. februar 2003)

Om:   Miljømærke

Indførelsen af miljømærket ved forordning (EØF) 880/92 (1). som for nylig blev ændret ved forordning (EF) 1980/2000 (2), har til formål gennem det pågældende mærke at gøre det lettere for forbrugerne at vælge de miljøvenlige produkter, der officielt er anerkendt af EU, samt tilskynde virksomhederne til at udvikle produkter med de nødvendige specifikationer. I dag er der opstillet kriterier for 19 produktkategorier, mens det langsigtede mål er 35.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(16. juni 2003)

EU's miljømærke er et værktøj, som kan hjælpe forbrugerne, både offentlige og private, til at finde frem til miljøvenlige varer og tjenesteydelser på markedet. Hovedformålet er at fremme firmaernes markedsføring af mere »grønne« produkter, som opfylder høje miljømæssige og ydelsesmæssige krav.

Som svar på spørgsmålet om, hvordan man skal anspore virksomhederne til at opnå EU's miljømærke, er det vigtigt at bemærke, at EU's miljømærke nu indgår i en bredere tilgang til »integreret produktpolitik« (IPP) under Fællesskabets sjette miljøhandlingsprogram. Derfor vil EU's miljømærke utvivlsomt få yderligere vækst, når der i fremtiden udvikles en miljøpolitik, der tilgodeser bæredygtigt forbrug og bæredygtig produktion.

For EU's miljømærke er der også vedtaget en arbejdsplan for tidsrummet 2002-2004, hvori man søger at gøre ordningen betydeligt mere synlig. Her arbejder Kommissionen sammen med medlemsstaterne i »European Union Eco-labelling Board (EUEB)« aktivt på at finde effektive virkemidler, som kan øge EU's miljømærkes indtrængen på markedet, f.eks. specifikke markedsføringsinitiativer og tættere samarbejde og koordinering mellem EU's miljømærke og medlemsstaternes nationale mærkningsordninger.

----

(1)EFT L 99 af 11.4.1992, s. 1.

(2)EFT L 237 af 21.9.2000, s. 1.

(3)  Skønnede data for 2002 baseret på en 50 % højere omsætning end i 2001.

----

----

(2004/C 33 E/038)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0399/03

af Karl von Wogau (PPE-DE) til Kommissionen

(17. februar 2003)

Om:   Anmeldelsespligt for kurgæster

I kurafgiftbestemmelserne i en tysk kommune er det fastsat, at personer, der ikke er bosat i kommunen, og som er indkvarteret gratis, ikke blot skal tilmelde sig den første hverdag efter ankomsten og framelde sig igen senest den sidste dag under opholdet, men også skal betale kurafgift for den periode, de opholder sig i kommunen.

Denne ordning gælder også for besøgende fra andre EU-medlemslande.

Denne ordning betyder, at personer, der besøger familie eller venner og overnatter i denne kommune, skal betale kurafgift.

Er det Kommissionens opfattelse, at denne ordning er i overensstemmelse med Den Europæiske Unions bestemmelser om fri bevægelighed for personer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(1. april 2003)

I mangel af en harmoniseret skattelovgivning på fællesskabsplan står det medlemsstaterne og deres lokale myndigheder frit for at udforme deres egne skatteregler i overensstemmelse med deres politiske overbevisning. Derved skal de dog overholde de generelle frihedsrettigheder og principper, der er fastsat i EF-traktaten. Hverken den lokale skat, som beskrevet af det ærede medlem, eller den dermed forbundne obligatoriske registrering diskriminerer statsborgere i andre medlemsstater, eftersom alle besøgende, uanset deres nationalitet eller opholdssted, er omfattet heraf. Derfor mener Kommissionen ikke, at denne skat er i strid med princippet om fri bevægelighed for personer.

----

----

(2004/C 33 E/039)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0442/03

af Luciano Caveri (ELDR) til Kommissionen

(12. februar 2003)

Om:   Erhvervsskat

De italienske rederier, der samarbejder med Folkerepublikken Kina, skal for transport og kommunikation betale en erhvervsskat på 3 % af den lokalt producerede omsætning. Erhvervsskatten finder anvendelse på levering af tjenesteydelser og lignende. Den aftale om søtransport, som Republikken Italien og Folkerepublikken Kina indgik den 8. oktober 1972, indeholder kun bestemmelser om indkomstbeskatning og ikke om erhvervsskat, hvilket også er tilfældet for protokollen af 3. juni 2002 om ændring af aftalen. På samme måde vedrører den aftale om afskaffelse af dobbeltbeskatning, som Republikken Italien og Folkerepublikken Kina indgik den 31. oktober 1986, også kun direkte beskatning.

De rederier fra andre EU-lande, der samarbejder med Folkerepublikken Kina, skal ikke betale erhvervsskat, da de respektive søfartsaftaler og/eller bilaterale aftaler indeholder bestemmelse om fritagelse herfra. Ud over Italien er de eneste undtagelser i denne henseende Spanien, Østrig og Luxembourg, som ikke har nævneværdige søfartsforbindelser med Folkerepublikken Kina.

De kinesiske rederier, der i øjeblikket driver virksomhed i Italien, skal ikke betale nogen form for erhvervsskat eller lignende.

Denne situation er årsag til en betydelig forskelsbehandling mellem rederier fra EU og medfører således klar krænkelse af principperne om fri konkurrence og ligebehandling mellem medlemsstaterne.

For at afhjælpe denne situation, som er årsag til en ufrivillig, men reel forskelsbehandling af medlemsstaterne, har den italienske regering gennem lang tid anmodet de kinesiske myndigheder om at ændre de eksisterende søfartsaftaler. Indtil videre har den kinesiske regering ikke truffet nogen positiv afgørelse i denne henseende.

Kan Kommissionen oplyse:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(31. marts 2003)

Kommissionen har ikke supplerende oplysninger om det spørgsmål, som det ærede medlem rejser angående den erhvervsskat, der betales af italienske rederier, der driver virksomhed i Folkerepublikken Kina. Søfartsaftalen mellem Italien og Kina synes ikke at indeholde de relevante bestemmelser om erhvervsskatten, mens der findes sådanne bestemmelser i de aftaler, som andre medlemslande har indgået med Kina.

Aftaler om dobbeltbeskatning er normalt fritaget fra MFN-(mestbegunstigelses)bestemmelserne i GATS-aftalen (den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser). Artikel XIV i GATS åbner mulighed for foranstaltninger, der ikke er forenelige med artikel II (MFN-princippet), forudsat at forskellen i behandling er et resultat af en aftale om undgåelse af dobbeltbeskatning eller bestemmelser om undgåelse af dobbeltbeskatning i enhver anden international aftale eller arrangement, som medlemmet er bundet af.

Spørgsmålet om erhvervsskatten er undtaget fra den for nylig underskrevne søfartsaftale mellem EU og Kina. Især siges det i artikel 2 (anvendelsesområde), stk 2, at aftalen ikke får indflydelse på anvendelsen af bilaterale søfartsaftaler mellem Kina og EU's medlemslande, for så vidt angår spørgsmål, der ikke falder ind under aftalens anvendelsesområde.

De ansvarlige tjenestegrene i Kommissionen er i tæt forbindelse med de respektive nationale administrationer i medlemslandene og med rederibranchens repræsentanter og sammenslutninger for at sikre, at en hurtig ratificering og en nøje gennemførelse af søfartsaftalen mellem EU og Kina er til fordel for den europæiske rederibranche.

----

----

(2004/C 33 E/040)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0474/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(20. februar 2003)

Om:   Hårdere straf for opfordring til sultestrejke i Tyrkiet i stedet for forbedring af situationen for politiske fanger

Kilde: Den nederlandske udgave af dagbladet »Metro« af 7. februar 2003.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(21. marts 2003)

Kommissionen er bekendt med menneskerettighedssituationen i den sydøstlige del af Tyrkiet og rapporter fra forskellige menneskerettighedsorganisationer, herunder den tyrkiske menneskerettighedsorganisation (IHD).

Kommissionen følger nøje sultestrejkerne i Tyrkiet. I sin periodiske rapport fra 2001 (1) meddelte Kommissionen, at den tyrkiske regering i efteråret 2000 havde besluttet at gennemføre en omstrukturering af fængselsvæsenet, således at store sovesale (indtil 80 fanger i et værelse) skulle erstattes af et system med mindre celler for en til tre indsatte (sikkerhedsceller af typen F). Dette gav anledning til voldsomme demonstrationer og sultestrejker, som ikke blot gjaldt forbedrede forhold i fængslerne, men også andre krav. I sin periodiske rapport fra 9. oktober 2002 (2) bemærkede Kommissionen, at sultestrejkerne var en protest mod fængsler af typen F. Antallet af dødsofre er nu 64.

Kommissionen mener, at det fortsatte tab af menneskeliv som følge af sultestrejkerne er beklageligt. Kommissionen er klar over de tyrkiske myndigheders anstrengelser for at afslutte sultestrejkerne. Den er også bekendt med den nyligt vedtagne lovgivning om ændring af artikel 307 a og 307 b i den tyrkiske straffelov vedrørende fængselsstraffe for personer, der opfordrer til sultestrejker.

Kommissionen vil fortsat nøje overvåge menneskerettighedssituationen i Tyrkiet, herunder sultestrejkerne og situationen i den sydøstlige del af landet, og i givet fald rejse disse spørgsmål over for de tyrkiske myndigheder.

Kommissionen vil foretage en vurdering af menneskerettighedssituationen i Tyrkiet på baggrund af de politiske Københavnskriterier i sin årlige beretning, der offentliggøres senere i 2003.

----

(1)  KOM(2001) 700 endelig udg.

(2)  KOM(2002) 700 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/041)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0478/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(20. februar 2003)

Om:   Afslutning af hemmeligholdelsen af omstridte finansielle transaktioner via Republikken Cypern

Kilde: TV Nederland 2, aktualitetsmagasinet »Twee Vandaag«, 8. februar 2003.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(21. marts 2003)

Kommissionen har indgående behandlet spørgsmålet omkring hvidvaskning af penge i alle de periodiske beretninger om Cyperns fremskridt i retning af tiltrædelse.

I beretningen fra 2002 (1) siges det, at Cypern har gennemført al den nødvendige lovgivning med hensyn til hvidvaskning af penge og skabt den nødvendige administrative kapacitet.

Der forventes stadig yderligere fremskridt med hensyn til at få styrket den administrative struktur i den særlige afdeling for bekæmpelse af hvidvaskning af penge (MOKAS) yderligere, idet der vil blive rekrutteret mere personale, som allerede er godkendt.

Kommissionen vil fortsat føre tilsyn med, hvordan Cypern opfylder de forpligtelser, som landet har påtaget sig i tiltrædelsesforhandlingerne. En overvågningsdelegation, der blev sendt til Cypern for nylig, har konstateret, at landet generelt opfylder sine forpligtelser. Der vil blive forelagt en omfattende overvågnings-rapport seks måneder før tiltrædelsen.

----

(1)  KOM(2002) 700 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/042)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0485/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(20. februar 2003)

Om:   Hundredeåret for brødrene Wrights første flyvning — finansieringsmuligheder for et projekt i Østeuropa

Fly- og faldskærmsskolen »Aero Club« i Latina planlægger under protektion af formandskabet for det italienske ministerråd og luftvåben at afholde en kulturel begivenhed af stor betydning i juni i år, nemlig i hundredeåret for brødrene Wrights første flyvning at organisere et krydstogt med fly i lighed med Italo Balbos overflyvning af det østlige Middelhav.

Denne begivenhed nødvendiggør en omfattende tilrettelæggelse af højtideligholdelser og festligheder, som ikke blot skal finde sted i USA, men også særlig i lande som f.eks. Italien, hvor flyvningen har indskrevet sig i historien.

Initiativet fra »Aero Club« vil blive et af de mest betydningsfulde, ikke blot på grund af dets historiske værdi og betydningen som mindehøjtidelighed, men også fordi man har valgt at flyve mod Østeuropa og passere hovedstæderne i de lande, der om kort tid skal tiltræde EU, som en form for velkomsthilsen til disse lande og en bevidstgørelse og åbning fra medlemsstaternes side.

Etaperne i flytogtet bliver de vigtigste byer i den forestående og den fremtidige udvidelse, som f.eks. Istanbul, Odessa, Budapest, Sofia, Burgas, Arad, Bukarest, Zagreb og Zara, hvor deltagerne i krydstogtet kan gøre holdt for at besigtige og få kendskab til nogle af de vigtigste aspekter i den østeuropæiske kultur, der i stadig højere grad også vil indgå i Unionens kultur.

Kan Kommissionen på grund af dette projekts betydelige værdi, særlig hvad angår den kulturelle og sociale integration af Østeuropa, og under hensyntagen til, at Unionen netop med dette formål har oprettet en lang række finansieringsprogrammer såsom SAPARD, ISPA og mange andre programmer til små projekter, oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(26. marts 2003)

De programmer, som det ærede medlem henviser til (SAPARD, ISPA), er førtiltrædelsesordninger vedrørende investering i transport- og miljøinfrastrukturer inden for landbrugssektoren og sektoren for udvikling af landdistrikter. Andre muligheder findes ikke under PHARE-ordningerne. Hvad PRINCE-programmet angår, tager denne ordning i første række sigte på at informere befolkningen i den nuværende union. Det skal tilføjes at der ikke er muligt at finansiere projekter uden for de eksisterende programmers budgetposter.

Så vidt det er Kommissionen bekendt, findes det ikke på nuværende tidspunkt programmer, hvormed et sådant projekt kunne finansieres.

På baggrund af projektets nuværende fase og indhold er Kommissionen af den mening at højtideligholdelse af denne begivenhed er en sag for den private sektors luftfartssammenslutninger og -organisationer.

Kommissionen skal i forbindelse med behandlingen af ansøgninger af denne art gøre opmærksom på at det aldrig har været meningen, at førtiltrædelsesbistand som stilles til rådighed med henblik på ansøgerlandene, bringes i anvendelse på projekter, som har deres oprindelse uden for ansøgerlandene, og som ikke har noget at gøre med de behov som disse lande har forud for tiltrædelsen.

----

----

(2004/C 33 E/043)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0515/03

af Miet Smet (PPE-DE) til Kommissionen

(24. februar 2003)

Om:   Kvinders rettigheder i Egypten

Samarbejdet mellem Den Europæiske Union og Egypten foregår på grundlag af Euro-Middelhavspartnerskabet. Dette Euro-Middelhavspartnerskab bygger videre på Barcelona-erklæringen, som undertegnedes af EU's medlemsstater og de 12 partnerlande i Middelhavsområdet. I 2001 undertegnede Den Europæiske Union og Egypten en associeringsaftale.

Til trods for at der i både Barcelona-erklæringen og associeringsaftalen med Egypten henvises til menneskerettighederne, respekteres kvinders rettigheder ikke altid i Egypten. Agence France Presse beretter om, at egyptiske kvinder udsættes for genital lemlæstelse, og at lovene er diskriminerende bl.a. i forbindelse med skilsmisser.

Har EU allerede reageret på disse grove krænkelser af kvinders rettigheder? Agter EU i benægtende fald at reagere på disse krænkelser?

Er der fastsat en mekanisme til systematisk kontrol med og gennemtvingelse af respekt for kvinders rettigheder i Egypten? Og er der skabt mulighed for at suspendere associeringsaftalen med Egypten, når kvinders rettigheder i dette land — og mere generelt menneskerettighederne — hele tiden krænkes? Vil EU i benægtende fald fremover sørge for at skabe sådanne muligheder?

Såfremt kontrol med og aftvingelse af respekt for kvinders rettigheder er lagt i faste rammer og det eventuelt er vedtaget at suspendere asssocieringsaftalen i Egyptens tilfælde, gælder dette da for alle lande, som har undertegnet en associeringsaftale med EU på grundlag af Barcelona-erklæringen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(25. marts 2003)

Egypten har ratificeret konventionen om afskaffelse af alle former for diskrimination af kvinder og FN-konventionen om børns rettigheder. Kvinders rettigheder indgår også i verdenserklæringen om menneskerettigheder med definition af respekten for demokratiske principper og grundlæggende menneskerettigheder, der udgør et væsentligt led i associeringsaftalen mellem EU og Egypten (undertegnet i juni 2001 og som nu er ved at blive ratificeret).

Genital lemlæstelse af kvinder er ulovligt i Egypten, og der blev ved dekret i 1996 indført forbud mod udøvelse af dette i alle statslige klinikker og af alt medicinsk personale. Selv om forkæmperne for genital lemlæstelse midlertidigt fik forbuddet omstødt i retten, har regeringen haft held til at genindføre det. Men det er en praksis, som i vid udstrækning påtvinges piger af deres familier, den er endemisk og stadig dybt rodfæstet i kulturen. Mellem 80-90 % af alle egyptiske kvinder fra alle trosretninger, områder og klasser er blevet genitalt lemlæstet. Det er ikke kun et kønsproblem, men også et alvorligt angreb på barnets rettigheder. Den egyptiske regering er tilsyneladende stadig indstillet på at bekæmpe genital lemlæstelse via loven og aktioner, som skal ændre holdningerne gennem uddannelse, rådgivning og støtte til civil-samfundsinitiativer — og mange fremtrædende politiske og religiøse personligheder er knyttet til kampagnen. EU støtter dette i sine programmer om reproduktiv og grundlæggende sundhed og samfinansiering af relevante civilsamfundsinitiativer (hvoraf et er en kampagne imod genital lemlæstelse, og et andet støtter til registreringen af kvindelige vælgere).

Med hensyn til skilsmisse har situationen forbedret sig meget siden 2000. Kvinder kan nu ensidigt få bragt ægteskabet til ophør, men kun hvis de opgiver deres ret til økonomisk støtte. Andre diskriminerende aspekter af familielovene, både sekulære og islamiske, bliver langsomt taget under behandling, men der findes stadig mange uligheder. Et af de mest omstridte problemer er nationalitetslovene, hvorefter et barn af egyptisk mor og ikke-egyptisk far ikke har ret til at få egyptisk nationalitet. Analfabetismen blandt piger bliver mindre og mindre, og adgangen til videre uddannelse og sundhedsfaciliteter for piger og unge kvinder er langsomt ved at forbedres, og EU støtter kraftigt denne proces gennem sine programmer om basissundhed og grunduddannelse og i de planlagte programmer om erhvervsuddannelse, regionaludvikling og støtte til ikke-statslige organisationer, som arbejder for dem, der er mest sårbare socialt.

Det er den egyptiske regerings, det egyptiske parlaments og retsvæsenets ansvar, at menneskerettighederne, også kvinders rettigheder, bliver håndhævet i Egypten. Men Kommissionens delegation og medlemsstaternes ambassader i Kairo fører sammen med mange andre systematisk kontrol med menneskerettighedssituationen i Egypten og retter henvendelser til de egyptiske myndigheder via de rette kanaler, når som helst det er nødvendigt. EU gør også regelmæssigt det samme som støtte i sager om individuelle personer. Og EU støtter også aktivt egyptiske civilsamfundsorganisationers kampagner for borgerrettigheder.

På linje med alle associeringsaftaler, der er undertegnet med Middelhavspartnerne, indeholder associeringsaftalen mellem EU og Egypten bestemmelser om en struktureret og regelmæssig politisk dialog. Dette vil blive et vigtigt ekstra forum for begge parter, hvor de kan drøfte en række vigtige problemer af fælles interesse, herunder demokrati og menneskerettigheder. Respekten for demokratiske principper og grundlæggende menneskerettigheder er udtrykkeligt nævnt i aftalen som et væsentligt element. Associeringsaftalen indeholder også bestemmelser om, at hver part kan træffe foranstaltninger, hvis der sker en væsentlig krænkelse af aftalen.

----

----

(2004/C 33 E/044)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0519/03

af Miet Smet (PPE-DE) til Kommissionen

(24. februar 2003)

Om:   Kvinders rettigheder i Kenya

Samarbejdet mellem Den Europæiske Union og Kenya foregår på grundlag af AVS-EF-partnerskabet. I Cotonou-aftalen, som skitserer de generelle rammer for AVS-EU-forbindelserne de kommende 20 år, giver de to parter gentagne gange udtryk for, at de går ind for at respektere menneskerettighederne og ligestille kvinder og mænd.

Til trods for at Kenya støtter disse principper, respekteres kvinders rettigheder ikke altid i Kenya. Det spanske presseagentur EFE skriver, at det i Kenya stadig er meget udbredt, at piger og kvinder udsættes for genital lemlæstelse.

Har EU allerede reageret på disse grove krænkelser af kvinders rettigheder? Agter EU i benægtende fald at reagere på disse krænkelser?

Er der fastsat en mekanisme til systematisk kontrol med og gennemtvingelse af respekt for kvinders rettigheder i Kenya? Og er der skabt mulighed for at suspendere samarbejdet mellem Kenya og EU, såfremt kvinders rettigheder i dette land — og mere generelt menneskerettighederne — hele tiden krænkes?

Vil EU i benægtende fald fremover sørge for at skabe sådanne muligheder?

Såfremt kontrol med og aftvingelse af respekt for kvinders rettigheder er lagt i faste rammer og det eventuelt er vedtaget at suspendere samarbejdet mellem Kenya og EU, gælder dette da for alle lande, som har undertegnet Cotonou-aftalen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(4. april 2003)

Kommissionen har ved flere lejligheder bragt spørgsmålet om menneskerettighederne og mere specifikt kvinders rettigheder på bane i samtaler med Kenyas regering, også problemet med genital lemlæstelse af kvinder. Kommissionen yder støtte til civilsamfundets aktiviteter med hensyn til kvinders rettigheder og inddragelse i de politiske beslutningsprocesser og støtter også et særligt projekt, som fokuserer på forebyggelse mod genital lemlæstelse af kvinder i Kisii-distriktet.

Kommissionen vil fortsætte med at støtte passende foranstaltninger, som kan sikre, at der gøres fremskridt med hensyn til menneskerettighederne, herunder kvinders rettigheder og afskaffelse af alle former for genital lemlæstelse.

EU foreslår især, at man styrker den politiske dialog med den nyligt valgte kenyanske regering, hvor parterne bl.a. vil fokusere menneskerettigheder. Kommissionen vil fortsætte med at rejse menneske-rettighedsproblemer, også angående ligestilling, i forskellige fora og i dialogen med ikke-statslige aktører, som forsøger at føre kontrol med og håndhæve kvindernes rettigheder.

Til at føre kontrol med situationen støtter Kommissionen sig endvidere til internationale initiativer, bl.a. udvalget for afskaffelse af alle former for diskrimination mod kvinder (CEDAW), som Kenya regelmæssigt skal aflægge rapport til.

I den forbindelse er der taget flere positive skridt i Kenya i de senere år. Der blev formelt indført forbud mod genital lemlæstelse af piger under 17 år, da parlamentet vedtog loven om børn i 2001, og civilsamfundet har formået at bringe dette særlige aspekt af den kønsbetingede vold frem i offentligheden på landsplan.

Kommissionen ser også positivt på det initiativ, som regeringen for nylig tog til at støtte planen om fri grundskoleundervisning for alle, da den mener, at repressive foranstaltninger må suppleres med uddannelse, hvis man skal kunne imødegå den komplekse og kulturelt set dybt rodfæstede tro, som ligger til grund for alle former for genital lemlæstelse og diskrimination af kvinder.

Cotonou-aftalens artikel 8 indeholder bestemmelser om en vidtspændende politisk dialog med alle AVS-staterne, herunder også løbende vurdering af udviklingen med hensyn til menneskerettighederne.

Hvis de væsentlige elementer, der er omhandlet i aftalens artikel 9, misligholdes, kan en part i aftalen anmode den anden part om konsultationer i overensstemmelse med Cotonou-aftalens artikel 96. Respekt for menneskerettighederne er et af de væsentlige elementer i aftalen og gælder for alle, der har undertegnet aftalen. Ifølge artikel 96 kan der træffes relevante foranstaltninger, hvis konsultationerne ikke fører til en for begge parter acceptabel løsning. Suspension af aftalen vil være den sidste udvej.

----

----

(2004/C 33 E/045)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0523/03

af Miet Smet (PPE-DE) til Kommissionen

(24. februar 2003)

Om:   Kvinders rettigheder i Zambia

Samarbejdet mellem Den Europæiske Union og Zambia foregår på grundlag af AVS-EF-partnerskabet. I Cotonou-aftalen, som skitserer de generelle rammer for AVS-EU-forbindelserne de kommende 20 år, giver de to parter gentagne gange udtryk for, at de går ind for at respektere menneskerettighederne og ligestille kvinder og mænd.

Til trods for at Zambia støtter disse principper, respekteres kvinders rettigheder ikke altid i Zambia. Ifølge en rapport af 28. januar 2003 fra Human Rights Watch er piger i Zambia fem gange så ofte smittet med hiv-virus som drenge, fordi de er ofre for udbredt seksuelt misbrug.

Har EU allerede reageret på disse grove krænkelser af kvinders rettigheder? Agter EU i benægtende fald at reagere på disse krænkelser?

Er der fastsat en mekanisme til systematisk kontrol med og gennemtvingelse af respekt for kvinders rettigheder i Zambia? Og er der skabt mulighed for at suspendere samarbejdet mellem Zambia og EU, såfremt kvinders rettigheder i dette land — og mere generelt menneskerettighederne — hele tiden krænkes?

Vil EU i benægtende fald fremover sørge for at skabe sådanne muligheder?

Såfremt kontrol med og aftvingelse af respekt for kvinders rettigheder er lagt i faste rammer og det eventuelt er vedtaget at suspendere samarbejdet mellem Zambia og EU, gælder dette da for alle lande, som har undertegnet Cotonou-aftalen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(3. april 2003)

Den højere smittegrad med human immundefekt virus (hiv) blandt piger end blandt drenge i Zambia og det sydlige Afrika skyldes en række faktorer, bl.a. seksuelt misbrug, men der er også andre faktorer, der spiller ind, herunder tidligere seksuel debut og kvinders større modtagelighed for smitte.

Kommissionen iværksatte i september 2002 under budgetpost B7-6211 en indkaldelse af forslag med henblik på at bekæmpe fattigdomsrelaterede sygdomme, heriblandt hiv/erhvervet immundefekt syndrom (aids), i alle udviklingslandene. De aktiviteter, der finansieres via denne støtte, skulle forbedre plejen og behandlingen af allerede smittede personer, men skulle også omfatte projekter, der retter sig mod behovene blandt unge, smittemodtagelige kvinder. Den rapport om kvinders rettigheder i Zambia fra Human Rights Watch, som det ærede medlem omtaler, henviser til dette EU-program (1).

Zambia har modtaget støtte på 19 858 000 USD fra Global Fund for HIV/AIDS, hvortil EU bidrager med 120 mio. EUR.

Kønsaspektet og hiv/aids er desuden de vigtigste gennemgående emner i Zambias løbende nationale vejledende program (National Indicative Programme (NIP)).

Rapporten fra Human Rights Watch noterer, at blandt hovedproblemerne i den statslige indsats er det strafferetlige systems svagheder og manglende evne til at sikre en forsvarlig behandling af klager over seksuelt misbrug og behovet for specialuddannelse af politiet i hustruvold og børnemisbrug. Under det besøg, som kommissionsmedlemmet med ansvar for udvikling aflagde i Zambia i januar 2003, blev volden mod kvinder og behovet for specialuddannelse af dommere drøftet med præsident Mwanawasa. Efter denne dialog arbejder Kommissionen nu sammen med justitsministeriet om at udarbejde special-uddannelsesprogrammer for dommere og politifolk inden for rammerne af et program for institutionel udvikling og kapacitetsopbygning, som gennemføres under det ovenfor nævnte nationale vejledende program under 9. Europæiske Udviklingsfond.

Cotonou-aftalen fastsætter i artikel 8, at der skal gennemføres en omfattende politisk dialog med alle AVS-landene (Afrika, Vestindien og Stillehavet), herunder en regelmæssig vurdering af udviklingen i respekten for menneskerettighederne.

EU og medlemsstaterne overvåger meget nøje og har drøftelserne med regeringerne om virkningen af hiv/aids and volden mod kvinder som led i den løbende politiske dialog i medfør af artikel 8 i Cotonou-aftalen.

Hvis afgørende elementer i aftalen, jf. artikel 9 i partnerskabsaftalen, ikke overholdes, kan enhver part i aftalen opfordre den anden part til at gennemføre konsultationer i overensstemmelse med artikel 96 i Cotonou-aftalen. Respekten for menneskerettighederne er et af de afgørende elementer i aftalen og gælder for alle signatarer. Artikel 96 fastsætter, at hvis konsultationerne ikke fører til en for begge parter acceptabel løsning, kan der træffes passende foranstaltninger. At suspendere aftalen ville være den foranstaltning, der ville blive truffet i yderste konsekvens.

----

(1)  Side 74.

----

----

(2004/C 33 E/046)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0526/03

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(24. februar 2003)

Om:   Samarbejde med Macao

Kommissionen har erklæret, at den vil benytte alle de instrumenter, den har til sin rådighed (...) for at hjælpe med at understrege Macaos autonomi inden for Kinas grænser og områdets særlige livsform (...) (1), og at den er overbevist om, at den europæiske tilstedeværelse i området og de stærke personlige bånd mellem Europa og Macao er nogle af de hovedfaktorer, der vil hjælpe med til at gøre Macao til et naturligt springbræt for EU i regionen (2). Og Europa-Parlamentet har bekræftet og gentaget dette løfte (3) med ønsket om at »Den Europæiske Union (gjorde) aktivt brug af de hjælpemidler, den råder over, især den politiske dialog, fælles foranstaltninger, stillingtagen og især samarbejdsforanstaltninger« (4).

Ikke desto mindre har det vist sig, at samarbejdet mellem EU og Macao på mindre end to år er faldet til et uhyre lavt niveau. Fællesskabernes nuværende samarbejdsmappe med Macao indeholder i dag rent faktisk kun ét projekt (5) ifølge hvad kommissær Patten udtaler i sit svar til det spørgsmål, jeg for nylig stillede.

Hertil skal efter sigende den fremherskende opfattelse i EU have bidraget, nemlig at »samarbejde er det samme som finansiering«, dvs. at, da der ikke findes projekter, der finansieres ligeligt, er der ikke praktisk mulighed for at organisere og fremme samarbejdstiltag fra vores side.

Det er forståeligt, at finansieringen af tiltag i forhold til Macao, i lyset af de presserende behov for samarbejde med og udvikling af de fattigste regioner i verden, ikke har nogen høj prioritet på EU's budget. Men dette burde ikke forhindre, at der udvikles bilaterale samarbejdslinjer mellem EU og Macao, selv om de i overvejende grad, eller endog udelukkende, finansieres af SAR Macao, eftersom der også her er en europæisk interesse i, at EU er i stand til at besvare henvendelser fra SAR Macao.

Jeg spørger derfor Kommissionen: Er det rigtigt, at der findes en sådan reducerende opfattelse, »at samarbejde er det samme som finansiering«? Og i bekræftende fald, overvejer Kommissionen at revidere denne opfattelse, så man især kan udvide mulighederne og modellerne for bilateralt samarbejde mellem EU og SAR Macao? Hvilke andre tanker gør Kommissionen sig med hensyn til at dynamisere samarbejdet mellem UE og Macao, i tråd med de fremsatte politiske erklæringer? Og på hvilke områder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(4. april 2003)

I forlængelse af sit tidligere svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-3098/02 (6) bekræfter Kommissionen, at den stadig målrettet søger at arbejde for og at samarbejde med myndighederne i Macao om at bistå denne særlige administrative region (SAR) med at opnå stabil udvikling i overensstemmelse med princippet »ét land, to systemer«. Indrømmelsen af visumfri adgang for indehavere af pas fra SAR Macao i 2001 og paraferingen af tilbagetagelsesaftalen mellem EU og Macao i 2002 samt programmet for det retlige samarbejde mellem EU og Macao og Macaos vellykkede deltagelse i regionale EU-programmer såsom Asia Invest og Asia Link er konkrete eksempler derpå.

Som følge af Macaos høje indkomstniveau optræder Macao ikke længere på den liste, som Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling/Komitéen for Udviklingsbistand (OECD/DAC) fører over udviklingslande og -territorier.

Kommissionen og Macao vil imidlertid vedblivende drøfte og undersøge nye samarbejdsmetoder og -midler, således som de senest gjorde det i oktober 2002 i Det Blandede Udvalg, der er nedsat i henhold til handels- og samarbejdsaftalen fra 1992 mellem EU og Macao.

----

(1)  KOM(1999)484 - C5-0169/2000, s. 3.

(2)  KOM(1999)484 - C5-0169/2000, s. 4.

(3)  A5-0017/2001.

(4)  A5-0017/2001, punkt 10.

(5)  E-3098/02, svar af 29.11.2002 - EFT C 242 E af 9.10.2003, s. 39.

(6)EFT C 242 E af 9.10.2003, s. 39.

----

----

(2004/C 33 E/047)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0533/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(26. februar 2003)

Om:   Abortforbud i Polen

Den polske regering har vedtaget at optage en erklæring om »etik, kultur og beskyttelse af liv« i traktaten om tiltrædelse af Den Europæiske Union. I denne erklæring henvises der til en særlig restriktiv lov om abort. Ved at indføje en sådan henvisning i Polens tiltrædelsestraktat styrkes lovgrundlaget for et anakronistisk og antidemokratisk forbud, der er en krænkelse mod kvinders rettigheder, og hvis Den Europæiske Union accepterede en sådan erklæring til tiltrædelsestraktaten, ville det desuden være et retligt og etisk angreb på kvinders rettigheder i hele EU. Vil Kommissionen acceptere den ovennævnte erklæring til Polens tiltrædelsestraktat? Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe for at sikre, at abortforbuddet ophæves i Polen, uanset tiltrædelsestraktaten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(2. april 2003)

Det er korrekt, at det er lykkedes den polske regering at optage en erklæring om »almen moral« i tiltrædelsestraktaten. Erklæringen henviser ikke udtrykkeligt til nogen lov om abort i Polen. Erklæringen som sådan indebærer ikke, at Polen fritages for sine opgaver og forpligtelser i henhold til EF-traktaterne. De nuværende medlemsstater har tværtimod udfærdiget en generel fælles erklæring om, at erklæringer, som tilføjes tiltrædelsestraktaten, ikke kan fortolkes eller anvendes i strid med medlemsstaternes forpligtelser i henhold til traktaten og tiltrædelsesakten. Kommissionen har fuldt ud tilsluttet sig denne erklæring.

Der skal under alle omstændigheder mindes om, at medlemsstaterne fortsat skal være kompetente med hensyn til deres nationale abortlovgivning, og at abort er genstand for diverse begrænsninger i de nuværende medlemsstater.

----

----

(2004/C 33 E/048)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0538/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(26. februar 2003)

Om:   Eksportzoner for det europæiske marked på øen Mauritius, med ekstremt lave lønninger og uacceptable arbejdsvilkår

Kilde: TV Nederland 2, nyhedsudsendelsen Twee Vandaag 12. februar 2003

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(22. april 2003)

Kommissionen er bekendt med eksistensen af eksportforarbejdningszoner (EPZ), der har spillet en betydelig rolle i Mauritius' udvikling i de seneste 30 år.

Kommissionen er også bekendt med, at eksportzonerne generelt og ofte er blevet kritiseret for dårlige arbejdsbetingelser og for at modvirke fagforeningerne. På Mauritius er arbejdsmarkedet for eksportsektoren reelt adskilt fra resten af økonomien, og eksportvirksomhederne er i stand til at lade antallet af arbejdstagere stige eller falde, afhængigt af markedsforholdene. Den seneste stigning i antallet af illegale arbejdsnedlæggelser i eksportzonerne på Mauritius tyder på, at det ellers udbredte reguleringssystem ikke er fuldstændig effektivt. Nye udviklinger i de internationale handels- og arbejdsmønstre vedrørende eksportzonerne kunne også få betydning for disses situation på Mauritius. I denne forbindelse har Den Internationale Arbejdsorganisation (ILO) intensiveret sit arbejde vedrørende beskæftigelse og socialpolitik i forbindelse med eksportzonerne. ILO har rapporteret om visse problemer på Mauritius vedrørende ansættelsen af vandrende arbejdstagere og andre spørgsmål som f.eks. arbejdstiden (1).

Kommissionen mener, at eksportzonerne på Mauritius har været medvirkende til den lokale udvikling. Eksportzonerne kan, sammen med sukker, turisme og finansielle tjenesteydelser, henregnes til de fire støttepiller for den økonomiske aktivitet. Mauritius har med held ladet eksportzonerne indgå i industrialiseringsprocessen ved oprettelse af langvarige forbindelser mellem eksportzonerne og de indenlandske leverandører, hvorved zonernes potentiale udnyttes maksimalt, når det gælder jobskabelse.

Kommissionen beklager, hvis der på Mauritius eller andre steder sker misbrug af arbejdslovgivningen. I denne forbindelse skal mindes om, at Fællesskabet er forpligtet til at anvende ILO's grundlæggende arbejdsnormer. Endvidere har Fællesskabet for nylig udvidet sit samarbejde med ILO med henblik på at fremme grundlæggende arbejdsnormer på verdensplan, fremme af ordentlige arbejdsvilkår, bekæmpelse af fattigdom og styrkelse af globaliseringens sociale dimension. Fællesskabet har også indvilget i at fremme anvendelsen af grundlæggende arbejdsnormer inden for rammerne af bilaterale og multilaterale aftaler med udviklingslande. Et godt eksempel er artikel 50 i Cotonou-aftalen; i denne artikel bekræfter Fællesskabet og staterne i Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet (AVS-staterne) igen, at de tilslutter sig ILO's grundlæggende arbejdsnormer.

Forhandlingerne om økonomiske partnerskabsaftaler mellem EU og AVS-staterne vil være en lejlighed til at intensivere dialogen og samarbejdet om, hvorledes anvendelsen af denne forpligtelse kan omsættes i konkrete aktioner.

----

(1)  http://www.ilo.org/public/english/standards/relm/gb/docs/gb286/pdf/esp-3.pdf.

----

----

(2004/C 33 E/049)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0542/03

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(26. februar 2003)

Om:   Definition af »befolkning« — Abort

På webstedet http://www.europa.eu.int/comm/development/sector/social/population_en.htm præsenterer Kommissionens tjenestegrene følgende mærkelige definition af ordet befolkning:

Εn sådan definition er i modstrid med alle almindelige leksika og giver anledning til stor bekymring, for så vidt angår Kommissionens reelle politikker, navnlig med hensyn til en eventuel favorisering af abort.

Jeg har allerede rejst dette problem under de nylige drøftelser om Sandbæk-betænkningen om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om bistand til politikker og aktioner vedrørende reproduktiv og seksuel sundhed og rettigheder i udviklingslande.

Derfor spørger jeg:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(4. april 2003)

I EU's udviklingspolitik anvendes ordet »befolkning« som et overbegreb med reference til de politikker og principper, der blev vedtaget på den internationale konference om befolkning og udvikling (ICPD), der blev afholdt i Kairo i 1994. På konferencen godkendte 179 lande et handlingsprogram, der anerkender sammenhængen mellem befolkning, fattigdom og bæredygtig udvikling. »Befolkning« blev her udvidet til ikke kun at omfatte demografi, men også reproduktiv og seksuel sundhed og rettigheder. I denne sammenhæng blev kvindernes rolle og kapacitering af kvinder betragtet som spørgsmål af største vigtighed. Handlingsprogrammets kapitel 3 fremhæver, at de bestræbelser, der gøres for at hæmme befolkningstilvæksten, nedbringe fattigdommen, opnå økonomisk fremgang, forbedre miljøbeskyttelsen og ændre ikke-bæredygtige forbrugs- og produktionsmønstre virker gensidigt forstærkende (http://www.un.org/ecosocdev/geninfo/populatin/icpd.htm#chapter3).

For at give konkrete eksempler på den udvidede betydning af ordet »befolkning«, som også omfatter reproduktiv og seksuel sundhed og rettigheder, er der på Kommissionens websted opført en række forskellige emner, som hører ind under dette overbegreb. Abort er opført som et af disse emner, da det i henhold til ICPD's definition er en del af den reproduktive sundhedspleje (1). EU's abortpolitik følger ICPD's vejledende principper for abort, som er en politik, der er godkendt af 179 lande. Kommissæren for udvikling har udtrykkeligt i et brev til visse medlemmer af Parlamentet (af 13. januar 2003) påpeget, at EU ved at støtte programmer for reproduktiv sundhed søger at forebygge behovet for abort, men erkender, at usikker abort er en realitet, som hvert år unødigt er årsag til mange kvinders død, samt at hvor abort ikke er ulovlig, bør den i sagens natur være sikker. Kommissionen mener, at landenes nationale lovgivning har afgørende betydning for at sikre, at aborter foretages inden for rammerne af det offentlige sundhedsvæsen. Men EU støtter ikke abortpolitik som et middel til at begrænse befolkningstilvæksten i udviklingslandene og er stor modstander af tvungen abort.

----

(1)  Reproduktiv sundhedspleje defineres som en sammensætning af metoder, teknikker og serviceydelser, der bidrager til reproduktiv sundhed og velvære ved at forebygge og løse problemer i forbindelse med reproduktiv sundhed (handlingsprogrammet fra ICPD).

----

----

(2004/C 33 E/050)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0560/03

af Raina Echerer (Verts/ALE) til Kommissionen

(27. februar 2003)

Om:   Den maltesiske radiospredningsmyndighed censurerer tv-programmer

Radiospredningsmyndigheden i Malta har besluttet sig for at censurere programmer, der er indspillet og produceret af det maltesiske produktionsselskab »Where's Everybody?«, inden disse programmer sendes på den nationale tv-station Public Broadcasting Services. Radiospredningsmyndigheden har aldrig beskyldt programmerne produceret af »Where's Everybody?« for at være uafbalancerede. Det sidste år har Maltas arbejderparti boykottet disse programmer, som altid har givet det maltesiske civilsamfund en platform for udbredelse af dets synspunkter på den mest demokratiske måde. Radiospredningsmyndigheden har valgt at censurere og kontrollere de programmer, der produceres af produktionsselskabet »Where's Everybody?«, men andre programmer udsættes ikke for den samme behandling.

Kan Kommissionen hos de maltesiske myndigheder få oplyst, hvorfor den maltesiske radiosprednings-myndighed alene udsætter et enkelt produktionsselskab for denne behandling, og om denne holdning er diskriminerende, indskrænker ytringsfriheden i Malta og er i strid med de grundlæggende direktiver om tale- og ytringsfrihed i EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(31. marts 2003)

Både i Malta og alle andre ansøgerlande overvåger Kommissionen ytringsfriheden, som den anser for at være et af de vigtigste politiske kriterier for medlemskab. I de periodiske rapporter om Maltas fremskridt mod tiltrædels nævnes det konsekvent, at ytringsfriheden er sikret i den maltesiske forfatning og respekteres i praksis.

Når det drejer sig om tv- og radiojournalisters ytringsfrihed, har Malta en uafhængig radiosprednings-myndighed, hvis medlemmer udvælges af republikkens præsident i forståelse med premierministeren og efter høring af oppositionens leder.

I henhold til den maltesiske forfatning og lovgivning skal radiospredningsmyndigheden især

Radiospredningsmyndighedens beslutning om at censurere nogle udsendelser, der var produceret af det maltesiske produktionsselskab »Where's Everybody«, skal ses på baggrund af kampagnen op til folkeafstemningen om tiltrædelse, der blev afholdt i Malta den 8. marts 2003.

For at sikre upartiskhed og en rimelig fordeling af sendetid mellem de forskellige politiske partier har radiospredningsmyndigheden gennemgået og godkendt en sendeplan fra Public Broadcasting Services (PBS) i afstemningsperioden. Efter ændringer i den godkendte plan og en efterfølgende klage fra Maltas arbejderparti bad radiospredningsmyndigheden PBS om lade en række udsendelser, som Maltas arbejderparti kritiserede for at være partiske, censurere. Radiospredningsmyndigheden anførte, at dette var nødvendigt i betragtning af »dens pligt til at forebygge enhver mulighed for manipulation af offentlig radio- og tv-spredning på grund af særinteresser på et tidspunkt, hvor befolkningen skal høres« og derudover, fordi den manglede oplysninger om udsendelsernes indhold.

Efter at PBS havde fremlagt de ønskede oplysninger om de omstridte udsendelser, besluttede radiospredningsmyndigheden at ophæve kravet om »forebyggende censur«.

Kommissionen mener ikke, at radiospredningsmyndigheden har handlet diskriminerende i denne sag, men snarere at den spændte kampagne op til tiltrædelsesafstemningen i Malta tilskyndede den til at træffe usædvanlige foranstaltninger for at sikre upartiskhed i offentligt tv.

I betragtning af disse usædvanlige omstændigheder samt den maltesiske radiospredningsmyndigheds status, pligter og uafhængighed mener Kommissionen, at dens vurdering, ifølge hvilken ytringsfriheden i Malta respekteres, holder.

----

----

(2004/C 33 E/051)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0574/03

af Luigi Vinci (GUE/NGL) til Kommissionen

(28. februar 2003)

Om:   Tyrkiet og »Öcalan-sagen«

I mange uger har den tidligere PKK-leder Abdullah Öcalan ikke længere kunnet modtage besøg af sine forsvarsadvokater eller af andre personer. Denne vilkårlige afgørelse, truffet af den tyrkiske regering, udgør en åben krænkelse af den europæiske menneskerettighedskonvention og af de »politiske kriterier«, som Det Europæiske Råd nåede frem til om udvidelsen på sit møde i København.

Hvad agter Kommissionen at foretage sig, for at Öcalan sikres udøvelse af den elementære ret til et forsvar? Finder Kommissionen ikke, at Bruxelles, efter at dødsstraffen mod Öcalan er blevet forvandlet til livsvarigt fængsel, nu bør lægge pres på regeringen i Ankara, for at Öcalan genvinder friheden, og der iværksættes forhandlinger med henblik på en politisk løsning af det »kurdiske spørgsmål«?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(2. april 2003)

Kommissionen er bekendt med omstændighederne i forbindelse med Abdullah Öcalans nuværende fængsling. Siden den 27. november 2002 har der været rapporter om, at Öcalans slægtninge og advokater har haft vanskeligt ved at få adgang til ham.

Som kandidatland bestræber Tyrkiet sig på at opfylde de politiske Københavnskriterier samt de prioriteter, der er fastsat af tiltrædelsespartnerskabet. Disse omfatter tilpasning af forholdene i de tyrkiske fængsler til de europæiske normer og fuldstændig efterlevelse af bestemmelserne i den europæiske konvention om menneskerettigheder.

Kommissionen er blevet informeret om det besøg, som en delegation fra Europarådets udvalg for bekæmpelse af tortur og umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf den 16. og 17. februar 2003 aflagde hos Öcalan. Delegationen konkluderede, at Öcalans helbred var godt, men at hans fortsatte fængsling var et problem. Delegationen vil træffe foranstaltninger til, at Öcalans ret til at modtage besøg efterleves i praksis.

Kommissionen vil fortsat overvåge betingelserne for Öcalans fængsling og respekten for hans ret til et forsvar.

----

----

(2004/C 33 E/052)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0575/03

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Kommissionen

(28. februar 2003)

Om:   Tvangssterilisering af romakvinder i Slovakiet

Som medlem af Delegationen til Det Blandede Parlamentariske Udvalg EU-Slovakiet har jeg flere gange været i Slovakiet og har haft mange kontakter med romafolket. Under tiltrædelsesforhandlingerne arbejdede jeg intenst på at sikre mindretallenes rettigheder. Den seneste rapport fra Centre of Reproductive Rights om tvangssterilisering af romakvinder, den kraftige advarsel fra EP-ordføreren J.M. Wiersma og udsagn fra asylsøgende romakvinder her i Belgien går alle i samme retning: der anvendes fortsat metoder, som vi henregner til en fjern og mørk fortid.

Nogle kvinder har fortalt mig, at de tvinges til at lade sig sterilisere, andre at de er blevet steriliseret, mens de var under bedøvelse i forbindelse med et kejsersnit, og andre igen har fortalt om steriliseringspræmier, som blev ydet via budgettet for familieplanlægning.

Den slovakiske minister med ansvar for mindretal har iværksat en undersøgelse, men har ifølge nyhedsagenturet CTK (30. januar 2003) også bebudet, at rapportens forfattere vil blive retsforfulgt.

Vil Kommissionen kræve, at der gennemføres en grundig, objektiv og landsdækkende undersøgelse og se kritisk på resultaterne af en sådan undersøgelse på baggrund af Slovakiets medlemskab af EU? I bekræftende fald vil Kommissionen så stille disse resultater til min rådighed sammen med de politiske tiltag i så henseende? I benægtende fald finder Kommissionen så ikke, at en sådan familiepolitik er i modstrid med menneskerettighederne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(28. marts 2003)

Kommissionen er bekendt med den rapport, der for nylig blev offentliggjort af »Center for Reproductive Rights«, med påstandene om, at læger i det østlige Slovakiet steriliserer roma-kvinder uden deres samtykke eller efter at have tvunget dem til at samtykke.

Kommissionsmedlemmet med ansvar for udvidelsen tog øjeblikkelig spørgsmålet op i en skrivelse til den slovakiske premierminister, Mikulas Dzurinda, hvor han understregede, at påstandene giver anledning til alvorlig bekymring, og at det vil betyde en alvorlig krænkelse af menneskerettighederne, hvis de viser sig at være rigtige, og hvis de offentlige myndigheder har støttet eller tolereret disse overgreb eller har undladt at træffe passende retlige forholdsregler for at standse dem. Kommissionsmedlemmet har endvidere bedt de slovakiske myndigheder om at sætte alt ind på at gennemføre de nødvendige strafferetlige undersøgelser og i givet fald råde bod på de diskriminerende forhold samt at holde Kommissionen underrettet om sagens udvikling.

I henhold til Kommissionens oplysninger har de kompetente myndigheder iværksat de strafferetlige undersøgelser, og der er blevet oprettet et særligt undersøgelsesteam. Indenrigsministeriets rådgiver i roma-spørgsmål, som selv er roma, er blevet udpeget til at konsultere dette team. Sundhedsministeriet og det slovakiske gynækologiske institut er blevet nært tilknyttet til undersøgelserne og har foretaget en foreløbig inspektion på et af de i rapporten nævnte hospitaler, som indtil videre ikke har bekræftet påstandene. Endelig er Europarådet blevet indbudt til at gennemføre en undersøgelsesmission i det østlige Slovakiet.

Kommissionen vil fortsat nøje følge sagens yderligere forløb og resultaterne af undersøgelserne. Den vil om nødvendigt overveje at træffe yderligere foranstaltninger og vil naturligvis holde Parlamentet løbende underrettet.

----

----

(2004/C 33 E/053)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0594/03

af Matti Wuori (Verts/ALE), Bart Staes (Verts/ALE) og Elisabeth Schroedter (Verts/ALE) til Kommissionen

(28. februar 2003)

Om:   EU-støtte til de oprindelige folk i Den Russiske Føderation

De oprindelige folk i Den Russiske Føderation tæller omkring 200 000 individer fordelt på 40 forskellige og kulturelt meget rige folkeslag. Størstedelen af disse folk lever fortsat på traditionel vis. De er spredt over store områder, hvor der ofte mangler basale transport- eller kommunikationsstrukturer. Alvorlige økologiske trusler (knyttet til tilstedeværelse af anlæg til udvinding af olie og gas, der leveres til EU) samt konsekvenserne af klimaændringerne påvirker direkte disse folk. Deres gennemsnitslevealder er 25 år lavere end den russiske befolknings.

Har Kommissionen støttet de oprindelige folk som målgruppe gennem TACIS eller andre fællesskabsprogrammer i de sidste fem år? Kan den fremvise en liste over disse projekter?

Hvorledes kontrollerer den overholdelse af princippet om forudgående konsultation, princippet om deltagelse på lige vilkår og princippet om vetoret for oprindelige folk i forhold til de projekter, der vedrører dem? (Se konklusionerne fra Rådets samling den 30. november 1998 om oprindelige folk i udviklingslande).

Hvordan orienterer Kommissionen sig om de oprindelige folks situation i Den Russiske Føderation, navnlig med hensyn til menneskerettigheder, men også med hensyn til økonomi, økologi og kultur?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(2. april 2003)

Kommissionen er klar over de meget specielle forhold, de oprindelige folk i Rusland lever under, samt de vanskeligheder, de er konfronteret med.

EF har finansieret adskillige projekter med faglig bistand med henblik på at øge bevidstheden om spørgsmål, der berører de oprindelige folk, og forbedre deres adgang til uddannelse.

Foruden en række mere generelle projekter, som vedrører etniske forbindelser (og derfor har berøring med spørgsmål, der er relevante for oprindelige folk), er der inden for rammerne af det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder (EIDHR) finansieret to projekter, som specifikt fokuserer på russiske oprindelige folk.

Det første projekt, der løber frem til april 2003, tager sigte på at øge den russiske befolknings bevidsthed om de rettigheder og problemer, oprindelige mindretalsgrupper i Sibirien og det nordlige og fjernøstlige Rusland har. Under dette projekt er der bl.a. blevet organiseret 12 ugentlige radiouddannelsesprogrammer for Radio Russia. Det andet projekt, som tager sigte på at forbedre mulighederne for højere uddannelse for oprindelige folk i Sibirien, vil snart blive lanceret.

EIDHR er et efterspørgselsbaseret program. Kommissionens delegation i Moskva søger at sikre sig, at alle interesserede ikke-statslige organisationer (ngo), herunder ngo'er for oprindelige folk, får kendskab til Kommissionens EIDHR-udbud, når de bekendtgøres.

Kommissionen følger nøje situationen med hensyn til de oprindelige folk i Rusland, f.eks. ved at opretholde kontakter med organisationer, der arbejder for at fremme de oprindelige folks rettigheder. Et eksempel herpå er Russian Association of Indigenous Peoples of the North (Raipon), som er en ngo, der repræsenterer de nordrussiske oprindelige folks interesser. Ngo'er af denne type deltager regelmæssigt i de udbud, Kommissionen gennemfører.

----

----

(2004/C 33 E/054)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0608/03

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(3. marts 2003)

Om:   Angola: Budget 2003 — Regeringens økonomiske og sociale program for 2003/2004

Som svar på det spørgsmål, jeg den 10. oktober 2002 stillede om samme emne (E-2862/02 (1)), oplyste Kommissionen gennem kommissær Poul Nielson den 4. december 2002, at for så vidt angik gennemførelsen af budgettet for 2002 og udarbejdelsen af budgettet for 2003, umuliggjorde manglen på korrekte og detaljerede oplysninger om disse enhver saglig kommentar, navnlig for så vidt angik den sociale skævhed, man rent faktisk tillægger dem. Han bemærkede ikke desto mindre, at hvis denne foranstaltning (Regeringens økonomiske og sociale program for 2003/2004) blev gennemført korrekt, ville den i betydeligt omfang kunne bidrage til at forhøje udgifterne i den sociale sektor og til at dække en del af de omkostninger, fællesskaberne har pådraget sig med sit program for rehabilitering af landdistrikterne i det centrale højland.

Siden da er der jo gået nogen tid, og vi er kommet ind i et nyt budgetår. Og for ganske nylig har Den Europæiske Union og Angola underskrevet det nationale indikativprogram — der, hvis jeg ikke husker fejl, omfatter ca. 200 mio. EUR for hele den periode, det dækker — og hvori det tydeligt er angivet, at de vigtigste prioriteter er den sociale sektor og sektoren for fødevaresikkerhed og udvikling af landbruget.

På den baggrund spørger jeg Kommissionen: Har Kommissionen oplysninger om gennemførelsen af budgettet for 2002 og forberedelsen af og gennemførelsen af den første tolvtedel af budgettet for 2003, især for så vidt angår de sociale områder og forpligtelser? Har Kommissionen fulgt med i iværksættelsen af Regeringens økonomiske og sociale program for 2003/2004? Ligger den allerede inde med oplysninger om, i hvilket omfang dette program effektivt bidrager med at stille ressourcer til rådighed for de nævnte områder og forpligtelser? Hvilke oplysninger og garantier opnåede kommissær Nielson på dette område under sit nylige ophold i Angola i slutningen af januar i år?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(10. april 2003)

Situationen med hensyn til manglen på pålidelige oplysninger om Angola er ikke forbedret mærkbart i de seneste måneder.

Kommissionen har ikke oplysninger om gennemførelsen af budgettet for 2002, da regeringen ikke har offentliggjort sådanne tal. Det samme gælder for tal vedrørende gennemførelsen af budgettet for de første måneder af 2003. I første fase af regeringens overgangsplan for 2003/2004 regnes der med, at udgifterne til det sociale område som helhed vil overstige udgifterne til forsvaret, der forventes at udgøre 4,71 % af de samlede offentlige udgifter: uddannelse 7,16 % af de samlede udgifter, sundhed 5,06 %, social sikkerhed 1,26 %, området for boliger og tjenesteydelser til lokalsamfund 1,36 %.

Manglen på officielle og/eller pålidelige oplysninger gør det meget vanskeligt at følge udviklingen i landet. Det er i alle tilfælde næsten umuligt at overvåge gennemførelsen af en offentlig plan så kort tid efter, at den er påbegyndt.

I strategien for samarbejdet mellem Fællesskabet og Angola for 2002-2007, der blev undertegnet den 28. januar 2003, forudses det faktisk, at Fællesskabets støtte koncentreres om de sociale sektorer (sundhed og uddannelse) og fødevaresikkerhed. En fokusering på disse områder påtænkes på mellemlang til lang sigt. På kort til mellemlang sigt vil det blive prioriteret at finansiere de foranstaltninger, som er nødvendige for at støtte fredsprocessen og den nationale forsoning, herunder etablere betingelser for frie og retfærdige valg. I denne forbindelse er det værd at nævne, at der i strategien også forudses støtte til det nationale statististiske institut (INE) med henblik på at øge dets kapacitet og forbedre adgangen til statistiske oplysninger om fattigdommen i Angola.

Under det besøg, som Kommissionens medlem med ansvar for udvikling og humanitær bistand aflagde i Angola, og hvor samarbejdsstrategien blev undertegnet, understregede kommissæren gentagne gange på møder med repræsentanter for regeringen, at det var nødvendigt at øge udgifterne til de sociale sektorer som en del af Angolas fredsdividende. Han fremhævede, at det internationale samfunds bidrag til genopbygningen af Angola kun kan og skal supplere regeringens egne bestræbelser, men aldrig erstatte disse. Kommissæren påpegede, at det internationale samfund forventede, at konfliktens afslutning burde gøre det muligt for regeringen at påtage sig en større del af byrden ved at dække dens egen befolknings behov. Dette vil også blive set som et vigtigt element i forbindelse med den internationale donorkonference om genopbygningen af landet. Kommissæren modtog forsikringer om, at regeringen var indstillet på at behandle spørgsmålet om afhjælpning af fattigdom og øget støtte til de sociale sektorer inden for rammerne af ovennævnte program og en langsigtet udviklingsstrategi frem til år 2025, der i øjeblikket er under forberedelse. Det program for rehabilitering og genopbygning efter konflikten, som regeringen er ved at udarbejde med bistand fra Verdensbanken, og som vil blive fremlagt på donorkonferencen, skulle kaste yderligere lys over regeringens hensigter med hensyn til de sociale sektorer.

----

(1)  Se side 13.

----

----

(2004/C 33 E/055)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0617/03

af W.G. van Velzen (PPE-DE) til Kommissionen

(25. februar 2003)

Om:   Artikel i Financial Times af 20. februar 2003 om uenighed i Kommissionen om konkurrencen på engrosmarkedet for bredbåndsinternet i EU

I forbindelse med den artikel, der blev offentliggjort i Financial Times den 20. februar (overskrift: Brussels chiefs clash over internet) har jeg følgende spørgsmål til Kommissionen:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(4. april 2003)

----

(1)  KOM(2002) 695 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/056)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0634/03

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(4. marts 2003)

Om:   Beskyttelse af de sibiriske tigre

Er Kommissionen klar over de trusler, som amur-tigeren og den sibiriske tiger er udsat for? Disse to tigerarter er i lighed med de fire andre tigerarter i verden ved at blive udryddet.

Hvad foretager Kommissionen sig for at bidrage til at beskytte amur-tigeren, hvoraf der ifølge WWF kun findes mellem 200 og 400 eksemplarer i Primorsky Kray og i Khabarovsky Kray-regionen, helt i den østlige del af Rusland ved den russiske grænse? Er der Tacis-projekter, som vedrører denne region?

Ville det være muligt at iværksætte et projekt inden for rammerne af samarbejdet mellem EU og Den Russiske Føderation for at redde denne art, som er ved at blive udryddet?

Hvilken holdning indtager EU, og hvilke foranstaltninger gennemfører det generelt for at tilskynde Den Russiske Føderation til at beskytte sine naturparker, der befinder sig i en meget vanskelig situation som følge af de økonomiske vanskeligheder i regionerne?

Er Kommissionen klar over de nylige uoverensstemmelser og spændinger mellem udegerne, det oprindelige folk, som først beboede regionerne omkring Amur-floden, og som altid har beskyttet tigeren, der indtager en meget væsentlig plads i dette folks kultur som helligt dyr? Der er i øjeblikket, og dette har stået på siden ændringen i den lokale ledelse af dette projekt for nogle år siden, en krise i partnerskabet mellem dette folk og de WWF-støttede forvaltere af Changbai-parken i Amur-regionen. Selv om WWF er blevet advaret på internationalt plan af udegerne, træffer det tilsyneladende ikke de nødvendige foranstaltninger til at efterleve sine egne strategi- og principerklæringer, for så vidt angår de oprindelige folk.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(28. marts 2003)

Kommissionen er klar over de trusler, som amur-tigeren er udsat for, og har drøftet dette spørgsmål med de russiske myndigheder inden for rammerne af partnerskabs- og samarbejdsaftalen mellem EU og Rusland.

Den sibiriske tiger er anført i bilag A til Rådets forordning (EF) nr. 338/97 af 9. december 1996 om beskyttelse af vilde dyr og planter ved kontrol af handelen hermed (1), hvorved bestemmelserne i konventionen om international handel med udryddelsestruede arter af vilde dyr og planter (CITES) gennemføres i EU. Dette indebærer, at handel med disse arter er forbudt, og at import kun kan finde sted under særlige omstændigheder, f.eks. i forbindelse med forskning, der har til formål at bevare disse arter.

På mødet i underudvalget om miljø den 20. september 2001 forklarede de russiske myndigheder, at der findes en national strategi for beskyttelsen af amur-tigeren, og at de føderale myndigheder har ydet tilskud til et særligt program. Bestanden af amur-tigre anses at være ca. 450 dyr, hvilket formodentlig er det højest mulige antal. Endvidere er der oprettet en særskilt enhed mod krybskytteri og undertegnet en fælles overenskomst med Kina og afholdt adskillige møder (herunder med Japan og Korea) for at koordinere foranstaltningerne mod krybskytteri og smugling. I de seneste tre år er der investeret 3 mio. USD til beskyttelsen af tigre, og programmet skulle udvides til at omfatte andre store kattedyr.

Tacis-projekterne er fastlagt i dialog med de russiske myndigheder og skal være i overensstemmelse med den for Rusland vedtagne strategi. Denne er for øjeblikket fokuseret på fire hovedområder: støtte til institutionelle, juridiske og administrative reformer; støtte til den private sektor og økonomisk udvikling; støtte til imødegåelse af de sociale virkninger af overgangen og nuklear sikkerhed. Kommissionen har ikke modtaget forslag fra de russiske myndigheder vedrørende situationen for amur-tigeren. Kommissionen vil i givet fald vurdere, i hvilken udstrækning det stemmer overens med bistandsstrategien, og hvilken prioritet et sådant forslag kunne gives i forhold til andre presserende behov.

Kommissionen er for øjeblikket ikke bekendt med problemer i forbindelse med WWF's aktiviteter i Amur-regionen for så vidt angår de oprindelige Udege-folk.

----

(1)EFT L 61 af 3.3.1997.

----

----

(2004/C 33 E/057)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0648/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(5. marts 2003)

Om:   Manglende erstatning og oprejsning til personer, som i strid med loven blev deporteret fra Slovakiet i 1946 og 1947

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günther Verheugen

(7. april 2003)

Kommissionen er bekendt med efterkrigstidens tjekkoslovakiske lovgivning vedrørende medlemmer af det ungarske og tyske mindretal, som lever i Tjekkoslovakiet. Kommissionen har foretaget en grundig analyse af de relevante dekreter, som den tjekkoslovakiske præsident udstedte, og relaterede love fra årene 1945 og 1946 såvel som andre aspekter vedrørende restitutionslovgivningen i Tjekkoslovakiet (Tjekkiet) i 1990'erne.

Det resume af konklusionerne af Kommissionens analyse, som blev offentliggjort den 18. oktober 2002, viser, at der ikke er nogen hindringer for tiltrædelse i forhold til Fællesskabets regelværk, da det ikke længere er muligt at anvende de pågældende dekreter og love. Det er blevet konstateret, at visse diskriminerende elementer i den relevante tjekkoslovakiske(tjekkiske) restitutionslovgivning angående konfiskeret ejendom, ikke er i modstrid med regelværket, idet alle frister for indgivelse af nye krav er udløbet. Kommissionen påskønner, at det ærede medlem nævner, at den omtalte lov angående tvangsarbejde for længst er bragt til ophør.

Kommissionen kan ikke gå ind i en debat om, hvorvidt en given lov om tvangsarbejde er blevet anvendt i overensstemmelse med bestemmelserne i samme lov på et givet tidspunkt i historien inden det første Europæiske Fællesskab blev oprettet, uanset om det er sket i en EU-medlemsstat eller i et land uden for EU. Kommissionen minder om, at artikel 5 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende menneskerettigheder omfatter forbud mod alle former for slaveri, tvangs- eller pligtarbejde, uanset omstændighederne.

Kommissionen kan nævne, at både Europa-Parlamentet og Det Europæiske Råd gentagne gange har tilsluttet sig Kommissionens synspunkt, at Slovakiet opfylder Københavnskriterierne, og at landet vil være i stand til at gennemføre og håndhæve hele Fællesskabets regelværk ved tiltrædelsen. Fællesskabet har ingen kompetence i forbindelse med anliggender angående restitution eller kompensation for historiske uretfærdigheder. Medlemsstaterne kan selv fastsætte visse betingelser eller begrænsninger for sådanne foranstaltninger, hvis de anser det for nødvendigt, forudsat at det ikke er i konflikt med andre gældende fællesskabsbestemmelser som f.eks. princippet om ikke-forskelsbehandling.

Kommissionen værdsætter hele det arbejde, som både nuværende og kommende medlemsstater udfolder for at løse problemer og uretfærdigheder fra tidligere, og tilskynder dem til at fortsætte med sådanne bestræbelser. Fællesskaberne er blevet oprettet ud fra et fælles ønske om at overvinde tidligere tiders spændinger mellem de forskellige folk i Europa. Ved at behandle disse problemer af moralsk og psykologisk art er de med at styrke en europæisk union af gensidig respekt og forståelse.

----

----

(2004/C 33 E/058)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0654/03

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(5. marts 2003)

Om:   Sukkerproducenter i Mozambique

Er Kommissionen klar over de katastrofale følger, som importkvoten på 8 000 tons, der er pålagt sukkereksporten fra Mozambique, har for befolkningen i dette land?

Mozambique er i stand til at producere indtil 30 000 tons sukker til eksport til de europæiske lande, men forhindres heri på grund af den lave importkvote. Sukkerfabrikkerne i Mozambique er rede til at finansiere små landbrugeres køb af udstyr, så de kan producere sukker på deres rige landbrugsarealer, hvilket ville begrænse deres afhængighed af EU-støtte, men de pålagte kvoter indvirker negativt på denne mulighed.

Har Kommissionen til hensigt at ændre og forhøje den kvote, der er fastsat for sukkerimporten fra Mozambique, ud over de foreslåede 15 %? Vil Kommissionen gøre alt, hvad der er muligt for at åbne markedet for Mozambique og således gøre dette lands befolkning i stand til at genopbygge økonomien og dermed mindske behovet for international støtte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(26. marts 2003)

Mozambique havde ikke adgang til Fællesskabets sukkermarked før initiativet »alt undtagen våben« (Everything but Arms (EBA)). Dette initiativ har derfor givet landet nye præferentielle eksportmuligheder og spillet en betydelig rolle ved genopbygningen af denne sektor efter borgerkrigen og oversvømmelserne.

Mozambique vil være i stand til at eksportere ubegrænsede mængder sukker til Fællesskabet fra 2009. I mellemtiden finder en overgangsordning anvendelse, i henhold til hvilken landet omfattes af EBA-kvoten, der årligt er steget med 15 % fra 74185 tons i 2001-2002 til 197 355 tons i 2008-2009. Denne overgangsordning var nødvendig for at give Fællesskabet mulighed for at gennemføre de nødvendige interne tilpasninger med henblik på håndtering af den stigende EBA-import.

Det er ikke tilrådeligt, at sukkersektoren udelukkende beror på adgang til et bestemt udenlandsk marked: for udviklingens skyld bør alle eksportmuligheder tages i betragtning. Mozambique har derfor påbegyndt eksporten til andre markeder, både inden for frihandelsområdet for SADC-medlemsstaterne (Southern African Development Community) og De Forenede Stater, hvilket yderligere vil være til gavn for landets sukkerproducenter.

----

----

(2004/C 33 E/059)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0655/03

af Bill Miller (PSE) til Kommissionen

(5. marts 2003)

Om:   Antidumpingaftale mellem EU og Norge

Hvis Kommissionen støtter Antidumpingudvalgets afgørelse om gå bort fra aftalen mellem EU og Norge, er den da rede til øjeblikkeligt at påtage sig kontrollen med situationen, særlig hvad angår de selvstændige lakseopdrættere?

Er Kommissionen enig i, at der bør genindføres et forbud mod laks til dumpingpriser, ikke blot i Norge, men også i Chile og på Færøerne, hvis levestandarden for selvstændige lakseopdrættere kendetegnes af en tydelig forværring?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(31. marts 2003)

Den 20. december 2002 sendte Kommissionen parterne meddelelse om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for forslaget om at afslutte den fornyede undersøgelse af de antidumping- og udligningsforanstaltninger, der gælder import af opdrættede atlanterhavslaks med oprindelse i Norge, og antidumpingproceduren vedrørende importen af samme produkt med oprindelse i Chile og Færøerne uden anvendelse af handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger.

I henhold til EU-lovgivningen på dette område fik de involverede parter mulighed for at forelægge Kommissionen skriftlige redegørelser om forslagets indhold. Kommissionen indhentede også udtalelse fra medlemsstaternes delegerede i Det Rådgivende Antidumping- og Antisubsidieudvalg for at blive bekendt med deres holdning til forslaget, sådan som det kræves i samme EU-lovgivning. De udtalelser, medlemsstaternes delegerede fremsætter, og drøftelserne i det nævnte forum er fortrolige.

Det bør imidlertid slås fast, at forslaget, sådan som det blev forelagt udvalget, vedrørte afslutningen af gældende foranstaltninger for import af opdrættede atlanterhavslaks fra Norge og ikke den såkaldte lakseaftale mellem EU og Norge. Denne aftale, der blev underskrevet mellem Kommissionen og den norske regering i 1997 og udløb den 28. februar2003, skabte bl.a. et forum, hvor underskriverne kunne udveksle synspunkter om situationen på laksemarkedet i EU. De nugældende foranstaltninger og herunder også ordningen med pristilsagn falder ikke ind under aftalen. Derfor forbliver de handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger for norsk import af opdrættede atlanterhavslaks i kraft og dette, indtil der træffes en endelig beslutning.

Spørgsmålet om at indføre et system til kontrol med udviklingen på laksemarkedet i tilfælde af, at anvendelsen af foranstaltningerne for norsk import ikke udvides, er blevet rejst af en række parter. Kommissionen er i øjeblikket ved at undersøge de praktiske aspekter af et sådant system, både med hensyn til dets omfang og dets juridiske konsekvenser.

Kommissionen er fortsat rede til at undersøge alle de tilfælde, hvor der er positive beviser på illoyal handelspraksis fra tredjelandseksportørers side, og træffe foranstaltninger for at rette op på skader, EU-producenter måtte have lidt, når det er berettiget. Hvis det i sidste instans besluttes at ophæve de nugældende foranstaltninger for import af opdrættede atlanterhavslaks fra Norge og ikke indføre foranstaltninger for import fra Chile og Færøerne, har de selvstændige lakseopdrættere, som det ærede medlem omtaler, derfor mulighed for at forelægge Kommissionen en veldokumenteret klage, der kan omhandle denne import helt eller delvis, og som bl.a. viser, at de omstændigheder, der lå til grund for afslutningen, har ændret sig, og at der foreligger umiddelbare beviser på skadelig dumping.

----

----

(2004/C 33 E/060)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0656/03

af Elly Plooij-van Gorsel (ELDR) til Kommissionen

(5. marts 2003)

Om:   Oprensningsskibe i Indonesien

Den 26. juli 2002 blev en række oprensningsskibe, herunder tre belgiske skibe, standset af den indonesiske marine ved Sumatra. Tilsyneladende havde oprensningsskibene ikke de rigtige papirer om bord, og de blev endvidere beskyldt for tyveri af sand. Siden da lå skibene opbragt.

Den 9. oktober 2002 idømte den indonesiske dommer hver af de belgiske oprensningsskibe en bøde på 3 000 USD for ikke at have de rigtige papirer om bord men kun kopier deraf. Efter betaling af disse bøder skulle oprensningsskibene frigives. Dommeren nævner intet om tyveri af sand i sin kendelse. Der var nemlig ikke tale om tyveri. Hvis der er blevet angivet en for lille mængde opsuget sand, skyldes dette udelukkende de lokale licensindehavere, som er i kontakt med de centrale myndigheder. Dette er imidlertid et internt indonesisk problem. Den indonesiske regering tilsidesatte imidlertid kendelsen og vedtog følgelig uden om dommeren at fremsætte krav om skadeserstatning. Der blev krævet 18,5 mio. EUR i kaution. Dette beløb svarede til 15 % af oprensningsskibenes værdi. Den indonesiske regering taler om erstatning for det tab, som den indonesiske befolkning har lidt som følge af ufordelagtige bestemmelser vedrørende sandopsugning, som de tidligere regeringer havde fastlagt. Ejerne af oprensningsskibene har betalt kautionen og er i mellemtiden blev frigivet.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(4. april 2003)

Kommissionen er bekendt med spørgsmålet vedrørende retssagen i Indonesien og beslaglæggelsen og efterfølgende frigivelse af et antal oprensningsskibe, herunder belgiske fartøjer.

For øjeblikket mener Kommissionen ikke, at den indonesiske regering har handlet i modstrid med de forpligtelser, som WTO har pålagt.

Hvad angår påstanden om, at den indonesiske regering har tilsidesat domstolens kendelse, mener Kommissionen, at dette er et internt problem, som ikke vedrører landets internationale forpligtelser. Kommissionen har derfor ikke for øjeblikket til hensigt at træffe foranstaltninger over for den indonesiske regering.

----

----

(2004/C 33 E/061)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0658/03

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(6. marts 2003)

Om:   FN's resolutioner om Irak og magtanvendelse

Det Europæiske Råds konklusioner af 17. februar 2003 erklærer bl.a., at Bagdad må »afvæbne og samarbejde øjeblikkeligt og i fuld udstrækning«, at EU's mål fortsat er, at Irak »underlægger sig fuldstændig og effektiv afvæbning i overensstemmelse med de relevante sikkerhedsrådsresolutioner, navnlig resolution 1441«, og at Det Europæiske Råd giver sin »fulde støtte til Sikkerhedsrådets udøvelse af sit ansvar«.

Resolution 1441 henviser til en række tidligere sikkerhedsrådsresolutioner angående Irak, herunder 678 (1990) og 687 (1991). Selv om resolution 678 primært vedrører befrielsen af Kuwait, fremgår det af paragraf 2,

Desuden anmodes alle stater i paragraf 3 i samme resolution

FN's Sikkerhedsråds resolution 687 fastholder behovet for at sikre, at Irak har fredelige intentioner, og kræver, at Irak betingelsesløst accepterer tilintetgørelsen eller fjernelsen af alle biologiske og kemiske våben såvel som forsknings- og fremstillingsfaciliteter og øjeblikkeligt accepterer FN-inspektioner på stedet af Iraks kemiske, biologiske og missilmæssige formåen.

Er Kommissionen enig i, at Iraks vedvarende uvilje mod at samarbejde med FN og utilstrækkelige redegørelse for sine masseødelæggelsesvåben samt den stadige trussel mod regional sikkerhed er årsag til, at international fred og sikkerhed endnu ikke er genoprettet i området? Er Kommissionen, i bekræftende fald, enig i, at resolution 678, 687 og 1441 giver et tilstrækkeligt retsgrundlag for væbnet indgriben, hvis Irak fortsat nægter at samarbejde med FN og afviser at gøre rede for sine biologiske og kemiske våbenlagre?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(25. marts 2003)

Som det fremgår såvel af Rådets tidligere erklæringer som af konklusionerne fra det seneste Europæiske Råd af 17. februar 2003, er Kommissionen af den mening, at Irak har undladt at efterleve adskillige FN-resolutioner i tiden fra 1991 og fremefter.

Kommissionen mener, at det er FN's Sikkerhedsråds opgave at tage stilling til, om Sikkerhedsrådets resolution 1441 udgør et tilstrækkeligt retsgrundlag for et væbnet indgreb, samt at det henhører under FN's kompetence at fortolke de relevante resolutioner, og anser det derfor for FN's opgave at svare på de spørgsmål, som det ærede medlem stiller.

----

----

(2004/C 33 E/062)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0660/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(6. marts 2003)

Om:   Bedrageri mod EU-budgettet begået af 514 selskaber med sæde i Italien og Luxembourg

Vil Kommissionen oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(28. april 2003)

Kommissionen kan over for det ærede parlamentsmedlem bekræfte, at de pågældende sager er genstand for strafforfølgning i Italien, og at oplysninger om sagerne i øjeblikket ikke må videregives (artikel 329 i den italienske straffeproceslov om forundersøgelser).

Hvis EU-finansiering er berørt, skal den pågældende medlemsstat fremsende en meddelelse til Kommissionen, i overensstemmelse med både sektorielle og horisontale forordninger, efter forudgående tilladelse fra den kompetente retsinstans. Ud fra denne meddelelse vil Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) kunne få kendskab til, om sagerne vedrører EU-midler, samt blive bekendt med de involverede virksomheder og personers identitet. På nuværende tidspunkt har OLAF oplyst, at der ikke er indledt en undersøgelse.

Kommissionen ønsker at gøre det klart, at den ikke råder over en database med de personer og selskaber, der har begået eller har forsøgt at begå bedrageri mod EU. Afhængig af forvaltningsmetoderne for de pågældende EU-midler findes der imidlertid en række databaser, der indeholder informationer om uregelmæssigheder i forbindelse med EU-midler.

Det bør også understreges, at det i medfør af subsidiaritetsprincippet i første omgang er medlemsstaternes ansvar at sørge for finansiel kontrol med EU-midlerne.

----

----

(2004/C 33 E/063)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0673/03

af Marco Pannella (NI) og Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(7. marts 2003)

Om:   De russiske myndigheders alvorlige og vedvarende krænkelse af religionsfriheden

Den 21. februar 2003 opfordrede de russiske myndigheder Bronislav Czaplicki, polsk statsborger, der virkede som katolsk præst i området omkring Pushkin, en by ikke langt fra Sankt Petersborg, til at forlade landet i løbet af to uger, fordi hans opholdstilladelse var blevet inddraget.

Det drejer sig om den sidste i en række af præster, som de russiske myndigheder har udsendt, og der henvises bl.a. til følgende tilfælde, der fandt sted i 2002:

Vil Kommissionen oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(3. april 2003)

Kommissionen er klar over, at flere mennesker, som ønsker at virke som udøvere af deres religion i Rusland, får afslag på deres ansøgning om opholdstilladelse eller har fået en sådan inddraget. Kommissionen ved godt, at situationen i Rusland er vanskelig for andre religioner end den russiske ortodokse kirke. Der har faktisk fundet flere udvisninger sted siden april 2002, efter at Vatikanet traf beslutning om at ophøje de fire midlertidige kirkestrukturer i Rusland til permanente romersk katolske bispedømmer. Andre kirker har også været mål for udvisninger.

Kommissionen har derfor — i forbindelse med den politiske dialog mellem EU og Rusland — ved flere lejligheder understreget, at partnerskabet mellem EU og Rusland er baseret på grundlæggende centrale værdier, heriblandt fuldt respekt for menneskerettighederne.

Det skal nævnes, at hver enkelt stat frit kan bestemme, om den vil give tilladelse til, at udlændinge opholder sig på dens territorium. Derfor kan inddragelse af en opholdstilladelse ikke generelt betragtes som uforenelig med de større internationale konventioner og den europæiske menneskerettighedskonvention, som Rusland har ratificeret. Men inddragelse af en opholdstilladelse alene ud fra ønsket om at forhindre udøvelse af en bestemt religion eller tro kan på den anden side meget vel udgøre en indirekte straf, hvilket er i modstrid med religions- og trosfriheden, afhængigt af hvilke omstændigheder der gør sig gældende i hvert enkelt tilfælde. Kommissionen vil fortsætte med at lægge pres på de russiske myndigheder angående dette problem.

Sideløbende vil fremme af menneskerettighederne i Rusland stadig blive prioriteret inden for rammen om det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder, idet Rusland er et målland for dette program.

----

----

(2004/C 33 E/064)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0675/03

af Wolfgang Kreissl-Dörfler (PSE) til Kommissionen

(3. marts 2003)

Om:   Grøn genteknik — udviklingslande

I 1999 blev den tyske ngo »Internationaler Landvolkdienst der Katholischen Landvolkbewegung« (ILD) bedt om at tage stilling til, hvorvidt grøn genteknik kan bidrage til at forbedre fødevaresikkerheden i udviklingslandene. I samarbejde med andre ikke-statslige organisationer arrangerede ILD en international høring og to internationale kongresser om emnet for at skabe en solid platform for en offentlig debat med repræsentanter fra videnskab, industri og organisationer, der beskæftiger sig med landbrugsudvikling. De publikationer, der er udgivet i den forbindelse, dokumenterer grundigt de forskellige aspekter af grøn genteknik og viser klart, at der er et stort informationsbehov hos de forskellige aktører. Dette gør sig især også gældende for ILD's projektpartnere i de pågældende udviklingslande. Med henblik på en fortsat debat på europæisk plan indsendte ILD sammen med en fransk og en belgisk partner i 2000 en første fælles støtteansøgning. Ansøgningen blev afslået med den begrundelse, at den franske partner for det første ikke var en ren udviklings-ngo, og at ILD med et årsbudget på ca. 500 000 EUR for det andet ikke havde tilstrækkelig finansiel kapacitet. Som reaktion herpå indsendte ILD — under hensyntagen til Kommissionens kritik — i 2002 på ny en ansøgning, der også blev afslået, denne gang med nye begrundelser.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(4. april 2003)

Kommissionens finansiering af projekter via budgetpost Β7-6000 er baseret på offentliggjorte opfordringer til berettigede ikke-statslige organisationer (ngo'er) til at fremsætte forslag til samfinansieringer, der skal være i overensstemmelse med de i opfordringen fastsatte kriterier. Det er op til ngo'erne at fastlægge de spørgsmål, som de anser for vigtige, når de fremsætter forslag med henblik på at skærpe opmærksomheden over for udviklingsspørgsmål. Spørgsmålet om brug af »grøn genteknik« som middel til at afklare problemet med fødevaresikkerhed i udviklingslandene er et af mange anliggender, som er bragt på bane af ngo'er.

Kommissionen har websteder, der giver mere generel information om dette spørgsmål. I september 2001 blev der foretaget en bred offentlig høring vedrørende det generelle spørgsmål om »biovidenskab og bioteknologi«. Der blev indsendt ca. 320 bidrag, hvoraf mange var særdeles omfattende. Efter denne høring blev der i januar 2002 fremlagt en meddelelse (1).

Kommissionen er fuldt ud rede til at samarbejde med ansøgere, således som det er anført i indkaldelsen af forslag.

Der findes ikke nogen landebaseret nøgle for godkendelse af projekter. Oplysninger om opnåelse af finansiering i 2001 og 2002 kan indhentes på følgende websted: http://europa.eu.int/comm/europeaid/projects/ong_cd/index_en.htm).

Den 30.-31. januar 2003 holdt Kommission en konference for interesserede parter over temaet »Hen imod et bæredygtigt landbrug i udviklingslande: Biovidenskabens og bioteknologiens muligheder«. Mere end 600 delegerede fra hele verden deltog i konferencen. Videnskabsfolk, politikere, udviklingseksperter, landbrugere, unge og repræsentanter for civilsamfundet beskæftigede sig med de særdeles vigtige og omstridte spørgsmål, der knytter sig til brugen af biovidenskaben og dennes mulighed for at frembringe bæredygtige løsninger med hensyn til fødevareproduktion og fattigdomsbekæmpelse. Materialet herom kan konsulteres på følgende websted: http://europa.eu.int/comm/research/sadc.

Kommission støttede i maj 2002 det andet europæiske forum for forskning og udvikling inden for landbrug, der blev holdt i Rom før verdensfødevaretopmødet. Videnskabsfolk og repræsentanter for civilsamfundet mødtes for at drøfte prioriteringen af forskningen og udviklingen inden for landbrug. Et af de fastlagte højtprioriterede områder var brug af moderne bioteknologi og udvikling.

----

(1)EFT C 55 af 2.3.2002.

----

----

(2004/C 33 E/065)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0677/03

af Marco Cappato (NI) til Kommissionen

(7. marts 2003)

Om:   Fumigation i colombianske kaffedyrkningsområder

Under det besøg, jeg i sidste uge aflagde i Colombia sammen med sekretæren for den internationale antiprohibitionistiske liga, Marco Perduca, indhentede vi mange sammenfaldende informationer om en planlagt fumigation i kaffedyrkningsområderne i Colombia i forbindelse med en katastrofal og generel kemisk fumigation fra meget stor højde i store områder af landet med henblik på at udrydde dyrkningen af kokablade, hvilket gennemføres i samordning med den amerikanske regering.

Denne fremgangsmåde har skadelige indvirkninger på den menneskelige sundhed, miljøet og den socioøkonomiske ligevægt. Europa-Kommissionen gennemfører alternative udviklingsprojekter i nogle af disse områder. Har Kommissionen allerede underrettet de colombianske myndigheder om sin eventuelle uenighed heri og om, at det er nødvendigt øjeblikkeligt at standse de alternative udviklingsprojekter i de pågældende områder, så snart en sådan operation iværksættes?

Hvorledes agter Kommissionen at handle for hurtigst muligt at forhindre, at disse operationer rent faktisk gennemføres og for officielt at kræve, at fumigationen bringes til ophør inden for hele det colombianske territorium?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(7. april 2003)

Kommissionen er imod at man i Colombia sprøjter ulovlige afgrøder fra luften.

Kommissionen har fået politisk tilsagn fra Colombias regering om, at der ikke foretages sprøjtning i de områder hvor der gennemføres alternative udviklingsprojekter (dvs. hvor planterne rykkes op manuelt). Kommissionen drøfter også dette spørgsmål med De Forenede Staters regering og følger nøje med i forholdene lokalt.

Dette standpunkt bygger på Kommissionens holdning på sprøjtning i EU, som er at sprøjtning — hvis ikke det er muligt at indføre et totalforbud — bør begrænses mest muligt. I sin meddelelse Mod en tematisk strategi for bæredygtig anvendelse af pesticider (1) foreslår Kommissionen at der indføres et generelt forbud mod sprøjtning fra luften, idet dog medlemsstaterne kan indrømme specifikke undtagelser hvis denne metode frembyder klare fordele, og herunder miljømæssige fordele, i forhold til andre metoder. Baggrunden herfor er de virkninger som pesticidafdriften kan have på menneskers helbred og miljøet, samt andre eventuelle samfundsøkonomiske virkninger uden for det besprøjtede område, ikke mindst på beboede områder og vandområder (2).

----

(1)  KOM(2002) 349 endelig udg.

(2)  For nærmere oplysninger henvises til: http://europa.eu.int/comm/environment/ppps/home.htm.

----

----

(2004/C 33 E/066)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0679/03

af Marco Cappato (NI) til Kommissionen

(7. marts 2003)

Om:   Arrestation af den peruvianske statsborger Nelson Palomino

I sidste uge, mens jeg aflagde besøg i Lima, blev Nelson Palomino arresteret. Han er en af lederne af de peruvianske »campesinos« og anklagen lød på tilskyndelse til terrorisme, en forseelse, som omfattes af Fujimori-regeringens straffelov, der i øjeblikket er ved at blive ændret. Det fremgår af den peruvianske presse, at Palomino anklages for at have tilskyndet til demonstrationer og vejblokeringer uden at udelukke brugen af vold.

Forholdet mellem den peruvianske regering og »campesinos« er allerede yderst spændt som følge af den fastkørte dialog om en række landbrugsreformer og særlig om den mislykkede politik med tvungen udryddelse af dyrkningen af kokablade.

I forbindelse med mit møde med lederne af det peruvianske regeringsagentur til bekæmpelse af narkotika, DEVIDA, nægtede de at give mig og sekretæren for den internationale anti-prohibitionistiske liga, Marco Perduca, nogen som helst oplysninger om situationen for »campesinos« og særlig om arrestationen af Palomino.

Kan Kommissionen med henblik på at informere Parlamentet anmode de peruvianske myndigheder om oplysninger om en situation, der — hvis den ikke hurtigt imødegås med åben dialog — risikerer at føre til voldshandlinger af samme art som dem, der i nabostaten Bolivia i de sidste uger har været skyld i, at mange er døde og hundredevis er blevet såret?

Hvilke resultater har Europa-Kommissionens projekter givet i Peru med henblik på at erstatte dyrkningen af kokablade i hele landet?

Hvorledes påvirkes Kommissionens aktion i dette område af den nye situation med øget militarisering af Peru og spændingen efter arrestationen af Palomino, og hvilke forhandlingspartnere blandt »campesinos« råder Kommissionen over med henblik på gennemførelsen af dens projekter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(9. april 2003)

Kommissionens delegation i Lima overvåger nøje den politiske, økonomiske og sociale situation i Peru. Dette arbejde omfatter en række vigtige aktuelle spørgsmål såsom narkotikabekæmpelse og en alternativ udviklingsindsats, blandt andet via kontakter med de peruvianske myndigheder.

Kommissionen går ind for frivillig rydning frem for tvungen, og den peruvianske regering er vidende om denne målsætning. Indtil for nylig deltog Kommissionen ikke i nogen større projekter i Peru til fremme af alternativer til dyrkningen af kokablade. I oktober 2002 blev der iværksat et projekt, PER B7 310 IB 98 0253, til fremme af alternativ udvikling i Pozuzo Palcazu-området. I dette projekt vil fremme af alternativer til dyrkning af kokablade udgøre et af mange elementer inden for rammerne af et integreret regionaludviklingsprojekt. Et såkaldt »Global Operational Programme« under Pozuzo Palcazu-projektet er under forberedelse.

Projektarbejdet i marken, der stadig er særdeles begrænset, har ikke hidtil været offer for spændinger i området. Kommissionens peruvianske counterpart-agentur og den vigtigste nationale projektpartner er Kommissionen for Udvikling og en Tilværelse uden Narkotika (Comisión para el Desarollo y la Vida sin Drogas — Devida).

----

----

(2004/C 33 E/067)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0699/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(10. marts 2003)

Om:   Undersøgelse af beskyttelsen af markedet for blækpatroner

I midsten af maj 2002 lod kommissionsmedlem Mario Monti i forbindelse med et møde med den amerikanske vicejustitsminister, James, forstå, at Kommissionen ville indlede en undersøgelse af de dyre blækpatroner, der sælges til printere. Det mærkebundne salg af disse patroner er muligvis en form for konkurrenceforvridning. Kommissionsmedlemmet oplyste, at forpligtelsen til at anvende blækpatroner af samme mærke som printeren ville blive undersøgt meget grundigt.

Kan Kommissionen oplyse, om der faktisk er indledt en undersøgelse af denne mulige form for konkurrenceforvridning?

Kan Kommissionen i bekræftende fald oplyse, hvilket stadium, denne undersøgelse befinder sig på, og om der allerede nu kan drages foreløbige konklusioner?

Kan Kommissionen i benægtende fald oplyse, hvorfor den ikke anser det for hensigtsmæssigt at indlede en undersøgelse til trods for dens tidligere planer og til trods for de mange klager, Kommissionen har modtaget over for høje priser på blækpatroner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(1. april 2003)

Kommissionen kan bekræfte, at den for nylig har indledt en sag vedrørende bl.a. sektorerne for blækpatroner og printere. Den er for øjeblikket ved, i lyset af Fællesskabets konkurrenceregler, at analysere den adfærd, som en række virksomheder på disse markeder udviser.

Sagen er stadig på et indledende analysestadium, og Kommissionen kan derfor ikke på nuværende tidspunkt give yderligere deltaljerede oplysninger vedrørende dens udvikling eller omfang. Hvis sagen videreføres, vil Kommissionen naturligvis, så snart det er muligt, offentliggøre yderligere oplysninger om sin undersøgelse af sagen.

----

----

(2004/C 33 E/068)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0710/03

af Marco Cappato (NI) til Kommissionen

(10. marts 2003)

Om:   Optælling af kokaproducenter i Peru og omklassificering af kokabladet

Den første og hidtil seneste optælling af lovlige og autoriserede kokaproducenter i Peru fandt sted i 1978, og det statslige indkøbskontor, ENACO, som har monopol på opkøb af koka, foretager nu sine opkøb af kokablade til lovlig anvendelse på grundlag af en nødvendigvis vilkårlig udvælgelse af de producenter, den køber hos. Herudover foreligger der modstridende tal vedrørende stigningen i det antal områder, der anvendes til dyrkning af kokablade.

I FN's klassificeringstabeller tilhører kokabladet samme kategori som kokain og heroin, selv om uafhængige undersøgelser og undersøgelser foretaget af WHO har påvist kokabladenes medicinske egenskaber samt deres betydning som næringsmiddel. Desuden spiller kokabladet en vigtig rolle for kulturen, de lokale traditioner og religionen i Andesområderne.

Anser Kommissionen det ikke — på baggrund af ovenstående — for nødvendigt, blandt andet med henblik på de alternative udviklingsprojekter i disse områder, nu efter 25 år at fordre og fremme udarbejdelsen af en ny fortegnelse over autoriserede producenter efter offentlige, gennemskuelige og ikke-diskriminerende kriterier?

Vil Kommissionen i forbindelse med ministerarbejdet i FN's Narkotikakommission, som mødes i Wien den 16. og 17. april 2003, foreslå, at kokabladet fjernes fra tabel I, således at der kan oprettes et lovligt marked for kokablade og dermed udvikles en bæredygtig landbrugsøkonomi i Andeslandene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(7. april 2003)

På grundlag af medansvarsprincippet støtter Kommissionen et alternativt udviklingsprogram i Peru, i regionen Pozuzo Palcazu (EU-bidrag 28 mio. EUR). For Kommissionen er målet med alternativ udvikling at tilskynde økonomier, der er baseret på ulovlig dyrkning af koka, til at gå over til et system baseret på lovlige aktiviteter. Et sådant system etableres gennem en dialog med lokalsamfundene og overholdelse af demokratiske principper. Alternativ udvikling skal således betragtes bredt og består ikke kun af erstatning af afgrøder.

Derfor omhandler dette program kun ulovlig koka, hvad der er en forklaring på, at EU ikke er involveret i ENACO's aktiviteter. Pozuzo Palcazu-programmet omfatter forskellige feasibility-undersøgelser (f.eks. indvirkninger på miljøet), støtte til transport- og elinfrastruktur, produktive aktiviteter (især inden for landbrug, dyreavl og skovforvaltning) og styrkelse af de repræsentative strukturer blandt de støttemodtagere, der deltager i projekterne.

Hvad angår de modstridende taloplysninger om områder, hvor der dyrkes koka, giver statistikker fra forskellige kilder forskellige tal, fordi der ikke anvendes samme metoder og teknikker.

Kommissionen er en aktiv fast observatør i FN's narkotikakommission (CND), hvor den har anbefalet en strategi, der tager ligeligt hensyn til forebyggelse og behandling og bekæmpelse af produktion og ulovlig handel. De alternative udviklingsprojekter illustrerer sidstnævnte, idet de ved at tilbyde alternative levebrødsmuligheder søger at mindske landbrugernes afhængighed af narkotikadyrkning.

Der er ikke planer om at påbegynde en revision af de tre FN-konventioner på det kommende møde i CND. Hverken medlemsstaterne eller Kommissionen har rejst dette spørgsmål under de periodiske drøftelser af EU's narkotikapolitik.

----

----

(2004/C 33 E/069)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0721/03

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(11. marts 2003)

Om:   Prestige: Oprettelse af en europæisk civilberedskabsstyrke

Europa-Parlamentet vedtog den 19. december 2002 en beslutning om søfartssikkerhed og hjælpeforanstaltninger i forbindelse med olietankeren Prestiges forlis, hvis punkt 20 opfordrer til at der oprettes »en europæisk civilberedskabsstyrke, der kan sættes ind over for industri- og naturkatastrofer, således at der skabes en retlig ramme for den europæiske indsats i forbindelse med sådanne katastrofer og udpeges en ansvarlig kommissær«.

Hvilke foranstaltninger har Kommissionen iværksat, eller agter den at iværksætte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(15. maj 2003)

Der kan ikke oprettes en særlig europæisk civilbeskyttelsesstyrke i henhold til traktaten om oprettelse af Den Europæiske Union. Derfor blev Kommissionens samarbejdsmekanisme med henblik på at lette et styrket samarbejde om indsatser på civilbeskyttelsesområdet (1) sat i kraft den 1. januar 2002. EU-foranstaltninger på civilbeskyttelsesområdet skal strengt overholde subsidiaritetsprincippet.

»Union Response Centre (URC)«, som blev oprettet i henhold til ovennævnte beslutning, står for koordinering af den bistand, medlemsstaterne yder i ulykkestilfælde.

Herudover gennemfører Kommissionen ligeledes et særligt handlingsprogram for bekæmpelse af havforurening (2).

Endelig har Kommissionen allerede bebudet en ændring af forordningen om oprettelse af Det Europæisk Søfartssikkerhedsagentur, således at agenturet kan købe eller leje skibe til forureningsbekæmpelse i tilfælde af havforurening i EU.

----

(1)  Rådets beslutning 2001/792/EF, Euratom, af 23. oktober 2001 om indførelse af en fællesskabsordning til fremme af styrket samarbejde om indsatser på civilbeskyttelsesområdet, EFT L 297 af 15.11.2001.

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 2850/2000/EF af 20. december 2000 om fastsættelse af EF-ramme-bestemmelser for samarbejde i tilfælde af utilsigtet eller forsætlig havforurening, EFT L 332 af 28.12.2000.

----

----

(2004/C 33 E/070)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0732/03

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(11. marts 2003)

Om:   Guinea-Bissau: Menneskerettigheder

Der er i den senere tid indkommet en hel del nyheder om tilbageholdelse af fagforeningsmedlemmer, foreningsledere, menneskerettighedsforkæmpere og ledere af oppositionspartier i Guinea-Bissau. Disse nyheder føjer sig til andre allerede foreliggende oplysninger om drastiske begrænsninger af ytringsfriheden (en delegation fra RTP Africa, lokale radioer og andre medier) og andre grundlæggende rettigheder i landet, hvilket skaber et endnu mere dystert indtryk af den ekstremt alvorlige situation, der generelt hersker i landet på det økonomiske, finansielle, sociale og politiske område. Til disse generelt miserable tilstande føjer sig nu nyheden om, at valget til Guineas lovgivende forsamling sandsynligvis vil blive udsat (valget var oprindeligt berammet til april) på grund af manglende økonomiske forudsætninger for gennemførelsen. Kommissionen bedes på denne baggrund besvare følgende:

Hvordan har Kommissionen fulgt med i den vedvarende forværring af situationen i Guinea-Bissau, og hvilke særlige foranstaltninger har den truffet for at forsvare menneskerettighederne og sætte en stopper for de politiske forfølgelser i dette land? Mener Kommissionen, at Den Europæiske Union vil kunne støtte valgproceduren økonomisk og således bidrage til at sikre den demokratiske udvikling i Guinea-Bissau? Hvilke andre foranstaltninger har Kommissionen til hensigt at træffe alene eller i samarbejde med andre lande eller internationale organisationer for at bane vej for skabelsen af normale demokratiske tilstande i Guinea-Bissau?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(9. april 2003)

Inden for rammerne af sin politiske dialog med myndighederne i Guinea-Bissau følger Kommissionen konstant og løbende nøje den igangværende forværring af den situation, der er beskrevet af det ærede medlem. Artikel 8 i Cotonou-aftalen indeholder bestemmelser om en politisk dialog, der omfatter en regelmæssig vurdering af udviklingen med hensyn til respekten for menneskerettighederne.

Kommissionen er villig til at overveje anmodninger om finansiel støtte til valgproceduren.

Kommissionen vil fortsætte med at deltage i en politisk dialog med myndighederne i Guinea-Bissau, som kan intensiveres afhængig af udviklingen i situationen.

----

----

(2004/C 33 E/071)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0739/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(11. marts 2003)

Om:   Øget spredning af aids i lande med lav levestandard som følge af fejl i forbindelse med indsprøjtninger og blodtransfusioner

Kilde: Det nederlandske dagblad »De Volkskrant« af 25. februar 2003.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(16. april 2003)

Kommissionen er ikke enig i konklusionen i en række artikler i martsudgaven 2003 af International Journal of sexually transmitted diseases (STD) and acquired immunodeficiency syndrome (aids), hvoraf det fremgår, at sundhedspleje er årsag til flere hiv-tilfælde end den seksuelle adfærd (i Afrika). Kommissionen er tværtimod af enig i den konklusion, som WHO og UNAIDS når frem til i en ny undersøgelse, som påviser, at »sex uden beskyttelse stadig er hovedårsagen til, at hiv-smitten overføres« i Afrika (1).

Det er Kommissionens opfattelse, at påstanden om, at det store antal hiv-smittede børn i alderen 5-10, som blev fremhævet af Gisselquist med flere, var forkert, fordi den var baseret på testresultater, som fejlagtigt angav et stort antal hiv-smittede. Dette skyldtes, at prøverne syd for Sahara, som blev foretaget i midten af 80'erne, hverken var nøjagtige eller underbyggede. I de tilfælde hvor der er foretaget omhyggelige diagnostiske undersøgelser af børn, er der ikke fundet hiv-smitte, hvis moderen ikke er hiv-smittet — med mindre barnet ved blodtransfusion har fået smittet blod eller er blevet ammet af en hivpositiv amme. I artiklerne omtales statistikker om forholdet mellem hiv-smitte og høj socioøkonomisk status, men dette modviser ikke nødvendigvis, at smitten overføres seksuelt — hvilket forfatterne også selv anfører.

Deres undersøgelse, som er baseret på gamle data og utidssvarende metoder hænger ganske enkelt ikke sammen med det moderne epidemiologiske billede af hiv-smitten i Afrika, som viser, at antallet af smittede blandt mindre børn er meget lavt, mens det stiger voldsomt hos børn i pubertetsalderen. Kommissionen er bange for, at den omtale, disse artikler har fået, måske skaber unødig frygt og får forældrene til at tøve med at få foretaget rutinemæssige vaccinationer af deres børn og anden sundhedspleje. Endvidere er der risiko for, at den indsats, der gøres for at forebygge hiv-smitte ved at opfordre til sikker sex, undermineres.

Det er WHO's vurdering, at smitte som følge af indsprøjtninger kun er skyld i 2,5 % af tilfældene af hiv-smittede i Afrika. Kommissionen mener, at dette er den bedst mulige vurdering, men er enig i, at hiv/aidsepidemi skal overvåges, og at der skal gøres en større indsats for at forbedre sikkerheden i sundhedsplejen. Udover den støtte, EU yder støtte til nationale programmer for korrekt behandling af blod i en række afrikanske lande (heriblandt Malawi, Niger, Uganda, Zambia og Zimbabwe), arbejder vi samtidig sammen med regeringerne for at forbedre deres sundhedspleje og sikre det rette sterile lægeudstyr.

Kommissionens politik og prioriterede opgaver i bekæmpelsen af hiv/aids i udviklingslandene findes i handlingsprogrammet mod hiv/aids, malaria og tuberkulose inden for rammerne af fattigdomslempelse, som blev vedtaget den 20. februar 2001 (2). Det blev opdateret i Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet den 26. februar2003 (3).

Ifølge de tilrådighedværende oplysninger stiger antallet af hiv-smittede voldsomt i Østeuropa. I Kaukasus og Centralasien er der stor fare for, at udbredelsen snart bliver uoverskuelig. Det fremgår af de vejledende Tacis-programmer for 2002-2003 og 2004-2006, hvilke foranstaltninger Kommissionen agter at træffe for at hjælpe staterne i dette område med at forebygge og bekæmpe hiv/aids. Forebyggelse og kontrol med hiv/aids har især høj prioritet i samarbejdet med Ukraine og Rusland, herunder også Kaliningrad. I disse områder er EU's indsats især rettet mod problemet ved hiv-smitte på grund af intravenøs narkotikaindtagelse og smitteoverførsel mellem mor og barn. I Rusland f.eks. vil et nyt projekt til forebyggelse og bekæmpelse af hiv/aids blive finansieret under det nationale Tacis-program 2002. Det omfatter en vidtspændende oplysningskampagne rettet til den brede befolkning, hvor der fokuseres specielt på den såkaldte »kontaktpopulation«, som medvirker til at sprede hiv/aids fra risikogrupper til den almindelige befolkning. I det pågældende tilfælde er den største risikogruppe stofmisbrugere, som måske også er prostituerede, og »kontaktpopulationen« er deres seksuelle partnere.

Hiv-udbredelsen er fortsat lav i de tiltrædende lande. Der indsamles oplysninger om hiv/aids i kandidatlandene ved hjælp af Eurohiv-projektet, som finansieres af Kommissionen. Oplysninger herom fås på følgende netadresse: http://www.eurohiv.org/sida.htm. Et af hovedformålene med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/98/EF af 27. januar 2003 om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved tapning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humant blod og blodkomponenter og om ændring af direktiv 2001/83/EF (4) er at reducere risikoen for hiv-smitte ved blodtransfusion i EU, og direktivet vil i fremtiden blive anvendt i de tiltrædende lande. I direktivet fastsættes kriterier for, hvornår donorer skal udelukkes, og krav om, at blod fra samtlige donorer skal hivtestes.

----

(1)  http://www.who.int/mediacentre/statements/2003/statement5/en/.

(2)  KOM(2001)96 endelig udg.

(3)  KOM(2003)93 endelig udg.

(4)EFT L 33 af 8.2.2003.

----

----

(2004/C 33 E/072)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0743/03

af Helena Torres Marques (PSE) til Kommissionen

(4. marts 2003)

Om:   EU-støtte til den caribiske turistsektor

Det Europæiske Fællesskab er sammen med sine 15 medlemsstater og de 77 AVS-lande (Afrika, Vestindien og Stillehavet) i færd med at ratificere Cotonou-aftalen, der blev underskrevet i juni 2000 og som skal danne grundlag for EU-AVS-samhandelen og -samarbejdet i de næste 20 år.

Udviklingsbistanden til AVS-landene kanaliseres gennem forskellige instrumenter. Den direkte udviklingsbistand ydes over den 9. Europæiske Udviklingsfond, i form af lån fra Den Europæiske Investeringsbank samt via forskellige støttefaciliteter såsom Centret for Virksomhedsudvikling (CDE), Proinvest og erhvervs-fremmeordningen EBAS.

Visse regioner i AVS-landene såsom øerne i Caribien konkurrerer stærkt med EU-destinationerne om andele i den internationale turisme. Har Kommissionen tal for, hvor stor en støtte og finansiering EU yder til den caribiske turistsektor? Hvor stor en del af disse penge er til rådighed for private investeringer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(26. marts 2003)

Som mange andre donorer betragter Kommissionen turisme som en potentiel nøglesektor i bestræbelserne for at bekæmpe fattigdom, idet sektoren kan bidrage til økonomisk vækst og skabe arbejdspladser.

Kommissionen er specielt opsat på at fremme bæredygtig turisme og støtter arbejdet med at fastlægge passende strategiske rammer og standarder, navnlig på miljøområdet. Kommissionen ønsker også at støtte repræsentative nationale og regionale sammenslutninger, fremme uddannelse og anden erhvervsudviklings-service for små lokale hoteller og producenter og tjenesteydere, som arbejder inden for turisme. Tidligere er der blevet ydet støtte til lokale arrangørers deltagelse i turistmesser, men det er ikke længere tilfældet. I bestemte tilfælde har man ydet støtte for at sikre, at historiske monumenter blev bevaret, og der blev gennemført projekter om økoturisme.

Samlet er der via 7. og 8. EUF blevet godkendt 20,8 mio. EUR til regionale programmer for udvikling af turismen i Caribien.

Proinvest-programmet for alle AVS-landene (8. EUF), hvor formålet er at styrke udenlandske direkte investeringer i AVS-landene og samarbejdsaftaler, vil sandsynligvis også blive inddraget i sektoren i Caribien, således at det vil være muligt at yde støtte til partnerskabsaftaler mellem lokale aktører og aktører fra EU.

Andre midler (omkring 10 mio. EUR) fra 7. og 8. EUF er blevet afsat til udvikling af turisme under nationale programmer for lande som Surinam, Dominica og Organisationen af Østcaribiske Stater (OECS).

Kun et land, nemlig Grenada, har valgt turisme som indsatssektor under 9. EUF. Man har planlagt et mindre projekt til 3,2 mio. EUR, centreret om restaurering af en fæstning.

Der er ikke afsat midler via EUF til kapitalinvesteringer i turistsektoren i Caribien som støtte til ny økonomisk infrastruktur.

Selv om de ikke er direkte målrettet mod turisme, er der afsat midler til turistsektoren via nationale/regionale programmer eller alle AVS-programmer, hvor målet er at styrke lokale virksomheder ved, at de får adgang til forskellige former for erhvervsudviklingsservice. Man kan notere, at der via EBAS-programmet (erhvervsfremmeordning mellem EU og AVS) er tildelt 0,8 mio. EUR til caribiske turistvirksomheder (sammenslutninger, hoteller, rejsearrangører osv.).

Kun Den Europæiske Investeringsbank — og ikke Kommissionen — yder direkte støtte til private kapitalinvesteringer. Banken forsøger dog at begrænse den direkte støtte til projekter, som giver et stort samfundsøkonomisk udbytte, navnlig når de sættes i gang af lokale arrangører. Ifølge de oplysninger, der forelå ved udgangen af 2001, er kun to direkte lån fra EIB relevante, idet de begge omfatter lokale initiativtagere: i Anguilla The Great House — 1,5 mio. EUR og i Grenada The Resort Hotel — 1,5 mio. EUR — begge projekter er blevet finansieret med risikokapitalmidler.

Via globale lån til finansielle mellemmænd har banken også ydet støtte til 70 små hoteller, som for det meste ejes og ledes af lokale små og mellemstore virksomheder, som ikke er tilsluttet udenlandske kæder. Sådan støtte til den lokale privatsektors investering i sektoren er meget nødvendig, men det betyder dog, at banken er mest udsat i den del af hotelsektoren, som er mindst rentabel og mest risikofyldt.

Fællesskabet har forpligtet sig til at fortsætte med at støtte turistsektoren i fremtiden.

Hvad angår eventuelle virkninger for europæiske destinationer, er det muligt at pege på følgende elementer:

----

----

(2004/C 33 E/073)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0746/03

af Jillian Evans (Verts/ALE) til Kommissionen

(11. marts 2003)

Om:   Hmong-kristne i Vietnam

Jeg er blevet gjort opmærksom på Hmong-kristnes lidelser i Vietnam. I modstrid med artikel 18 i den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder er disse mennesker frataget retten til religionsfrihed og er efter sigende forfulgt af det offentlige sikkerhedspoliti, grænsepolitiet og endog af politiske ledere, som alle tvinger de Hmong-kristne til at opgive deres tro. Familier er blevet fordrevet fra deres hjem og nogle er døde, for eksempel Mua Bua Senh — tilsyneladende på grund af kvæstelser, han pådrog sig, da han nægtede at forlade sit hjem.

Det er uacceptabelt, at folk udsættes for en sådan intolerance og forfølgelse, uanset hvilken tro de har, og jeg beder Kommissionen oplyse, om den i betragtning af artikel 18 i verdensreklæringen om menneskerettigheder og den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder finder det acceptabelt, at vietnamesiske borgere behandles på denne måde?

Har Kommissionen i sin politik over for Vietnam taget højde for de aktuelle forhold, og lægger den pres på de vietnamesiske myndigheder for at få dem til at vedtage nationale love i overensstemmelse med principperne i artikel 18 med henblik på at sikre, at vietnamesiske borgere ikke lider under en sådan forfølgelse og frit kan leve et liv uden repressioner uanset tro og race?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(9. april 2003)

Vietnams forfatning garanterer tros- og religionsfrihed i landet. Den vietnamesiske regering anerkender officielt seks religioner — en buddhistisk organisation, den centrale buddhistiske kirke i Vietnam, den katolske kirke, to protestantiske kirker, islam og sekterne Hoa Hao og Cao Dai.

Den samlede befolkning i Vietnam anslås til 78,5 mio. Det officielle tal for aktivt udøvende buddhister anslås til 7,5 mio., og stort set halvdelen af den vietnamesiske befolkning anser sig selv for at være buddhister og udøve buddhisme. Der er mellem 6 og 7 mio. udøvende katolikker og ca. 1 mio. udøvende protestanter. Antallet af protestanter er steget hurtigt i de senere år, især i det sydlige Vietnam og blandt de etniske minoriteter i landdistrikterne. De resterende fire religioner tegner sig for omkring 2,5 mio. tilhængere i alt, heriblandt ca. 70 000 muslimer.

Ifølge den vietnamesiske forfatninger hedder det også, at »det er forbudt at krænke tros- og religionsfriheden, misbruge den eller handle imod statens love og politik«. Denne bestemmelse skyldes de vietnamesiske myndigheders ønske om at kunne kontrollere hastigheden i de forandringer, der sker, og fastholde en sammenhæng i samfundet i overgangsprocessen mod markedsøkonomi. Da de vietnamesiske myndigheder opfatter navnlig religiøse bevægelser, som de ikke anerkender, som elementer til politisk opposition og opløsning, bliver denne bestemmelse ofte trukket frem til at berettige kontrolforanstaltninger, begrænsninger, forbud og sanktioner, som sætter grænser for friheden på området.

Der har været en stigning i antallet af rapporter om forfølgelse af kristne i Vietnam (navnlig Montagnard-kristne og Hmong-kristne), siden den voldelige opstand i det centrale højland i februar 2001. Mange rapporter taler angiveligt om, at sikkerhedsstyrkerne gentagne gange har gennemført aktioner for at tvinge højlandsbeboerne til at give afkald på deres tro. De vietnamesiske myndigheder benægter disse rapporter og også rapporterne om ulykkestilfælde, hvor folk er døde eller er blevet slået, mens de var i politiets varetægt. Det har hidtil ikke været muligt at få disse rapporteringer bekræftet af uafhængige kilder.

Kommissionen deler de bekymringer, som FN's menneskerettighedsudvalg gav udtryk for i juli 2002 angående artikel 18 i den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder. Udvalget bemærkede, at oplysningerne fra Vietnam ikke var tilstrækkelige til, at man kunne danne sig et klart billede af situationen i landet med hensyn til tros- og religionsfrihed. På baggrund af de foreliggende oplysninger om, at visse former for religiøs praksis bliver undertrykt eller stærkt frarådet i Vietnam, udtrykte udvalget alvorlig bekymring over, at det vietnamesiske statspartis praksis på området ikke opfylder kravene i konventionens artikel 18.

Det er Kommissionens politik over for Vietnam at tilskynde til og støtte fremskridt i forbindelse med menneskerettigheder og demokratisering og give udtryk for betænkeligheder i sager, hvor der finder misbrug sted, eller hvor der helt tydeligt sker en forværring af situationen. Kommissionen har et nært samarbejde med medlemsstaterne om at føre kontrol med menneskerettighedssituationen i landet og deltager i alle EU's henvendelser til den vietnamesiske regering om disse spørgsmål.

Kommissionen ser positivt på den vietnamesiske regerings beslutning om at udarbejde en handlingsplan for lovreformer baseret på den vurdering af retsmidlerne, der er blevet foretaget med støtte fra det internationale donorsamfund. EU, Kommissionen sammen med medlemsstaterne, har gentagne gange kraftigt opfordret den vietnamesiske regering til at øge respekten for politisk og religiøs frihed og styrke den økonomiske og sociale frihed yderligere. EU gav udtryk for dette ønske i sin erklæring på mødet i den rådgivende gruppe i Hanoi i december 2002. Desuden har Kommissionen og medlemsstaterne erklæret, at de vil imødekomme enhver mulighed for at støtte den vietnamesiske regering i dens bestræbelser for at styrke reformen af regeringsførelsen og den offentlige administration, forbedre menneskerettighedssituationen, træffe forberedelser til undertegnelse og gennemførelse af flere internationale konventioner om menneskerettigheder og på andre områder, hvor støtte kunne være til hjælp.

Kommissionens delegation vil samme med medlemsstaternes repræsentanter fortsætte med at følge menneskerettighedssituationen i Vietnam nøje og tage passende tiltag.

----

----

(2004/C 33 E/074)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0770/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(6. marts 2003)

Om:   Underretning af Den Italienske Republik om iværksættelse af procedurer vedrørende formodet overtrædelse eller konstateret overtrædelse i henhold til EF-traktatens artikel 85

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(8. april 2003)

I 1987 traf Kommissionen en enkelt formel beslutning med hensyn til Alitalia i henhold til EF-traktatens artikel 85, stk. 2.

Derudover har Kommissionen ikke tilstrækkelige oplysninger om spørgsmålet til at kunne undersøge det anførte problem og er derfor ikke i øjeblikket i stand til at besvare spørgsmålet. Kommissionen skal bede det ærede medlem om at præcisere sit spørgsmål. EF-traktatens artikel 85 omhandler ikke underretning af medlemsstaterne.

----

----

(2004/C 33 E/075)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0771/03

af Marco Cappato (NI) til Kommissionen

(6. marts 2003)

Om:   Retten til religionsfrihed i Cambodja

For ganske nylig vedtog Ministeriet for Religiøse Anliggender i Cambodja et direktiv, der forbyder alle offentlige aktiviteter med henblik på proselytisme. De eksplicitte mål med dette direktiv er at undgå eventuelle religiøse spændinger og forsvare de cambodjanske borgeres ret til privatlivets fred. Det ser ud til, at regeringens initiativ på en eller anden måde skulle være ansporet af den vane, som en række religiøse samfund, såsom de evangeliske kirker, har med at ringe på hos private og forsøge at omvende dem. Viceministeren for Religiøse Anliggender, Dok Narin, har faktisk udtalt, at en række kristne grupper ikke opfører sig pænt, og at de tvinger personer til omvendelse.

Har Kommissionen kendskab til ovennævnte direktiv? Hvorledes agter den at kontrollere, at det ikke anvendes til at diskriminere de religiøse grupper, som regeringen anser for uvelkomne? Hvilket pres agter den at udøve for at sikre cambodjanerne deres fulde ret til religionsfrihed i henhold til artikel 18 i verdenserklæringen om menneskerettigheder, deriblandt frihed til at skifte religion eller tro og frihed til enten alene eller i fællesskab med andre, offentligt eller privat, at give udtryk for sin religion eller tro gennem undervisning, udøvelse, gudsdyrkelse og overholdelse af religiøse forskrifter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(26. marts 2003)

Kommissionen har kendskab til det direktiv, ministeriet for religiøse anliggender udstedte den 14. januar 2003, og som tager sigte på at forebygge tværreligiøse konflikter ved at håndhæve instruktioner, der blev udstedt den 21. august 1999.

Det er rigtigt, at direktivet forbyder visse former for proselytisme, som f.eks. husstandsbesøg, »da disse aktiviteter forstyrrer folk i deres dagligliv og skaber utryghed, der påvirker samfundets fred«, men det fastsætter også pligt til at respektere andre religioner end ens egen med forbud mod at kritisere eller bagtale dem. Dette gælder også buddhismen, statsreligionen i Cambodja. Enhver aktivitet, der fører eller tilskynder til religionshad eller -konflikt, er også forbudt.

Religionsfrihed i Cambodja sikres i forfatningens artikel 31 (kapital III). Der foreligger ikke nogen dybtgående analyse på dette tidspunkt, men det ser ikke ud til, at direktivet eller de foranstaltninger, ministeriet for religiøse anliggender har vedtaget indtil nu, og som er indført for at undgå de risici, religionskonflikter medfører, strider mod verdenserklæringen om menneskerettigheder eller bestemmelserne i den cambodjanske forfatning.

Kommissionen finder ikke i øjeblikket nogen grund til at tro, at regeringen vil bruge dette direktiv til at diskriminere bestemte religiøse grupper.

----

----

(2004/C 33 E/076)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0772/03

af Albert Maat (PPE-DE) til Kommissionen

(7. marts 2003)

Om:   Udtalelse fra den nederlandske konkurrencemyndighed (nma), sag nr. 2269, om en gros-handel med rejer og rejefiskeri som følge af prisaftaler

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(1. april 2003)

Kommissionen er bekendt med den afgørelse af 14. januar 2003, hvorved den nederlandske konkurrencemyndighed (Nma) har pålagt 8 engrosforhandlere af rejer og fire nederlandske, tre tyske og en dansk producentorganisation inden for rejeindustrien bøder på i alt 13,781 mio. EUR for overtrædelse af EU's og de nederlandske konkurrenceregler, der forbyder karteldannelse. I sin afgørelse fastslår Nma for det første, at producentorganisationerne og engrosforhandlerne havde indgået aftaler med hinanden med henblik på at begrænse fangsten af nordsørejer og at fastsætte mindstepriser, og for det andet, at disse aftaler også blev anvendt i perioden fra januar 1998 til februar 2000.

Kommissionen har hyppige kontakter med producentorganisationer via Det Rådgivende Udvalg for Fiskeri og Akvakultur. De spørgsmål, der her er tale om, blev drøftet i Det Rådgivende Udvalg den 26. februar 2003. Desuden blev disse spørgsmål drøftet med medlemsstaterne på mødet i Forvaltningskomiteen for Fiskeri og Akvakulturprodukter den 7. marts 2003. Kommissionen er rede til yderligere drøftelser med berørte parter, hvis disse måtte ønske det.

Kommissionen er ikke enig med det ærede medlem i, at Nma's afgørelse er i strid med EU's politik. Det er korrekt, at hovedformålet med reformen af den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter via forordning nr. 104/2000 (1) er at sikre, at produktion og markedsføring af fiskeriprodukter tager hensyn til, at det er nødvendigt at sikre et bæredygtigt fiskeri. Ordningen er derfor udformet på en sådan måde, at den indeholder foranstaltninger, der sikrer en bedre balance mellem udbud og efterspørgsel. Med det formål har producentorganisationer fået overdraget særlige opgaver. Dette er i overensstemmelse med, at der i den fælles fiskeripolitik fokuseres på bæredygtighed, et forhold, der er blevet klart understreget gennem den seneste pakke af afgørelser om reformen af den fælles fiskeripolitik, som Rådet vedtog i december 2002. Det er imidlertid klart, at der ikke må være en konflikt mellem kravet om bæredygtighed og konkurrencereglerne, så længe producentorganisationerne holder sig til at handle inden for rammerne af deres lovlige gøremål i forbindelse med den fælles fiskeripolitik. Omvendt bør hensyn til bæredygtigheden ikke bruges som argument for at begrunde visse former for praksis som f.eks. samordnet adfærd mellem producentorganisationer og engrosforhandlere vedrørende mindstepriser og fangstbegrænsninger, idet dette ligger uden for producentorganisationernes lovlige opgaver, således som de er defineret i de relevante retlige instrumenter, og er en overtrædelse af EU's konkurrenceregler.

----

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 104/2000 af 17. december 1999 om den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter, EFT L 17 af 21.1.2000.

----

----

(2004/C 33 E/077)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0794/03

af Hedwig Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE) til Kommissionen

(14. marts 2003)

Om:   Samordning, netsammenkobling og markedsføring af tilbud og tjenesteydelser inden for turisme i landdistrikter som supplerende foranstaltning i forordning (EF) nr. 1257/1999

»Bondegårdsferie« sikrer i lige stor udstrækning indtægter og arbejdspladser inden for landbruget som uden for landbruget, tager hensyn til mange befolkningsgruppers stigende behov for turisme i pagt med naturen, fremmer forståelsen mellem by- og landbefolkning samt yder et bidrag til beskyttelse af natur og miljø. Endvidere er denne form for bondegårdsferie især egnet til at skærpe feriegæsternes bevidsthed og også forbrugernes om, hvorledes landbrugsprodukterne opstår, og hvilke egenskaber de har. Bondegårdsferie og landbrugsbedrifternes tjenesteydelser på turistområdet opfylder således i stor udstrækning de målsætninger, som er knyttet til fællesskabspolitikken om fremme af landdistrikter i retning af en bæredygtig udvikling.

Succesen med »bondegårdsferie« er i stor udstrækning afhængig af markedsføringen af dette turistprodukt. Her er landbrugsbedrifterne og deres markedsføringsorganisationer på regionalt og nationalt plan udsat for en hård konkurrence samtidig med, at deres finansielle budgetter til dels er meget beskedne og begrænsede. Den hidtidige støtte (også fra Fællesskabet) til arbejdet med markedsføringen har helt igennem givet positive resultater, men mulighederne for efterspørgsel efter denne form for bondegårdsferie er endnu ikke udtømte. Samtidig skærpes konkurrencen med andre former for ferier og rejsemål uden for Europa.

Hvis bondegårdsferie også fortsat — og i øget grad i fremtiden — skal yde et bidrag til sikring af arbejdspladser og til de regionale økonomiske muligheder samt til forbrugerinformationer og -oplysninger, så skal markedsføringsindsatsen gøres mere intensiv og mere professionel især i de branchedækkende organer.

Mener Kommissionen, at der ligeledes er et øget behov for foranstaltninger med henblik på en mere målrettet støtte til markedsføring af bondegårdsferie, og kan dette sikres gennem medtagelsen af et yderligere kriterium for støtteberettigelse, »samordning, netsammenkobling og markedsføring af tilbud og tjenesteydelser inden for turisme i landdistrikter« i forordning (EF) nr. 1257/1999 (1)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(9. april 2003)

I artikel 33 i forordning (EF) nr. 1257/1999 (2) er der fastsat finansiel støtte til omlægning og udvikling af landdistrikter. Især i tiende led i denne artikel er der fastsat støtte til »fremme af aktiviteter inden for turisme og håndværk«. Udtrykket »fremme« kan ikke blot dække investeringer for at fremme denne turistaktivitet (f.eks. investeringer i landbrugsgårde for at indrette overnatningsmuligheder eller investeringer i fritidsaktiviteter såsom alpin sport), men kan også omfatte foranstaltninger for at fremme bondegårdsferie og -aktiviteter, f.eks. ved turistkontorer og via markedsføring/reklamekampagner.

Støtten til denne slags foranstaltninger formidles via Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Udviklingssektionen, i mål 1-områder (som programmeringsinstrumenter anvendes det enkelte programmeringsdokument eller de operationelle programmer) eller via EUGFL, Garantisektionen, i områder, der ikke falder ind under mål 1 (i så tilfælde vil foranstaltningerne blive inkluderet i programmerne for udvikling af landdistrikter).

I programmeringsperioden 2000-2006 beløber støtten til foranstaltningerne i artikel 33 (som inkluderer andre foranstaltninger udover bondegårdsferie) sig til ca. 25 % med hensyn til de udgifter, som EUGFL, Garantisektionen og Udviklingssektionen, medfinansierer. Midtvejsevalueringen af programmerne for udvikling af landdistrikter, der vil finde sted i 2003, vil hjælpe til at fastslå betydningen og virkningen af de aktioner, der finansieres inden for bondegårdsferie/grøn turisme.

Via EU-initiativet Leader+ (3) finansieres der pilotstrategier for udvikling af landdistrikter, der besluttes og gennemføres af lokale aktører. I denne forbindelse kan Leader+ på betingelse af, at det passer ind i en særlig lokal Leader-gruppes godkendte udviklingsstrategi, også finansiere markedsføring af overnatningsmuligheder for turister på landet og turistservice, da denne slags foranstaltninger kan inkluderes i initiativets fire temaprioriteter: brug af knowhow og ny teknologi for at gøre landdistrikternes produkter og tjenesteydelser mere konkurrencedygtige, forbedring af livskvaliteten i landdistrikterne, forædling af lokale produkter og bedst mulig udnyttelse af naturlige og kulturelle ressourcer.

Leader+ omfatter også støtte til netsammenkobling og samordning mellem landdistrikter (inden for den samme medlemsstat eller flere medlemsstater imellem). Samordningen mellem lokale aktionsgrupper er netop under opstart og kan også omfatte udveksling af erfaringer og særlige projekter om markedsføring af overnatningsmuligheder for turister på landet og turistservice, da disse aktiviteter er af stigende betydning i EU's landdistrikter.

Medlemsstaterne og/eller regionerne har allerede finansieret denne type aktiviteter. Da de nuværende EU-instrumenter (Forordning (EF) nr. 1257/1999 om udvikling af landdistrikterne og EU-initiativet Leader+) allerede åbner mulighed for at finansiere markedsføring af turistaktiviteter, finder Kommissionen det derfor ikke nødvendigt at inkludere en ny foranstaltning i forordning (EF) nr. 1257/1999.

----

(1)EFT L 160 af 26.6.1999, s. 80.

(2)  Rådets forordning (EF) nr.1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger.

(3)  Meddelelse fra Kommissionen til medlemsstaterne af 14. april 2000 om retningslinjer for EU-initiativet vedrørende udvikling af landdistrikterne (Leader+), EFT C 139 af 18.5.2000.

----

----

(2004/C 33 E/078)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0799/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(11. marts 2003)

Om:   Den kurdiske leder Abdullah Öcalans' situation

Kan Kommissionen bekræfte mig i, at Abdullah Öcalan har siddet isolationsfængslet siden den nuværende tyrkiske regering kom til magten?

Kan Kommissionen oplyse mig, hvilke skridt den påtænker for at undgå, at den politiske situation i Tyrkiet forværres, for så vidt angår det kurdiske mindretals rettigheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(1. april 2003)

Kommissionen er bekendt med omstændighederne i forbindelse med Abdullah Öçalans nuværende fængsling. Kommissionen har noteret sig, at Öçalan, efter en periode på ca. tre måneders isolation, modtog besøg af sin bror Mehmet og et antal af sine advokater den 12. marts 2003.

Kommissionen overvåger nøje, hvorledes Tyrkiet opfylder prioriteterne i tiltrædelsespartnerskabet, herunder bestemmelserne om bevarelse af den kulturelle mangfoldighed og de kulturelle rettigheder for alle borgere uanset deres oprindelse.

Kommissionen vil foretage en nøje vurdering af, hvorvidt Tyrkiet opfylder de politiske Københavnskriterier i sin periodiske rapport om Tyrkiet for 2003.

----

----

(2004/C 33 E/079)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0805/03

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(17. marts 2003)

Om:   Amning og mælkepulver i Afrika

De multinationale producenter af mælkepulver forsøger stadigvæk gennem en uophørlig propagandistisk kampagne at øge brugen af mælkepulver i Afrika til spædbørn og at svække mødrenes lyst til selv at amme børnene. Kampagnen står ikke blot i kontrast til traditionel adfærd, men er også direkte skadelig, fordi 1) det vand, som er nødvendigt til opløsning af mælkepulveret, mange steder i Afrika er inficeret og dermed spreder sygdomme, 2) spædbørnene er beskyttet mod en række sygdomme, så længe de ammes, 3) den uophørlige kampagne for mælkepulver i lande med stor fattigdom i virkeligheden alene gavner de multinationale selskaber og de rige og industrialiserede lande, som fremstiller dette produkt:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(23. april 2003)

Kommissionen er i store træk enig i det ærede medlems fremstilling af problemerne omkring anvendelsen af modermælkserstatninger. Kommissionens politik har konsekvent været at støtte amning i udviklingslandene, medmindre spædbarnets mor er erklæret hiv-positiv, og modermælkserstatningens kvalitet og fortsatte forsyning kan garanteres, eller hvis der foreligger andre presserende indikationer, hvilket sjældent er tilfældet.

Kommissionen er derfor enig i, at mælkepulver kun bør anvendes som modermælkserstatning på anbefaling af sundhedspersonalet.

Kommissionen støtter den internationale markedsføringskodeks for modermælkserstatninger, der blev vedtaget af Verdenssundhedsforsamlingen i 1981, og som efter Kommissionens opfattelse stadig er yderst aktuel, selv om den bør ajourføres, specielt under hensyntagen til hiv/aids-pandemien.

Kommissionen er enig i, at det er regeringernes ansvar at formidle oplysning og uddannelse om spædbørnsernæring — specielt om fordelene ved amning og de problemer, der er forbundet med anvendelsen af modermælkserstatninger — men den har ikke planlagt at støtte specifikke programmer på dette område.

Kommissionens udviklingsmidler anvendes i stadig højere grad til støtte for sundhedssektoren generelt frem for til specifikke projekter. Selv om det således er modtagerlandenes regeringer, der bestemmer, hvad pengene skal bruges til, betragter Kommissionen formidlingen af relevante oplysninger om spædbørnsernæring som et spørgsmål af største vigtighed.

----

----

(2004/C 33 E/080)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0810/03

af Heidi Hautala (Verts/ALE) til Kommissionen

(11. marts 2003)

Om:   Forebyggelse af alkoholskader i Finland og EU

Fra begyndelsen af 2004 vil Finland, Sverige og Danmark være tvunget til at ophæve deres begrænsninger på indførsel af alkohol. Hvis Estland optages som medlem af EU den 1. maj 2004, vil Finland få et alvorligt folkesundhedsproblem. I Estland er priserne på alkoholholdige drikke kun det halve af priserne i Finland. Prisforskellen skyldes hovedsagelig forskellige beskatningsniveauer. Antallet af alkoholskader følger ændringerne i det samlede alkoholforbrug. Ifølge undersøgelser vil det samlede forbrug i Finland stige med 15 procent, når importbegrænsningerne forsvinder. Dette betyder bl.a., at antallet af dødsfald på grund af alkoholindtagelse vil stige med 450 tilfælde om året, og at social- og sundhedstjenesterne vil få over 500 000 flere besøg om året.

I sine konklusioner af 5. juni 2001 om en fællesskabsstrategi til mindskelse af alkoholrelaterede skader (1) fremhævede Rådet sin bekymring for unges alkoholforbrug. Med en afskaffelse af importbegrænsningerne i Finland efterfulgt af et fald i alkoholpriserne vil især lavindkomstgruppernes og dermed også de unges alkoholforbrug stige. Ifølge EF-traktatens artikel 152 skal der ved fastlæggelsen og gennemførelsen af alle Fællesskabets politikker og aktiviteter sikres et højt sundhedsbeskyttelsesniveau. I konklusionerne af 5. juni 2001 opfordrede Rådet Kommissionen til at fremsætte forslag til en omfattende fællesskabsstrategi til mindskelse af alkoholrelaterede skader og nævnte punktafgifter som en faktor.

Minimumspunktafgiftssatserne i direktiv 92/84/EØF (2) blev ikke som fastsat i direktivet gennemgået inden udgangen af 1994. EU kunne fremme forebyggelsen af alkoholrelaterede skader for folkesundheden ved at indføre ensartede punktafgifter på alkoholprodukter, som er højere, end det er tilfældet i dag. Hvis det ikke viser sig muligt at gennemføre en skatteharmonisering med begrundelse i hensynet til folkesundheden, er Finlands eneste mulighed for at beskytte sig mod en voldsom stigning i antallet af skader som følge af alkoholindtagelse at søge om tilladelse til at opretholde importbegrænsningerne for alkohol.

----

(1)EFT C 175 af 20.6.2001, s. 1.

(2)EFT L 316 af 31.10.1992, s. 29.

----

----

(2004/C 33 E/081)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0870/03

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen

(13. marts 2003)

Om:   Bekæmpelse af alkoholskader i Finland

I Finland er punktafgiftssatsen for alkoholholdige produkter betydeligt højere end den, som findes i adskillige andre medlemsstater. Afgiftens provenu dækker imidlertid ikke de omkostninger, som alkoholskader medfører for samfundet.

Finland fik i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne en undtagelse til at indføre restriktioner for de mængder, som private måtte indføre, for at forhindre, at det incitament til indførsel, som forskellen mellem punktafgiften skabte, forårsagede uoverskuelige problemer. Denne undtagelse er nu ved at udløbe.

Kan en medlemsstat indføre foranstaltninger for at rette op på situationen, hvis den kan bevise, at en fuld liberalisering af privat indførsel vil give anledning til alvorlige problemer, som omtales i traktatens artikel 30, for den offentlige sædelighed, offentlige orden og sundhed eller de særlige problemer for folkesundheden, som er nævnt i artikel 95? Hvilke foranstaltninger vil være mulige i et sådant tilfælde?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

på skriftlige forespørgsler P-0810/03 og P-0870/03

(14. april 2003)

----

(1)  KOM(2000) 316 endelig udg.

(2)EFT L 271 af 9.10.2002.

----

----

(2004/C 33 E/082)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0813/03

af Maurizio Turco (NI), Marco Cappato (NI), Emma Bonino (NI), Marco Pannella (NI) og Gianfranco Dell'Alba (NI) til Kommissionen

(17. marts 2003)

Om:   Kampen mod narkotika i Thailand

Ifølge oplysninger, der udsendtes på »UN Wire« den 4. marts 2003:

Har Kommissionen over for de thailandske myndigheder givet udtryk for EU's bekymring over de regeringsstøttede massakrer i kampen mod narkotika? Har den anmodet regeringen om at indstille disse omfattende myrderier, som er i modstrid med alle internationalt anerkendte menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder?

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen gradvis træffe, hvis den thailandske regering fortsætter massakren og ignorerer internationale anmodninger om at indstille den?

Er Kommissionen klar over, at Kina, Malaysia, Vietnam, Singapore, Kuwait, Iran, Filippinerne og Indonesien i lighed med Thailand anvender dødsstraffen for narkotikarelaterede forbrydelser, og er Kommissionen enig i, at en vej frem ville være at ændre de internationale konventioner om narkotika, således at de udtrykkeligt forbyder dødsstraffen, navnlig med henblik på FN-mødet om narkotika i april 2003?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(22. april 2003)

Kommissionen følger nøje den thailandske regerings politik for kampen mod narkotika, som blev lanceret i begyndelsen af februar 2003. Kommissionen er bekymret over den aktuelle situation, særlig over forlydenderne om, at en række narkotikarelaterede dødsfald skulle være resultatet af udenretlige henrettelser.

Kommissionen erkender på den ene side, at problemet med ulovlig narkotika i Thailand er alvorligt og presserende, men på den anden side mener den, at det bør løses gennem en afbalanceret tilgang til både efterspørgsels- og udbudssiden og i overensstemmelse med internationale menneskerettighedsstandarder og retsstatsprincipperne.

Kommissionen mener, at den thailandske regering bør foretage en åben og grundig undersøgelse af hvert drab, hurtigt tage skridt til at hindre yderligere drab og samarbejde nært med De Forenede Nationers Menneskerettighedskomité (UNCHR) om spørgsmålet.

I denne forbindelse drøfter Kommissionen og medlemsstaterne spørgsmålet om bekæmpelse af narkotika med den thailandske regering gennem de relevante diplomatiske kanaler.

Med hensyn til dødsstraf følger Kommissionen Unionens specifikke politiske retningslinjer for emnet i sine forbindelser med tredjelande, som opretholder dødsstraf. Unionen har ved flere lejligheder drøftet spørgsmålet om dødsstraf med den thailandske regering, senest i 2002.

Forslaget om en eventuel ændring af De Forenede Nationers konventioner om narkotika med henblik på udtrykkeligt at forbyde dødsstraf for narkotikarelaterede forbrydelser synes vanskeligt at forsvare i betragtning af folkerettens stilling og princippet om staternes suverænitet, men også fordi Kommissionen som sådan ikke er part i disse konventioner. Det bør være et anliggende for de stater, der er part i konventionerne, at stille forslag til ændringer, som anser for egnede.

Spørgsmålet var ikke på dagsordenen for mødet i FN's Narkotikakommission den 8.-17. april 2003 i Wien. Da Kommissionen desuden kun har observatørstatus i denne kommission, var den ikke i stand til at intervenere i den forbindelse.

----

----

(2004/C 33 E/083)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0821/03

af Patricia McKenna (Verts/ALE) til Kommissionen

(17. marts 2003)

Om:   GATS og privatisering af vandforsyning

Kommissionen har i WTO presset på for at fremme liberaliseringen af vandforsyningstjenester i udviklingslandene. Er Kommissionen enig i, at privatisering af vandforsyningstjenester i udviklingslandene snarere er til gavn for store multinationale selskaber end for verdens fattigste folk?

Har Kommissionen, inden sin anmodning om liberalisering af vandforsyningstjenester i tredjelande, foretaget en uafhængig undersøgelse af konsekvenserne af sådanne liberaliseringer?

Vil Kommissionen i benægtende fald indvillige i at foretage en sådan vurdering i tæt samarbejde med de relevante NGO'er, før den anmoder om yderligere liberaliseringer i tredjelande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(25. april 2003)

Miljøtjenesteydelser er omfattet af de igangværende forhandlinger om den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser (GATS), og Fællesskabet har fremsat et forhandlingsforslag og forelagt anmodninger vedrørende miljøtjenesteydelser, herunder vandforsyning og spildevandsbehandling, til de fleste af sine handelspartnere. Fællesskabets hovedmål med forhandlingerne er at mindske eller fjerne hindringerne for handelen med miljøtjenesteydelser.

Fællesskabets anmodninger inden for vandforsyning vedrører ikke privatisering, de udelukker klart enhver form for transport over grænserne enten via rørledning eller med andre transportmidler, og man søger ikke adgang til vandressourcer. Selv om et WTO-medlem skulle vælge at afgive tilsagn, underminerer eller mindsker sådanne desuden på ingen måde værtsregeringens evne til at regulere vandforvaltning og -forsyning til brugerne, til at vælge den mest hensigtsmæssige form for inddragelse af det private og til at føre en retfærdig prispolitik og sikre, at de fattige får adgang til vand til en overkommelig pris. Fællesskabet har støttet og vil fortsat støtte udviklingslandene i denne forbindelse, også med faglig bistand.

Fællesskabets tilgang til vandforsyningstjenesteydelser baserer sig også i WTO-sammenhæng på dets overordnede politik for vand, som bygger på en indgående vurdering af de involverede spørgsmål og udfordringer. Heriblandt er der naturligvis også spørgsmålet om den private sektors inddragelse i vandforsyning og sanitetstjenesteydelser. Det er den almindelige opfattelse, at den private sektor skal involveres sammen med det offentlige og civilsamfundet i bestræbelserne på at sikre mennesker, der ikke har adgang til vandforsyning og sanitetstjenesteydelser, en sådan adgang, og på at styrke investeringerne og forvaltningskapaciteten. Vandinfrastrukturinvesteringer er meget kapitalintensive (ifølge nogle skøn op til 180 mia. USD om året sammenlignet med de aktuelle investeringsniveauer på 70-80 mia. USD årligt), og det er derfor nødvendigt at øge de offentlige investeringer ved at mobilisere private midler til programmer for vandforsyning, spildevandsbehandling, kunstvanding og andre programmer med berøring til vand og gøre sektoren mere attraktiv for private investeringer. For at kunne realisere dette sidste mål skal private investorer — lokale eller udenlandske — kunne have tillid til, at deres retlige og finansielle rettigheder er beskyttet. Kommissionen mener, at GATS-forhandlingerne, hvis de ledes korrekt, kan blive et nyttigt bidrag til at realisere dette mål. Liberaliseringen af handelen med tjenesteydelser inden for vand bør benyttes som middel til at lette infrastrukturinvesteringer, styrke vandforvaltningskapaciteten og befordre den teknologiske udvikling under hensyn til udviklingslandenes administrative kapacitet og regler.

Kommissionen har desuden lanceret en bæredygtighedsvurdering (SIA) af WTO-forhandlingerne. I denne forbindelse gælder en specifik sektorundersøgelse miljøtjenesteydelser med særligt fokus på vandforsyning og spildevandsbehandling. Høring af aktørerne udgør en integrerende del af SIA-processen, og der er taget skridt til, at aktørerne kan yde deres fulde bidrag til undersøgelsen både som eksperter og som del af høringsprocessen. Konsulenterne og Kommissionen er helt indstillet på at indhente aktørernes ekspertsynspunkter og at sikre, at civilsamfundet inddrages til fulde i høringen på enhver måde.

Kommissionen hører desuden regelmæssigt civilsamfundet, inkl. ikke-statslige organisationer (ngo'er) med relevante erfaringer og særlige interesser inden for handelspolitik, om sin politik. Denne dialog er et vigtigt element i processen for udformning af handelspolitik.

----

----

(2004/C 33 E/084)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0852/03

af Christos Folias (PPE-DE) til Kommissionen

(20. marts 2003)

Om:   Offentlige kontrakter

Artikel 7.2 i den græske lov 2955/2001 tillader indkøb af materiale uden planlægning af de årlige behov og indkøb af materiale uden, at der er indgået kontrakt. Den foreskriver ingen procedure for bestemmelse af, hvilket materiale der er bedst egnet for den syge, og den tillader fastsættelse af en bindende maksimumspris, hvorved konkurrencen begrænses. Den fellesministerielle afgørelse DY6a/G.P/73754/24-7-02 det græske statstidende 984/31-7-02, der blev udstedt til gennemførelse af den ovennævnte lov, bygger ikke på nogen som helst data for tekniske specifikationer af produkter, der lader det fremgå, at de ikke er sammenlignelige indbyrdes. Den betegner den samlede mangfoldighed af produkter som ikke sammenlignelige indbyrdes og fastslår princippet om, at enhver producent i princippet fremstiller produkter, der ikke kan sammenlignes med nogen anden producents produkter. Den tillader ligeledes de offentlige myndigheder efter eget skøn at foretage indkøb uden at have indgået kontrakter og uden at have fastlagt deres årlige behov, både med hensyn til det nøjagtige indhold som mængden.

Er den græske lov 2955/2001 og den ministerielle afgørelse, som blev udstedt med henblik på gennemførelse af denne lov, i overensstemmelse med EU-bestemmelserne vedrørende indgåelse af kontrakter, herunder navnlig direktiv 93/36/EØF (1)? Hvis ikke, hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe — og hvornår — med henblik på fuldstændig gennemførelse af det ovennævnte direktiv i Grækenland?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(31. juli 2003)

Kommissionen har fremskaffet den græske lov nr. 2955/2001 samt den ministerielle afgørelse til gennemførelse af denne lov (2). En første gennemgang synes at vise, at disse bestemmelser ikke er i overensstemmelse med direktiv 93/36/EØF (3).

Kommissionen har netop modtaget en klage vedrørende samme emne. Denne klage giver et mere fuldstændigt overblik over, hvordan græsk lovgivning finder anvendelse på hospitalsindkøb.

Kommissionen vil gennemgå det omfattende materiale, som den har modtaget i forbindelse med denne klage, og vil henvende sig til de græske myndigheder for at få deres holdning til såvel den klagendes påstande som til Kommissionens analyse i denne sag.

----

(1)EFT L 199 af 9.8.1993.

(2)  DY6a/GP/73754/24-7-02/FEK 984/31-7-02.

(3)  Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb, EFT L 199 af 9.8.1993.

----

----

(2004/C 33 E/085)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0905/03

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(24. marts 2003)

Om:   Rumænien — adgang til Securitates arkiver

I en udsendelse på fjernsynskanalen Euronews blev der den 11. marts 2003 berettet om den afgørelse, der for nylig blev truffet af den rumænske regering, om at spærre for borgernes adgang til det tidligere hemmelige politis, Securitates, arkiver — denne adgang er tilsyneladende altid blevet vanskeliggjort af den nye rumænske informationstjeneste — og opløse det nationale råd for undersøgelse af dette politis arkiver (CNSAS — Consiliului National de Styudiere a Arhivelor Securitatii), der blev oprettet for tre år siden.

Ifølge denne kilde førte disse foranstaltninger til en demonstration med deltagelse af ca. 3 000 mennesker foran det rumænske parlament.

Kommissionen bedes besvare følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(22. april 2003)

Ved lov nr. 187 af 1999 om borgernes aktindsigt og om udlevering af det politiske politi Securitates dossiers blev der oprettet et nationalråd til at varetage Securitates arkiver; rådet ledes af en bestyrelse på 11 medlemmer, som udpeges af Rumæniens parlament. Bestyrelsen træffer beslutning ved simpelt flertal, med et kvorum på mindst otte medlemmer. Kun højesteret kan omstøde medlemskab af bestyrelsen. Nationalrådet har bl.a. til opgave at sikre, at borgerne har ret til at se oplysninger vedrørende dem selv, at sikkerhedsgodkende personer som søger offentligt embede, og at offentliggøre lister over personer, som har fungeret som agenter eller informanter for det hemmelige politi. Nationalrådet har fået adgang til det hemmelige politis arkiver med henblik på varetagelsen af denne opgave, men sålænge det ikke er alle arkiver som er flyttet til nationalrådets lokaler, er arkiverne under den nuværende efterretningstjenestes kontrol.

Det ser ud til, at efterretningstjenesten siden nationalrådets oprettelse i 2000 ikke har udleveret de ønskede dossiers, eller kun har udleveret ufuldstændige dossiers. Efterretningstjenestens holdning har udløst en opsplitning, og dermed en blokering, af nationalrådet, idet fem bestyrelsesmedlemmer støtter efterretningstjenestens holdning og nægter at deltage i arbejdet.

De to parlamentskamres udvalg for retlige anliggender udpegede i januar 2003 et fælles underudvalg til at finde en løsning på den blokerede situation. Underudvalget rapporterede tilbage til Parlamentet i marts med et forslag om at afsætte alle bestyrelsesmedlemmer og udpege et forretningsudvalg bestående af de fem bestyrelsesmedlemmer som i dag afholder sig fra at deltage.

Kommissionen har ingen kommentarer til et specifikt indenlandsk rumænsk anliggende, og da slet ikke så længe forholdene ikke er afklaret. Princippet om klarhed i administrationen, aktindsigt, offentlige myndigheders overholdelse af lovgivningen, samt demokratiets kontrol med politivæsenet er imidlertid relevante krav i henhold til de politiske kriterier der blev opstillet i København, hvori det fastslås, at medlemskab af Den Europæiske Union forudsætter stabile institutioner, der kan garantere demokrati, samt overholdelse af retsstatens principper og menneskerettighederne. Kommissionen vil foretage en samlet vurdering af, hvor store fremskridt Rumænien har gjort med hensyn til optagelse; denne vurdering, der baseres på københavnskriterierne, fremlægges i en periodisk rapport, som forventes vedtaget og offentliggjort i sidste halvår af 2003.

----

----

(2004/C 33 E/086)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0917/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(24. marts 2003)

Om:   HIV/AIDS i Sydafrika

Hvilken holdning indtager Kommissionen i forbindelse med sin udviklingsstøtte til Sydafrika med hensyn til den sydafrikanske regerings aktioner, dens tilbud om anti-retroviral terapi samt udlevering af lægemidlet Nevirapin til gravide kvinder i de sydafrikanske provinser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(16. april 2003)

Skønt det er Kommissionens opfattelse, at den sydafrikanske regering selv må afgøre, hvilken politik den vil følge på dette område, har den ved flere lejligheder udtrykt alvorlig bekymring over den tvetydige holdning, som regeringen hidtil har indtaget i kampen mod HIV/AIDS.

Kommissionen noterer sig, at den sydafrikanske regering har anlagt en klarere politik i de seneste måneder og afsat betydelige ressourcer hertil på budgettet for 2003-2004. Kommissionen bakker stærkt op om regeringens nye holdning, der åbner mulighed for forebyggelse af overførsel fra mor til barn og antiretroviral behandling til voldtægtsofre, og noterer sig de betydelige (om end ikke universelle) fremskridt, der er sket på dette område. Kommissionen håber, den sydafrikanske regering fortsat vil arbejde på at udvikle en global politik for behandlingen af HIV/AIDS og gradvis vil begynde at formidle antiretroviral medicin.

Man bør imidlertid gøre sig klart, at det er et meget komplekst problem. Det anslås, at der findes ca. 7 mio. HIV-smittede i Sydafrika, og omkostningerne i forbindelse med en global behandling risikerer derfor at blive enorme. Kommissionens delegation i Pretoria hjælper i øjeblikket det sydafrikanske sundhedsministerium med at udarbejde et realistisk overslag over de budgetmæssige konsekvenser, og man håber at råde over detaljerede tal i løbet af de næste 6-8 uger.

På det generelle politiske plan er det Kommissionens holdning, at mennesker, der lever med HIV/AIDS, har ret til behandling til en overkommelig pris, herunder passende blandinger af antiretroviral medicin som en del af den samlede pakke ydelser, der omfatter prævention, behandling, pleje og kontrol af HIV/AIDS.

Inden for rammerne af det europæiske program for genopbygning og udvikling (ERPD) yder Kommissionen finansiel støtte til Sydafrikas indsats på sundheds- og HIV/AIDS-området gennem en række forskellige programmer, bl.a. partnerskab for formidling af primær sundhedspleje, herunder HIV/AIDS på 25 mio. EUR, der blev lanceret for nylig. Gennem programmet til støtte for den offentlige sundhedssektor finansierer Kommissionen også seks ngo'er, der er aktive inden for HIV/AIDS-bekæmpelse, herunder »The AIDS Law Project« (ALP). ALP arbejder nært sammen med »the Treatment Action Campaign«, og de fører begge en energisk lobbyvirksomhed for at forbedre adgangen til HIV/AIDS-behandling for alle sydafrikanere.

Den nye landestrategi EU-Sydafrika og det flerårige vejledende program, som er godkendt og klar til undertegnelse, udpeger HIV-AIDS-pandemien som den vigtigste udfordring for det sydafrikanske samfund. I programmet figurer HIV/AIDS både som en del af det vigtigste målområde for EU's støtte og som et horisontalt spørgsmål.

----

----

(2004/C 33 E/087)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0925/03

af Eluned Morgan (PSE) til Kommissionen

(24. marts 2003)

Om:   Via Baltica

Er det korrekt, at Via Baltica vil blive ført igennem følsomme naturområder i Polen? Vil denne vej modtage nogen europæisk støtte?

Kan Kommissionen give nogen forsikringer om, at der vil blive foretaget en miljøvurdering, før anlægsarbejdet påbegyndes?

----

----

(2004/C 33 E/088)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1032/03

af Caroline Lucas (Verts/ALE) til Kommissionen

(28. marts 2003)

Om:   Via Baltica-motorvejen

Som led i Polens nationale udviklingsplan, der blev indgivet til Kommissionen i januar, udgør Via Baltica-motorvejen første del af den planlagte transportkorridor i hele Europa og vil kræve samfinansiering med Den Europæiske Union. Vejforslagene udgør en trussel mod et område af miljømæssig betydning — Biebrza-vådområderne — såvel som to enestående meget gamle skove. Som Polens største nationalpark og hjemsted for ulve, elge og mange truede fuglearter er Biebrza-vådområderne af en sådan bevaringsværdi, at de opfylder kriteriet for beskyttelse i henhold til direktiverne om beskyttelse af vilde fugle og bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, når Polen bliver medlem af EU. Forslagene er i strid med både EU- og polsk miljølovgivning og kan udgøre en alvorlig trussel mod den vilde fauna i Polen.

På baggrund heraf agter Kommissionen da at finansiere vejbygningen og, i bekræftende fald, vil den sikre, at projektet er fuldt foreneligt med EU's miljødirektiver, og at alle EU-midler anvendes i overensstemmelse med gældende fællesskabsret på miljøområdet?

Agter Kommissionen endvidere at undersøge og støtte alternativer til Polens transportproblem?

----

----

(2004/C 33 E/089)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1358/03

af Geoffrey Van Orden (PPE-DE) til Kommissionen

(10. april 2003)

Om:   »Via Baltica«-vejprojektet i Polen

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

på skriftlige forespørgsler E-0925/03, E-1032/03 og E-1358/03

(21. maj 2003)

Når Polen tiltræder EU, vil landet være bundet af fællesskabslovgivningen vedrørende projekters indvirkning på miljøet, navnlig på følsomme naturområder. Desuden opfordrer Kommissionen tiltrædelseslandene til at gennemføre og anvende miljøregelværkets bestemmelser allerede i førtiltrædelsesperioden, især i forbindelse med nye investeringer som f.eks. motorveje. De fællesskabsdirektiver, som fra 2004 skal anvendes, er naturtypedirektivet (92/43/EEC) (1), fugledirektivet (79/409/EEC) (2), direktivet vedrørende vurdering af indvirkninger på miljøet (97/11/EC) (3) og direktivet om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet (2001/42/EC) (4). Der kan kun modtages fællesskabsstøtte til sådanne investeringer, såfremt fællesskabslovgivningens regler om miljø og interoperabilitet overholdes.

Ved Polens tiltrædelse vil de følsomme naturområder, der henvises til, højst sandsynligt blive udpeget som Natura 2000-lokaliteter. Det betyder, at området vil blive omfattet af stramme bevaringsbestemmelser. Ifølge naturtypedirektivets artikel 6 skal medlemsstaterne gennemføre en fuldstændig vurdering af alle alternativer til en foreslået investering, der kan påvirke eventuelle Natura 2000-lokaliteter negativt. Hvis der ikke eksisterer sådanne alternativer, gives der kun tilladelse til investeringen, hvis den er af bydende nødvendighed for væsentlige samfundsinteresser, og der er gennemført alle former for kompensations- og afbødningsforanstaltninger.

Det skal også nævnes, at disse bestemmelser for nylig er blevet omsat til polsk lov gennem ændringer i naturbeskyttelsesloven. Derfor er de nu også omfattet af den polske lovgivning.

Kommissionen vil gerne understrege, at der ikke er givet støtte gennem PHARE eller det strukturpolitiske førtiltrædelsesinstrument (ISPA) til opførelse af en motorvej gennem de nævnte områder. Der eksisterer heller ikke planer om at støtte sådanne projekter.

Endelig har Kommissionen iværksat en uafhængig undersøgelse og vurdering af allerede programmerede forbedringer og en kortlægning af prioriteter angående yderligere investeringer i dette område, som dækker de tre berørte lande fra Tallinn til Warszawa. Den vil indeholde overvejelser om de miljømæssige og økonomiske konsekvenser af eksisterende og alternative tilpasninger.

----

(1)  Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, EFT L 206 af 22.7.1992.

(2)  Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle, EFT L 103 af 25.4.1979.

(3)  Rådets Direktiv 97/1 l/EF af 3. marts 1997 om ændring af direktiv 85/337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, EFT L 73 af 14.3.1997.

(4)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet, EFT L 197 af 21.7.2001.

----

----

(2004/C 33 E/090)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0929/03

af Jorge Moreira Da Silva (PPE-DE) til Kommissionen

(24. marts 2003)

Om:   Legionærsyge

I betragtning af den direkte sammenhæng mellem svigtende vedligeholdelse af vandopvarmnings- og klimaanlæg i offentlige bygninger og fremkomsten af meget alvorlige tilfælde af lungebetændelse, forårsaget af Legionella-bakterien,

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(28. juli 2003)

Opførelse og vedligeholdelse af bygninger og anlæg hører under medlemsstaternes kompetence. Det forventes, at sikkerheden i forbindelse med drikkevandsforsyning ssystemer vil blive omfattet af den nye fælles EU-certificering (EAS) for byggematerialer, der er i kontakt med drikkevand. Certificeringen dækker dog ikke opvarmnings- og klimaanlæg i bygninger.

Det ærede medlem og Parlamentets sekretariat har fået tilsendt en fortegnelse over nationale retningslinjer for kontrol med og forebyggelse af legionærsyge direkte. Mange lande har allerede indført sådanne retningslinjer, men ikke alle har vedtaget den nødvendige lovgivning.

Der eksisterer ikke en fælles ramme på EU-plan, men Kommissionen er ved at opbygge en sådan. Desuden vil harmoniseringen af produktstandarder betyde at vandkvalitet fra vandforsyningssystemer, der er fremstillet af produkter, som overholder disse EU-standarder, vil være i overensstemmelse med drikkevandsdirektivet, Rådets direktiv 98/83/EF af 3. november 1998 om kvaliteten af drikkevand (1).

----

(1)EFT L 330 af 5.12.1998.

----

----

(2004/C 33 E/091)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0934/03

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(26. marts 2003)

Om:   Seychellerne

Har Kommissionen set kopierne af de videoer, der er blevet optaget på Seychellerne af Pauline Ferrari?

Er den ikke enig i, at disse vidner om styrets åbenlyse krænkelse af menneskerettighederne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(22. april 2003)

Kommissionen har ikke kendskab til de nævnte videokassetter.

Fællesskabets forbindelser med landene i Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet (AVS-landene) er baseret på respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende rettigheder, som defineret i Cotonou-aftalen.

Såfremt Kommissionen mener, at disse værdier krænkes, vil alle passende midler i Cotonou-aftalen blive anvendt.

----

----

(2004/C 33 E/092)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0935/03

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(26. marts 2003)

Om:   Seychellerne

Hvad mener Kommissionen om den retssag, som Seychellernes præsident og vicepræsident har anlagt mod magasinet REGAR?

Tror Kommissionen, at pressefriheden på Seychellerne kan beskyttes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(14. april 2003)

Kommissionen har ved gentagne lejligheder understreget, at EU's forbindelser med staterne i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS-staterne), som fastsat i Cotonou-aftalen, er baseret på respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder.

Kommissionen har ikke modtaget officielle oplysninger om den sag, som det ærede medlem har taget op, men vil følge spørgsmålet og i givet fald påminde Seychellernes regering om de forpligtelser, som landet har indgået med undertegnelsen af Cotonou-aftalen.

----

----

(2004/C 33 E/093)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0942/03

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(26. marts 2003)

Om:   Politisk debat om den fremtidige ordning for finansiering af Unionen

Inden den 1. januar 2006 skal Kommissionen foretage en generel revision af ordningen med egne midler, selv om den over for Parlamentet har afgivet tilsagn om at afslutte revisionen inden udgangen af 2004. I revisionen skal spørgsmålet om tilvejebringelse af nye, selvstændige midler indgå.

Da jeg er enig med Kommissionen i, at det vil være hensigtsmæssigt at indlede en debat om de vigtigste muligheder for et fremtidigt finansieringssystem, vil det være hensigtsmæssigt at få kendskab til, hvilke kriterier der vil kunne anvendes ved lanceringen af en sådan debat.

Kan Kommissionen oplyse, hvilken fremgangsmåde der efter dens mening ville være den mest hensigtsmæssige til at iværksætte denne politiske debat, og hvem der bør tage initiativ hertil?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(5. maj 2003)

I henhold til artikel 9 i Rådets afgørelse 2000/597/EF, Euratom af 29. september 2000 (1) iværksætter Kommissionen inden 1. januar 2006 en generel undersøgelse af ordningen med egne indtægter. På anmodning af Europa-Parlamentet lovede Kommissionen at fremlægge sin undersøgelse ved udgangen af 2004. Kommissionen bestræber sig så vidt muligt på at fremlægge den tidligere, idet den er opmærksom på, at den nye afgørelse om egne indtægter først trådte i kraft den 1. januar 2002.

Kommissionen har for nylig vedtaget en tidsplan og retningslinjer for den interne organisation med henblik på at færdiggøre det forberedende arbejde i forbindelse med EU's finansielle rammer efter 2006. Kommissionen har i den forbindelse til hensigt at fremlægge en meddelelse for Det Europæiske Råd i december 2003, der skal indeholde de brede retningslinjer for de finansielle rammer, herunder systemet for egne indtægter. Derefter har Kommissionen til hensigt at være klar til i midten af 2004 at fremsætte de nødvendige, tilknyttede forslag til retsforskrifter.

På konventet behandles også spørgsmålet om EU's finanser. Kommissionen bidrager aktivt til drøftelserne i konventet. Den opfordrede i sin meddelelse af 4. december 2002 (2) konventet til at undersøge finansieringen af EU's virke og har for nylig fremsat forslag i forbindelse med de relevante artikler vedrørende EU's finanser til konventet.

----

(1)EFT L 253 af 7.10.2000.

(2)  KOM(2002) 728 endelig udg. — For Den Europæiske Union — Fred, frihed, solidaritet.

----

----

(2004/C 33 E/094)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0977/03

af Carles-Alfred Gasòliba i Böhm (ELDR) til Kommissionen

(27. marts 2003)

Om:   Forsinkelser i forbindelse med AVE-højhastighedsforbindelsen mellem Figueres og Perpinyà

Kommissionen har i den seneste tid gjort en indsats på to grundlæggende områder, nemlig liberalisering inden for jernbanesektoren og en modernisering af jernbanerne som transportmiddel. En af målsætningerne i direktiv 2001/12/EF (1) er at lette gennemførelsen af det indre marked for jernbanetransport på hele EU's område.

I september 2001 offentliggjorde Kommissionen sin hvidbog om transport. Den understreger heri behovet for at gøre anvendelsen af toget mere tidssvarende for at ændre på balancen mellem transportformerne. De forslag, der stilles i hvidbogen, udgør en pakke på fem lovgivningsinitiativer, som Kommissionen forelagde den 23. januar 2002. Sigtet med disse foranstaltninger er at tilvejebringe et såvel teknisk som juridisk integreret jernbanesystem.

Den franske regering har netop oplyst, at den internationale højhastighedsstrækning, som skal forbinde Spanien og Frankrig mellem Figueres og Perpinyà, vil være færdig i 2007 eller 2008. Dette er en udsættelse i forhold til det oprindeligt fastsatte tidspunkt, nemlig 2005, som er det år, hvor den spanske regering har lovet, at forbindelsen vil være klar.

Mener Kommissionen ikke, at den forsinkelse, de franske myndigheder har bebudet, modarbejder de forbedringer af jernbanenettet, som Kommissionen gør sig til talsmand for i hvidbogen om transport?

Har Kommissionen til hensigt at foretage sig noget i anledning af den franske regerings afgørelse for at sikre, at tilslutningen gennemføres på det oprindeligt fastsatte tidspunkt, og at Kommissionens forslag følges?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(2. juni 2003)

Kommissionen kan kun beklage forsinkelsen af ibrugtagningen af den internationale banestrækning. Den har gentagne gange påtalt denne situation, som berører mange projekter, der indgår i det transeuropæiske transportnet, og har samtidig understreget, at EU's konkurrenceevne kan blive berørt heraf på lang sigt (2). Forsinkelserne på strækningen Perpignan-Figueiras skal dog i overvejende grad tilskrives vanskeligheder i forbindelse med udformning af koncessionen for denne internationale del af strækningen. Forhandlingerne herom, hvori de berørte nationale myndigheder deltager — foruden Euroferro, som var den på forhånd udsete koncessionshaver — er blevet erklæret for resultatløse af den fransk-spanske kommission, da det var umuligt at nå til enighed om bl.a. deling af de finansielle risici mellem den offentlige og den private sektor. De franske og spanske myndigheder regner med hurtigt at kunne etablere en forenklet udvælgelsesprocedure, så valget af koncessionshaver kan stadfæstes inden udgangen af 2003.

Selv om iværksættelsen af dette offentligt-private partnerskab er årsag til visse forsinkelser, kan Kommissionen kun bifalde de franske og spanske myndigheder valg af en ny finansieringsform. Kommissionens opbakning giver sig udslag i Fællesskabets medvirken i finansieringen af den internationale strækning, svarende til det tilladte maksimum i henhold til finansforordningen for de transeuropæiske net, nemlig 10 % af de samlede omkostninger ved projektet.

Endvidere vedtog Kommissionen den 23. april 2003 en meddelelse om indførelse af nye metoder til finansiering af det transeuropæiske transportnet, herunder navnlig fremme af offentligt-p rivate partnerskaber.

----

(1)EFT L 75 af 15.3.2001, s. 1.

(2)  Forslag til ændring af Rådets forordning (EF) nr. 2236/95 om generelle regler for Fællesskabets finansielle støtte inden for transeuropæiske net, EFT C 75 af 26.3.2002.

----

----

(2004/C 33 E/095)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1155/03

af Mario Mauro (PPE-DE) og Giuseppe Gargani (PPE-DE) til Kommissionen

(1. april 2003)

Om:   Antennemaster og respekt for miljøet

Udviklingen af markedet for mobil kommunikation af tredje generation er forsinket i forhold til de oprindelige planer, bl.a. som følge af omkostningerne i forbindelse med etableringen af infrastrukturer og den offentlige opinions følsomhed over for miljø- og sundhedsspørgsmål i tilknytning til den stadig større udbredelse af antennemaster. Imidlertid er det ikke blot i industriens interesse — idet denne interesse har at gøre med skabelsen af nye arbejdspladser — men også i de endelige brugeres interesse, at disse tjenester udvikler sig hurtigt.

Europa-Parlamentet og Rådet vedtog for nylig direktiv 2002/19/EF (1), 2002/20/EF (2), 2002/21/EF (3) og 2002/22/EF (4), hvori det blandt andet anses for hensigtsmæssigt, at medlemsstaterne om nødvendigt griber ind for i så høj grad som muligt at mindske den indvirkning, som udviklingen af markedet for elektronisk kommunikation har på miljøet og landskabet.

I rapport KOM(2002)695 bekræfter Kommissionen, at den principielt går ind for deling af faciliteter såsom master for at fremme den kommercielle lancering af bredbåndsmobiltjenester i overensstemmelse med anvendelsen af konkurrencereglerne.

Det har vist sig, at det er teknisk muligt at installere distribuerede antennesystemer i byområder, som ville gøre det muligt i høj grad at mindske indvirkningen på byplanlægningen, miljøet og økonomien gennem anvendelse af optiske fibre til at forbinde et apparat til et stort antal mikroantenner, som kan være anbragt langt fra hinanden og fra apparatet. Det har desuden vist sig, at anvendelsen af bredbånd og passende udstyr gør det muligt for flere operatører og flere standarder (GSM, UMTS osv.) at benytte hver enkelt af disse mikroantenner samtidigt, og at mikroantennernes særdeles ringe størrelse gør det muligt at installere dem på f.eks. lysmaster.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse, hvorledes den forholder sig til disse tekniske muligheder? Er der planlagt aktioner med henblik på at tilråde, lette og støtte denne type løsninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(22. maj 2003)

Kommissionen deler de ærede medlemmers interesse i hurtigt at udvikle nye, avancerede mobilkommunikationstjenester i EU. Kommissionen har givet udtryk for sin holdning hertil i tidligere meddelelser om udbyggelsen af tredjegenerationstjenester (5) og — som nævnt af de ærede medlemmer — i Kommissionens ottende rapport om gennemførelsen af EU's lovpakke for telesektoren.

Kommissionen bekræfter, at den principielt går ind for ordninger, der kan hjælpe mobilnetoperatører til at opnå en hurtig udbredelse af nye mobiltjenester, herunder aftaler om fælles udnyttelse af netinfrastrukturer, såfremt disse stemmer overens med konkurrencereglerne. Kommissionen forventer, at de europæiske lovgivere vil drøfte dette emne yderligere i de kommende måneder.

Kommissionen støtter alle former for innovative teknologiske metoder til at opnå en effektiv og rettidig udbredelse af nye elektroniske kommunikationstjenester. Tjenesterne skal være forenelige med miljøhensyn og andre målsætninger af offentlig interesse. Kommissionen har afsat ca. 3,6 mia. EUR under det sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling til forskningsprojekter under programmet for informationssamfundsteknologier (IST), bl.a. vedrørende mobilkommunikation. I henhold til dette program offentliggøres der forslagsindkaldelser, hvorefter industrien kan indsende projekter, som de finder relevante for udbredelsen af bredbånd i EU. Kommissionen bifalder tekniske løsninger, der kan fremme informationssamfundet. Dog må det hovedsageligt være de involverede operatører, der skal foretage valg af teknologi, i overensstemmelse med princippet om teknologisk neutralitet, som er fastlagt i de nye EU-rammebestemmelser for elektronisk kommunikation.

----

(1)EFT L 108 af 24.4.2002, s. 7.

(2)EFT L 108 af 24.4.2002, s. 21.

(3)EFT L 108 af 24.4.2002, s. 33.

(4)EFT L 108 af 24.4.2002, s. 51.

(5)  Meddelelse om »Indførelse af mobilnet af tredje generation i EU: Status og vejen frem«, KOM(2001) 141 endelig udg., meddelelse om »På vej mod fuld dækning med mobilnet af tredje generation«, KOM(2002) 301 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/096)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1175/03

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(1. april 2003)

Om:   Digitalisering af historiske databaser

Rammeordningen for e-Learning skal være forenelig landene imellem og tilgængelig online. Vil Kommissionen derfor stille den samme hjælp til rådighed for ansøgerlandene, som medlemslandene får, til at gemme indholdet fra historiske databaser som digitale filer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(4. juni 2003)

eLearning-initiativet og den tilhørende eLearning-handlingsplan yder ikke støtte til fremstilling af digitale arkiver til databaser i medlemsstaterne.

På nuværende tidspunkt giver Kommissionen ikke finansieringstilskud direkte til fremstilling af digitale arkiver til historiske databaser, eftersom man mener, at dette varetages gennem initiativer på nationalt plan. Imidlertid har programmet for informationssamfundsteknologi (IST-programmet) under det femte og sjette rammeprogram for forskning og teknologiudvikling ydet incitamenter til samordning af digitalise-ringsarbejde og udvikling af digitaliseringssystemer og -tjenester. Minerva-programmet, som forvaltes under IST-programmets kulturarvsdel, giver de europæiske kulturministerier en ramme for samordning af deres digitaliseringsresultater, hvad der gør det til en nyttig kilde til udvikling af viden på området. Der ydes støtte til udveksling af bedste praksis mellem de 15 medlemsstater, og programmet fungerer som et forum, hvor man kan følge udviklingen på området og planlægge kommende aktiviteter. Under det sjette rammeprograms mål om teknologistøttet læring og adgang til kulturarven (»Technology Enhanced Learning and Access to Cultural Heritage«) kan indsatsen udvides til at omfatte tiltrædelseslandene i overensstemmelse med gældende procedurer.

----

----

(2004/C 33 E/097)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1226/03

af Freddy Blak (GUE/NGL) og Anne Jensen (ELDR) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Beskyttelse af eksportchauffører mod voldelige overfald

På sit møde den 14. oktober 2002 vedtog EU's justits- og indenrigsministre samt kandidatlandene med inddragelse af Kommissionen en erklæring, hvori der blev lagt op til passende foranstaltninger, der skal sikre, at eksportchauffører beskyttes mod voldelige overfald. Det ønskes oplyst, hvor langt Kommissionen er i gennemførelsen af sådanne passende foranstaltninger.

Hvor langt er medlemslandene og Kommissionen i det hele taget kommet i sit arbejde med beskyttelsen af eksportchauffører mod voldelige overfald? Har arbejdet hidtil ledt til nogle konkrete initiativer og/eller projekter, og hvornår kan resultater af arbejdet forventes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(15. maj 2003)

Den 14. oktober 2002 vedtog medlemsstaternes og kandidatlandenes justits- og indenrigsministre, med inddragelse af Kommissionen, en fælles erklæring om beskyttelse af eksportchauffører mod at blive ofre for organiseret kriminalitet (1). I henhold til denne erklærings punkt 3 skal der foretages nationale eller internationale undersøgelser for at kortlægge tilfældene af kriminalitet mod eksportchauffører samt foretages analyser af problemets karakter og omfang og baggrunden for det i deres respektive lande. En fælles erklæring er imidlertid ikke bindende for medlemsstaterne.

----

(1)EFT C 24 af 31.1.2003.

----

----

(2004/C 33 E/098)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1234/03

af Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Lukning af den baskiske avis Euskaldunon Egunkaria

Torsdag den 20. februar 2003 blev den baskiske avis Euskaldunon Egunkaria som en sikkerhedsforanstaltning lukket af dommer Juan del Olmo ved den spanske centraldomstol, Audiencia Nacional. Som en hidtil uset foranstaltning siden Spaniens tilbagevenden til demokratiet udarbejdede ovennævnte dommer sammen med anklagemyndigheden og indenrigsministeriet selv et fælles pressenotat, der begrundede lukningen af denne avis — den eneste avis, der udkommer helt på basisk — med formodede forbindelser til terrororganisationen ETA på grundlag af nogle dokumenter, der blev konfiskeret af det nationale politi i 1990'erne. Der er nu allerede gået over en måned, siden dette skete, og fem af de ti personer, der blev anholdt efter retskendelsen, sidder stadig i fængsel, uden at der er blevet fremlagt afgørende og uigendrivelige beviser for deres tilknytning til terrororganisationen. Nogle af de tilbageholdte har desuden anmeldt tortur fra de nationale politimyndigheders side, hvilket slet ikke bidrager til at bane vejen for fred i det plagede Baskerland. Da der er tale om et kommunikationsmedium, er denne indgriben til stor skade for det baskiske sprog og den baskiske kultur, og for borgerne i dette område, der med bestyrtelses iagttager, hvordan typiske adfærdsmønstre fra den endnu ikke glemte Franco-tid gentager sig. De tegn på støtte og solidaritet over for avisens medarbejdere, der er modtaget fra forskellige politiske grupper, foreninger af enhver art, fagforeninger, religiøse samfund osv., osv. i hele Baskerlandet, Katalonien og resten af Europa, er kendsgerninger, som den spanske regering ikke burde ignorere eller undervurdere.

Lukningen af Euskaldunon Egunkaria er af enorm betydning og vedrører klart en forfatningsmæssig rettighed som borgernes ret til at modtage information, der er nedfældet i den spanske forfatnings artikel 20 og i artikel 11 i Den Europæiske Unions Charter om Grundlæggende Rettigheder.

Mener Kommissionen, at de spanske myndigheder har krænket ufravigelige principper i den gældende fællesskabsret?

Mener Kommissionen, at der er sket en klar og gentagen krænkelse af uskyldsformodningen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(5. maj 2003)

Det ærede medlem bedes venligst henholde sig til det svar, Kommissionen har givet på skriftlig forespørgsler nr. henholdsvis E-0672/03 fra M. Borghezio og E-0641/03 fra M. Ebner (1).

----

(1)EUT C 280 E af 21.11.2003, s. 75.

----

----

(2004/C 33 E/099)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1242/03

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Deponeringsdirektiv

Hvor stor en procentdel af affaldet i de enkelte medlemsstater går for tiden til deponering?

Hvor høje er de gældende deponeringsafgifter, som opkræves i de enkelte medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(21. maj 2003)

Ifølge de data, der er indgivet af medlemsstaterne til rapporten om gennemførelsen af Fællesskabets affaldslovgivning for perioden 1995-1997 (1), er deponering den vigtigste form for affaldsbortskaffelse i Fællesskabet for dagrenovations vedkommende, idet gennemsnitligt 60 % deponeres. Den procentdel af affaldet, der deponeres, varierer betydeligt medlemsstaterne imellem. Enkelte af medlemsstaterne deponerer blot 15 % af deres husholdningsaffald, mens andre stadig deponerer op til 94 %. For andet affalds vedkommende er de indgivne data ikke tilstrækkelige til, at man har kunnet drage nogen konklusioner heraf.

Det fremgår af rapporten, at procentdelene af dagrenovation, som deponeres i medlemsstaterne, er som følger:

De data, der er indgivet af medlemsstaterne for tidsrummet 1998-2000, viser en nedadgående tendens for deponering, men en stor del af medlemsstaterne benytter fortsat i høj grad deponering til bortskaffelse af husholdningsaffald. Kommissionen er nu ved at vedtage og offentliggøre rapporten for tidsrummet 1998-2000.

Hidtil har afgifter på affaldsdeponering ikke været omfattet af fællesskabslovgivning eller nogen harmonisering af de nationale beskatningsbestemmelser. Derfor råder Kommissionen ikke over samlede oplysninger om sådanne afgifter i medlemsstaterne. Nedenstående oplysninger findes i OECD's database om miljøafgifter (2):

----

(1)  KOM(1999) 752 endelig udg.

(2)  http://europa.eu.int/comm/environment/enveco/database_env_taxation.htm.

----

----

(2004/C 33 E/100)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1243/03

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Delfiners død

Det Forenede Kongeriges fiskeriminister har foreslået (den 20. marts 2003), at der indføres en lov om, at visse af Det Forenede Kongeriges fiskerfartøjer skal fastgør pingere eller andre akustiske alarmer til deres net i et forsøg på at forhindre, at delfiner og marsvin bliver fanget deri.

Har Kommissionen i sinde at indføre lignende foranstaltninger nu med krav om, at de skal gælde for alle EU-fiskerfartøjer, der anvender fiskerimetoder, der er relevante i denne forbindelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(15. maj 2003)

Anvendelsen af akustiske alarmer (pingere) har vist sig at være et godt middel til at nedbringe bifangster af små hvaler i visse fiskerier. Kommissionen er velvidende om, at de danske myndigheder allerede i 2000 gjorde det obligatorisk at anvende pingere, og at Det Forenede Kongeriges myndigheder overvejer at gøre det samme, jf. Det Forenede Kongeriges høringsdokumentet offentliggjort den 20. marts 2003.

Som anført i svaret på forespørgsel H-0122/2003 fra Linda McAvan (1) indgår obligatorisk anvendelse af akustiske alarmer i visse garnfiskerier i en foranstaltningspakke, der er under udarbejdelse, og som Kommissionen allerede har indledt samråd med aktørerne om. Kommissionen regner med at denne foranstaltningspakke kommer til at munde ud i et forslag til Rådet i løbet af de kommende måneder.

----

(1)  Skriftligt svar af 11.3.2003.

----

----

(2004/C 33 E/101)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1252/03

af Freddy Blak (GUE/NGL) til Kommissionen

(3. april 2003)

Om:   Et fælles europæisk retursystem

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF (1) omtaler nødvendigheden for at harmonisere medlemsstaternes foranstaltninger med håndtering af emballage og emballageaffald, for at forebygge og mindske miljøbelastningen, og derved sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau, og for at garantere det indre markeds funktion og undgå handelshindringer og forvridning og begrænsning af konkurrencen i Fællesskabet.

Siden vedtagelsen af ovennævnte direktiv er forskellige retursystemer blevet sat i værk i visse medlemsstater, bl.a. i Danmark, hvor Dansk Retursystem A/S via et pantsystem sikrer indsamling af emballager til øl og visse læskedrikke. Dette system, der er blevet indført for at sikre miljøet, sikrer dog først og fremmest, at det danske marked i praksis er lukket for import af udenlandsk øl.

Påtænker Kommissionen derfor at fremsætte et forslag til et fælles, ensartet og harmoniseret pantsystem, der skal gælde for samtlige EU-lande, hvorved tekniske handelshindringer og forvridning og begrænsning af konkurrencen effektivt vil kunne forhindres?

----

(1)EFT L 365 af 31.12.1994, s. 10.

----

----

(2004/C 33 E/102)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1335/03

af Freddy Blak (GUE/NGL) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Dansk emballageafgift

En stor del af flaskerne til øl og sodavand på det danske marked havner i Danmark ved organiseret import fra Tyskland. Forbrugere og driftige købmænd henter hundredvis af kasser i Tyskland og sælger dem i danske butikkers flaskeautomater. Panten er nemlig højere i Danmark.

Via denne »private« og omfangsrige import får danske bryggerier flasker til Danmark uden om skattemyndighederne. Dermed slipper bryggerierne for at betale den emballageafgift, som de normalt betaler ved import af tomme flasker fra Tyskland.

Samtidig får bryggerierne refunderet emballageafgift på flasker, de eksporterer.

Skatteministeriet i Danmark vurderer, at handelen koster den danske stat 15 mio. kroner årligt, mens dåseindustrien skyder på 50 mio. kroner årligt.

Vil Kommissionen venligst vurdere, om den danske emballageafgift er en indirekte statsstøtte til bryggerier og grænsehandel? Og vil Kommissionen i givet fald fortælle, hvad den vil gøre for at stoppe dette?

Vil Kommissionen samtidig vurdere det forhold, at danskere ikke skal betale pant på dåseemballage købt i Tyskland, når blot de skriver under på, at de tager dåserne med til Danmark?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

på skriftlige forespørgsler E-1252/03 og P-1335/03

(16. maj 2003)

Kommissionen har kendskab til indførelse af, eller planer om at indføre, pant- og retursystemer for emballage i nogle medlemsstater, såsom Danmark, Tyskland og Sverige. Det følger af artikel 5 og 15 i Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald (1) såvel som af betragtning 32, at medlemsstater kan fremme miljøvenlige retursystemer og indføre økonomiske instrumenter, forudsat at EF-traktatens bestemmelser overholdes. Hvis sådanne nationale systemer udgør tekniske bestemmelser i henhold til Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (2), skal et sådant system meddeles Kommissionen (jf. ligeledes artikel 16 i direktiv 94/62/EF). Kommissionen har derfor lejlighed til at gennemgå de pågældende nationale systemer med hensyn til deres overensstemmelse med fællesskabs- lovgivningen, før de vedtages formelt. Hvis Kommissionen finder, at sådanne nationale systemer udgør unødige handelshindringer eller begrænsning af konkurrencen under overtrædelse af fællesskabslovgivningen, vil den løse disse problemer direkte med den pågældende medlemsstat.

Når disse nationale ordninger er formelt vedtagne, vil Kommissionen forsat overvåge, hvordan de fungerer, og vil i lyset af tilgængelige oplysninger træffe hensigtsmæssige foranstaltninger med de berørte medlemsstater for at fjerne sådanne hindringer for det indre marked eller konkurrencen, som det ærede medlem henviser til. Der er imidlertid i øjeblikket ingen planer om at foreslå lovgivningstiltag på fællesskabsplan med henblik på at harmonisere nationale pant- og retursystemer.

På basis af de oplysninger, Kommissionen har, ser den danske emballageafgift ikke ud til at udgøre statsstøtte ifølge EF-traktatens artikel 87, stk 1. Afgiften synes at blive opkrævet på både på flasker, der er fremstillet i Danmark, og på importerede flasker på samme måde. Det ser således ikke ud til af give nogen selektiv fordel, der er et af kravene for at kunne kvalificere en national foranstaltning som statsstøtte i henhold til Unionens regler.

Kommissionen råder i øjeblikket ikke over tilstrækkelige oplysninger til at kunne danne sig et fuldstændigt billede af det påståede forhold, at danskere ikke vil skulle betale pant på dåser, der købes i Tyskland, hvis de skriver under på en erklæring om, at de indfører dåserne til Danmark.

På basis af det system, der er skitseret i denne forespørgsel, forekommer det danske nationale afgiftssystem at overholde forbudet mod skatte- og afgiftsmæssig diskrimination af produkter fra andre medlemsstater for indirekte at beskytte indenlandske produkter i betydningen af EF-traktatens artikel 90.

----

(1)EFT L 365 af 31.12.1994.

(2)EFT L 204 af 21.7.1998.

----

----

(2004/C 33 E/103)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1279/03

af Koldo Gorostiaga Atxalandabaso (NI) til Kommissionen

(4. april 2003)

Om:   Mangel på lægehjælp til baskiske politiske fanger

Mangel på lægehjælp til baskiske politiske fanger er et bevis på, at love ikke gennemføres ens over hele Spanien.

Bautista Barandella-sagen er et af de mest åbenlyse eksempler herpå. Denne 38-årige mand fra Navarra har siddet i fængsel i over 12 år. I 2000 fik han stillet diagnosen ulcerøs proktitis, men han blev først indlagt på hospitalet i marts 2002. Siden da har han 13 gange fået bortopereret dele af sin tyktarm og endetarm. Hver gang er han blevet overført fra hospitalet til fængslet for tidligt. Der blev på grund af Barandellas situation indgivet en anmodning til kriminalretten i Zaragoza om løsladelse af Barandella i henhold til den spanske straffelovs artikel 92 på grund af hans lidelser og uhelbredelige sygdom. Denne anmodning fremsattes adskillige gange, men blev afvist til trods for supplerende rapporter fra forskellige læger og hospitaler, der anser det for absolut nødvendigt at Barandella løslades.

Kan Kommissionen oplyse, hvilke skridt den af humanitære hensyn vil tage for at afhjælpe denne situation?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(11. juni 2003)

Spørgsmål vedrørende frigivelsen af fængslede personer af helbredsmæssige grunde henhører under medlemsstaternes kompetence.

Som følge heraf er Kommissionen ikke i stand til at gribe ind i sådanne sager med udgangspunkt i fællesskabsretten.

----

----

(2004/C 33 E/104)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1292/03

af Mark Watts (PSE) til Kommissionen

(4. april 2003)

Om:   Eksport af levende kvæg til tredjelande

Hvor mange stykker levende kvæg blev der eksporteret i 2002 fra hver enkelt medlemsstat til hvert enkelt bestemmelsestredjeland med henblik på i) slagtning, ii) opfedning og iii) avl?

Hvor stort et beløb blev der udbetalt i eksportrestitutioner i 2002 i forbindelse med eksport af levende kvæg fra EU til tredjelande med henblik på i) slagtning, ii) opfedning og iii) avl?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(15. maj 2003)

Der fremsendes en tabel med en oversigt over antallet af levende kvæg, der er eksporteret i 2002 pr. medlemsstat og pr. bestemmelsesland, direkte til det ærede medlem og til Parlamentets sekretariat.

Baseret på de eksportlicenser for kvæg, der blev udstedt i 2002, andrager eksportrestitutionerne:

----

(1)  Der findes ingen separate tal for slagte- og andet kvæg.

----

----

(2004/C 33 E/105)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1314/03

af Jean Lambert (Verts/ALE) til Kommissionen

(7. april 2003)

Om:   Stemmeret for EU-borgere, som bor i et andet EU-land

Forespørgeren er for nylig blevet kontaktet af en britisk statsborger, som har boet i Østrig siden 1981.

På grund af sit langvarige ophold uden for Det Forenede Kongerige har han ikke længere stemmeret ved nationale valg i sit hjemland, idet landets lovgivning fastslår, at en borger efter 15 års fravær mister stemmeretten.

Han har imidlertid heller ikke stemmeret ved nationale valg i Østrig. De østrigske regler tillader kun ikke-østrigske statsborgere at stemme ved lokalvalg samt valg til Europa-Parlamentet.

Der er ingen grænse for, hvor længe en østrigsk statsborger kan bo i et andet land uden at miste stemmeretten ved nationale valg i Østrig. Denne holdningsforskel mellem de østrigske og de britiske myndigheder har ført til en uheldig situation.

Situationen er problematisk, eftersom den omtalte person som britisk statsborger og EU-borger bør have stemmeret ved nationale valg enten i det land, han bor i, eller det land, han er statsborger i. At stemme er en demokratisk ret, og at blive frataget denne ret er en alvorlig sag.

Hvad er Kommissionens holdning til denne situation?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(15. maj 2003)

Det ærede medlem gøres opmærksom på, at britiske statsborgere, der har boet i udlandet i mere end 15 år, mister deres stemmeret i Det Forenede Kongerige.

Kommissionen henviser det ærede medlem til dens besvarelse af skriftlig forespørgsel E-l 301/02 fra Michael Cashman (1) og bekræfter, at fællesskabsretten kun sikrer, at alle EU-borger har valgret og er valgbare ved valg i Europa-Parlamentet og kommunale valg i den medlemsstat, han eller hun har bopæl i på samme vilkår som landets egne statsborgere. En medlemsstats statsborgeres valgret ved valg i den medlemsstat henhører fuldt og helt under medlemsstatens beføjelser, uafhængig af om disse borgere har bopæl på medlemsstatens territorium eller udenfor, således som det eksplicit bekræftes i direktiv 93/109/EF (2) og 94/80/EF (3).

----

(1)EFT C 92 E af 17.4.2003.

(2)  Rådets direktiv 93/109/EF af 6.12.1993 om fastsættelse af de nærmere regler for valgret og valgbarhed ved valg til Europa-Parlamentet for unionsborgere, der har bopæl i en medlemsstat, hvor de ikke er statsborgere (EFT L 329 af 31.12.1993).

(3)  Rådets direktiv 94/80/EF af 19.12.1994 om fastsættelse af de nærmere regler for valgret og valgbarhed ved kommunale valg for unionsborgere, der har bopæl i en medlemsstat, hvor de ikke er statsborgere, EFT L 368 af 31.12.1994.

----

----

(2004/C 33 E/106)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1333/03

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(9. april 2003)

Om:   Ulovlig anvendelse af bankgebyrer

Til trods for indførelsen af euroen og ikrafttrædelsen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2560/2001 (1) af 19. december 2001 om grænseoverskridende betalinger i euro opkræver pengeinstitutter og banker fortsat betydelige bankgebyrer for såvel pengeoverførsler som overførsler af checks fra forskellige EU-lande.

Det belgiske postvæsen benytter stadig udtrykket »overførsel fra udlandet« i meddelelser om overførsler fra andre EU-lande.

Dette pålægger borgerne, især emigranter, som oftere må foretage grænseoverskridende betalinger og pengeoverførsler, en større byrde og påfører dem ulemper. Kan Kommissionen på baggrund af ovenstående oplyse:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(4. juni 2003)

I Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2560/2001 af 19. december 2001 om grænseoverskridende betalinger i euro fastsættes princippet om ens gebyrer for nationale og grænseoverskridende betalinger i euro inden for EU. For så vidt angår elektroniske betalinger, trådte denne bestemmelse i kraft 1. juli 2002. Fra 1. juli 2003 omfatter den også pengeoverførsler. Princippet om ens gebyrer gælder til gengæld ikke for checks, eftersom den lovgivende instans har vurderet, at checken ikke har nogen fremtid som grænseoverskridende betalingsmiddel.

I første halvår 2003 er der derfor fortsat højere gebyrer på grænseoverskridende overførsler i euro end på overførsler inden for en medlemsstat. Denne situation ændres i juli. For checks er situationen dog uændret: Bankerne vil standse brugen af checks ved enten ikke at udstede flere eller ved at hæve gebyrerne yderligere.

I slutningen af 2002 fik Kommissionen kendskab til nogle tilfælde af overtrædelse af forordningen. Den kontaktede straks de nationale myndigheder, der var ansvarlige for gennemførelsen af lovteksten som foreskrevet i artikel 7 i forordningen, og problemerne blev hurtigt løst. De implicerede banker indrømmede uden tøven, at de havde begået fejl, enten i udfærdigelsen af dokumenterne (gebyrerne var ikke blevet rettet) eller i forbindelse med anvendelsen af visse betalingsformer.

Kommissionen vil naturligvis fortsat føre tilsyn med, at forordning (EF) nr. 2560/2001 anvendes korrekt med anvendelse af de juridiske beføjelser, den har i henhold til traktaten.

----

(1)EFT L 344 af 28.12.2001, s. 13.

----

----

(2004/C 33 E/107)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1344/03

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(3. april 2003)

Om:   Eurodac og databeskyttelse

Eurodac-systemet til identifikation af fingeraftryk, som for to år siden blev vedtaget af Den Europæiske Union, er langt om længe blevet indført som led i et forsøg på at sikre, at udlændinge, der har søgt om asyl i én medlemsstat, ikke efter at være kommet inden for Unionens grænser efterfølgende »shopper rundt« for at opnå asylstatus i andre medlemsstater.

Det forlyder imidlertid, at oplysningerne i Eurodac-databasen ikke vil være tilgængelige for medlemsstaternes politistyrker, men på grund af EU's love om databeskyttelse kun for immigrationsmyndighederne under særlige omstændigheder. Er disse forlydender korrekte, og hvilke bestemmelser udelukker i givet fald specifikt, at oplysninger om ikke-EU-borgere kan blive overgivet til de nationale politistyrker?

Endelig, hvis politiet skulle få brug for oplysninger om en terrormistænkt persons identitet eller bevægelse, er det så korrekt, at det ville blive nægtet adgang til Eurodacs oplysninger, og hvordan stemmer det i givet fald overens med behovet for at beskytte vore borgere, bekæmpelsen af terrorisme eller vores internationale forpligtelser til at bekæmpe terrorisme?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(4. juni 2003)

Som bekendt er Eurodac-systemet til sammenligning af asylansøgeres fingeraftryk indført ved Rådets forordning (EF) nr. 2725/2000 af 11. december 2000 (1) udelukkende med det formål at bidrage til en effektiv anvendelse af Dublin-konventionen (2).

I forordningens artikel 1 hedder det:

Punkt 1:

Punkt 3

De i Dublin-konventionens artikel 15, stk 1, omhandlede og afgrænsede formål er:

Disse formål overtages uden ændringer i artikel 21, stk 1, i Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 af 18. februar 2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne (3), der erstatter Dublin-konventionen.

Følgelig og uanset om en polititjeneste i en given medlemsstat måtte være den kompetente myndighed for iværksættelsen af et af ovennævnte formål, kan de data, der er samlet i Eurodac ikke anvendes i forbindelse med politiet efterforskningsarbejde.

Det vil kræve en ændring af den gældende lovgivning at tillade anvendelsen af Eurodac til andre formål, idet man samtidig bør sikre den nødvendige afvejning af hensynet til den offentlige sikkerhed og beskyttelsen af de borgerlige friheder.

----

(1)EFT L 316 af 15.12.2000.

(2)EFT C 254 af 19.8.1997.

(3)EFT L 50 af 25.2.2003.

----

----

(2004/C 33 E/108)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1359/03

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(10. april 2003)

Om:   Midlertidigt fiskeristop for fiskerflåden ved Great Sole Bank

Den galiciske fiskerflåde, som driver fiskeri i farvandet ved Great Sole Bank, har planer om at indføre et biologisk betinget fiskeristop fra den 1. juli. For at dette biologiske fiskeristop kan iværksættes med alle de nødvendige garantier for den pågældende fiskerflåde skal tilladelsen hertil i tide offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende (EUT).

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe, eller har den allerede truffet for at den pågældende fiskerflåde kan iværksætte det biologiske fiskeristop og for at tilladelsen hertil i tide offentliggøres i EUT?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(26. maj 2003)

Kommissionen kan meddele det ærede medlem, at den den 20. marts 2003 modtog en meddelelse fra de spanske myndigheder om den situation, som forespørgslen vedrører.

Det omhandlede fiskeristop skal vurderes ud fra, om det er velbegrundet, bl.a. på det biologiske plan.

Kommissionen undersøger på nuværende tidspunkt, om dette initiativ er foreneligt med de relevante bestemmelser i den gældende fællesskabslovgivning (1) (Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999, ændret ved forordning (EF) nr. 2369/2002).

----

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 2369/2002 af 20. december 2002 om ændring af forordning (EF) nr. 2792/1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet, EFT L 358 af 31.12.2002.

----

----

(2004/C 33 E/109)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1366/03

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(10. april 2003)

Om:   EU-borgernes bevidsthed om energibesparelse

De moderne samfund bygger i høj grad på et omfattende energiforbrug. Ethvert energiforbrug skaber dog miljøproblemer. For på sigt at kunne reducere energiforbruget er det nødvendigt, at der træffes omfattende foranstaltninger hos både forbrugere og producenter. Men forandring kræver viden og forståelse. I en nylig undersøgelse gennemført af Generaldirektoratet for Forskning blandt 16 000 EU-borgere konkluderes det bl.a., at en stor del af disse borgere har en begrænset forståelse dels for, hvordan energien forbruges i samfundet, dels for hvordan borgerne selv kan bidrage til at mindske energiforbruget i deres egen husholdning.

Hvilke tiltag bør, ifølge Kommissionen, iværksættes, for at EU-borgerne kan få en større viden om, hvordan de bedre kan nedsætte deres forbrug af energi?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(16. maj 2003)

For at opfylde de — nødvendige — målsætninger, der er beskrevet i grønbogen om energiforsyning, udnytter Kommissionen adskillige instrumenter på efterspørgselssiden, bl.a. lovgivning, fremstød og uddannelse, for at øge de europæiske borgeres bevidsthed om energiforbrug. Kommissionen mener, at denne blanding af instrumenter er vigtig.

Ikke desto mindre bemærker Kommissionen med glæde, at der i henhold til den nylige Eurobarometerundersøgelse om energi er en høj bevidsthed blandt Europas borgere om, at energi er meget vigtigt for vort samfund, og at energiforbruget påvirker miljøet. Der var tydelige tegn på en positiv holdning til vedvarende energi og energibesparelser.

De foranstaltninger, som er og vil blive truffet for at øge de europæiske borgeres energibevidsthed, omfatter følgende initiativer:

----

----

(2004/C 33 E/110)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1372/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(15. april 2003)

Om:   Salgsfremstød for olivenolie på fællesskabsmarkedet og det internationale marked

Som bekendt udløb de foranstaltninger, der var fastlagt i forordningen om den fælles markedsordning for olivenolie om salgsfremstød for dette produkt på det europæiske og det internationale marked, i slutningen af 2002. Samtidig omfatter Rådets forordning (EF) 2826/2000 (1) om oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter samt Kommissionens forordning (EF) 94/2002 (2) om gennemførelsesbestemmelser til denne forordning ikke olivenolie. Dette betyder, at der fra 1. januar 2003 ikke gøres nogen fællesskabsindsats med hensyn til salgsfremstød for olivenolie på det internationale marked.

Hvad agter Kommissionen at gøre for at løse dette problem, eftersom situationen vækker bekymring hos olivenproducenterne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(21. maj 2003)

Salgsfremstød for olivenolie på det indre marked

Da den nye forordning (3) blev vedtaget, løb der stadig en direkte styret EU-kampagne for fremme af forbruget af olivenolie (den syvende kampagne) baseret på det gamle regelsæt. Derfor blev olivenolie på daværende tidspunkt ikke optaget på listen over produkter, som var omfattet af salgsfremmende foranstaltninger.

Gennemførelsen af denne kampagne blev afsluttet ved udgangen af 2002. Evalueringen vil være afsluttet ved udgangen af juni 2003.

Med den seneste ændring af den ovennævnte forordning (4) blev olivenolie og spiseoliven optaget på listen over sådanne produkter, og bilaget indeholder retningslinjer for opstilling af programmer. Herved får interesseorganisationerne i producentmedlemsstaterne mulighed for at indsende forslag i henhold til den nuværende forordning.

Salgsfremstød for olivenolie i tredjelande

På grundlag af Rådets forordning (EF) nr. 2702/1999 af 14. december 1999 om oplysningskampagner og salgsfremmende foranstaltninger for landbrugsprodukter i tredjelande (5) kan EU, når der vedtages foranstaltninger for olivenolie og spiseoliven, gennemføre dem via Det Internationale Olivenolieråd.

Det Internationale Olivenolieråd er for øjeblikket i færd med at omstrukturere sin administration og sine procedurer.

På nuværende tidspunkt gennemføres Det Internationale Olivenolieråds salgsfremmende aktiviteter med et årsbudget på 500 000 EUR, inklusive de obligatoriske bidrag fra medlemmerne til fonden for salgsfremmende foranstaltninger.

Der er endnu ikke truffet beslutning om et yderligere frivilligt bidrag fra EU til fonden for salgsfremmende foranstaltninger.

----

(1)EFT L 328 af 23.12.2000, s. 2.

(2)EFT L 17 af 19.1.2002, s. 20.

(3)  Kommissionens forordning (EF) nr. 94/2002 af 18. januar 2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2826/2000 om oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter på det indre marked.

(4)  Forordning (EF) nr. 497/2003 af 18. marts 2003 om ændring af forordning (EF) nr. 94/2002 af 18. januar 2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2826/2000 om oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter på det indre marked, EFT L 74 af 20.3.2003.

(5)EFT L 327 af 21.12.1999.

----

----

(2004/C 33 E/111)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1377/03

af Jaime Valdivielso de Cué (PPE-DE) til Kommissionen

(7. april 2003)

Om:   Forringelse af mobiltelefontjenester

I de seneste 12 måneder er antallet af multimedie-mobiltelefoner, der kan optage og sende billeder og videoer, surfe på nettet og downloade programmer fra internettet, steget betydeligt blandt vore medborgere.

Transmissionsnettet for mobiltelefoner, som er designet til at sende talesignaler, er imidlertid ikke blevet afløst af det UMTS-teknologibaserede net, der er ideelt til denne form for transmission, og det er ej heller blevet styrket i nævneværdig grad. I realiteten kan der konstateres et radikalt fald i investeringerne i nettet.

Som følge heraf har nettet nået et sådant mætningsniveau, at der er ved at indtræde en generel svækkelse af tjenesten, som især går ud over lanceringen af de nye multimedieterminaler og disses pålidelighed.

Hvilke planer har Kommissionen med henblik på at bringe denne situation til ophør, og inden for hvilken tidsramme?

Hvorledes agter den at beskytte brugerne mod dette generelle fald i tjenestens kvalitet, som især rammer de nye multimedietjenester?

Hvorledes vil der kunne ydes kompensation til brugerne, der køber en tjeneste, som de bagefter i praksis stort set ikke kan bruge?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(21. maj 2003)

Kommissionen er ikke bekendt med, at nettet har nået et højt mætningsniveau, eller at der er tale om en svækkelse af kvaliteten af mobiltjenesterne.

Eftersom mobiloperatørerne søger af afhjælpe følgerne af den økonomiske afmatning, der har været fremtrædende siden 2000, og udvikle tredjegenerationsnet og -tjenester for mobilkommunikation (3G), udbydes der nye datatjenester via en opgradering af eksisterende adgangsplatforme såsom Generalised Packet Radio Service (GPRS). Sådanne nyskabende tjenester støder naturligt nok på begyndervanskeligheder (f.eks. interoperabilitet), hvis løsning operatørerne i henhold til Kommissionens observationer prioriterer højt.

Det er Kommissionens politik at tilskynde til udbredelsen af net, bl.a. i eEurope-handlingsplanen, hvor alle medlemsstaterne er blevet bedt om at indføre en omfattende bredbåndsstrategi inden udgangen af 2003. I sin meddelelse: »Elektronisk kommunikation: Vejen til videnøkonomien« (1) fremlagde Kommissionen en række aktiviteter vedrørende udbredelsen af bredbånds- og 3G-nettjenester. Kommissionen vil inden udgangen af 2003 aflægge beretning om udbredelsen af 3G-net og komme med redegørelser vedrørende fælles netinfrastruktur.

Det er i sidste instans op til mobiloperatørerne at finansiere deres opgradering af eksisterende og kommende net og sikre kvaliteten af de tjenester, deres net yder. Mobiltjenesternes succes betyder, at der lokalt opstår situationer med stor forbrugstæthed (f.eks. såkaldte hot spots eller på visse tider af dagen). Adgangen til nettjenester er en central konkurrenceparameter for operatørerne. Kommissionen er derfor overbevist om, at forbrugernes mulighed for at skifte tjenesteudbyder i tilfælde af forringet eller dårlig tjenestekvalitet er et kraftigt incitament for operatørerne til at opgradere deres net i overensstemmelse med efterspørgslen og netbelastningen, så meget desto mere som manglende adgang til tjenester ville resultere i indtægtstab.

Kommissionen har ikke været bekendt med, at kunderne generelt er utilfredse med kvaliteten af 2 G-tjenester. Hvis det er tilfældet, er spørgsmålet om kompensation til brugerne omfattet af kontraktforholdet mellem brugeren og tjenesteudbyderen.

----

(1)  KOM(2003)65 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/112)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1388/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(15. april 2003)

Om:   »Tilfældige« dødsfald i italienske fængsler — Luigi Giustis sag

Den 3. december 2002 blev den 58-årige Luigi Giusti arresteret og overført til fængslet Poggioreale i Napoli som følge af en kendelse afsagt af forundersøgelsesdommer Giovanna Ceppaluni på anmodning af anklagemyndigheden ved Francesco Curcio.

På tidspunktet for arrestationen vidste man, at Giusti led af alvorlige livstruende sygdomme (fremskreden diabetes, der allerede havde forårsaget kroniske skader på arteriesystemet såsom blindhed og kredsløbssygdomme).

Den 21. december 2002 afviste Tribunale del riesame forsvarets krav om, forundersøgelsesdommeren og anklagemyndigheden klart skulle tage hensyn til de alvorlige sygdomme og foretage en lægeundersøgelse, men den er aldrig blevet gennemført.

Den 27. januar 2003 fremsatte forsvaret yderligere krav om løsladelse og anmodede om at få udleveret sygejournalen fra fængslet (dette krav blev afvist).

Den 21. februar 2003 krævede forsvaret, at varetægtsfængslingen blev ophævet som følge af alvorlige helbredsproblemer. Dette afviste forundersøgelsesdommeren — efter at anklagemyndigheden havde gjort indsigelse herimod — uden at udtale sig om anmodningen om sygejournalen eller om mildere forhold ved varetægtsfængslingen på grund af alvorlige helbredsproblemer.

Den 17. marts 2003 — ifølge meddelelse til en af forsvarerne — sendte fængselsmyndighederne en hastefax til forundersøgelsesdommeren, hvori hun blev underrettet om forværringen af den indsattes helbredstilstand og anmodet om en hasteoverflyttelse til Cardarelli-hospitalet i Napoli (dette krav blev afvist).

Natten mellem den 21. og 22. marts 2003 klagede den indsatte over stikkende smerter i brystet og faldt ud af sin seng, blev derefter båret på skulderen af sin søn Ottavio, der også er fængslet, til fængslets sygeafdeling, hvor han blev undersøgt af sundhedspersonalet og derefter bragt tilbage til sin celle, hvor han efter et par timer døde og — måske allerede i livløs tilstand — overført til Loreto Mare-hospitalet.

Der er endnu ikke rejst sigtelse mod eller i det mindste sendt advarsler mod dommerne og sundhedspersonalet ved Poggioreale-fængslet, der åbenlyst har overtrådt bestemmelserne.

Desuden sker det stadigt oftere, at enten fængselspersonalet eller sundhedspersonalet »undervurderer« helbredstilstanden for indsatte i de italienske fængsler.

Vil Kommissionen oplyse, hvilke initiativer den eventuelt vil tage for at beskytte de indsattes grundlæggende rettigheder?

Mener den ikke, at det er nødvendigt at udarbejde et fællesskabsdokument, der opstiller minimumskravene for forsvar af de indsattes rettigheder?

Mener den ikke, at de alvorlige og gentagne krænkelser af de indsattes rettigheder, navnlig i Italien, — det ovenfor beskrevne tilfælde blot er ét eksempel ud af mange — er en overtrædelse af EU-traktaten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(15. maj 2003)

De italienske myndigheders fængsling af Luigi Giusti må betragtes som et spørgsmål om at opretholde lov og orden og beskytte den interne sikkerhed. I medfør af artikel 33 i traktaten om Den Europæiske Union er det medlemsstaterne, der har ansvaret for de foranstaltninger, der træffes for at opretholde lov og orden og beskytte den indre sikkerhed.

Kommissionen må desværre meddele det ærede medlem, at det ikke er dens rolle at gribe ind i sådanne sager, der fuldt og helt falder inden for de italienske myndigheders beføjelser.

Det skal imidlertid bemærkes, at Kommissionen på nuværende tidspunkt overvejer spørgsmålet om varetægtsfængsel og alternativer hertil på EU-plan. Dette initiativ er baseret på programmet for foranstaltninger med henblik på gennemførelse af princippet om gensidig anerkendelse af afgørelser i straffesager (1) (navnlig foranstaltning 9 og 10). Der vil senere i 2003 blive udsendt en grønbog.

Den 19. februar offentliggjorde Kommissionen en grønbog om retssikkerhedsgarantier for mistænkte og tiltalte i straffesager i EU (2). I grønbogen fokuseres på retten til retshjælp og repræsentation ved en juridisk sagkyndig, retten til en kompetent, kvalificeret tolk og/eller oversætter, en passende beskyttelse af særligt udsatte grupper, konsulær bistand og kendskab til ens rettigheder (»meddelelse om rettigheder«).

----

(1)EFT C 12 af 15.1.2001.

(2)  KOM(2003) 75 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/113)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1390/03

af Antonio Di Pietro (ELDR) til Kommissionen

(15. april 2003)

Om:   Visse tyske delstaters gennemførelse af aftalerne om dobbelt statsborgerskab

Traktaten om Den Europæiske Union fastsætter indførelsen af et unionsborgerskab.

Den tyske regering underskrev den 19. september 2001 europarådskonventionen af 6. november 1997 om statsborgerret og besluttede at udtræde af konventionen af 6. maj 1963 om begrænsning af tilfælde af dobbelt statsborgerret og værnepligt for personer med dobbelt statsborgerret.

Den lov af 15. juli 1999, der ændrer statsborgerretten i Tyskland (Gesetz zur Reform des Staatsangehö-rigkeitsretchts), og som trådte i kraft den 1. januar 2000, fastsætter, at indrømmelse af dobbelt statsborgerskab til EU-borgere bosiddende i Tyskland skal underordnes kriteriet om gensidighed.

Et italiensk ministerielt dekret af 25. maj 2002 fastsatte, at unionsborgere kan få italiensk statsborgerskab uden at miste deres statsborgerskab og vice versa, og det indførte dermed betingelserne om gensidighed som nævnt i den tyske lovgivning.

Som følge af en bilateral aftale mellem Italien og Tyskland af 22. december 2002 finder bestemmelserne i artikel 87, stk 2, i ovennævnte tyske lov om statsborgerskab anvendelse, hvilket har gjort det muligt for de italienere, der bor i Tyskland, og som opfylder bestemte betingelser, at anmode om tysk statsborgerskab uden at skulle opgive deres italienske statsborgerskab. Delstaterne Bayern og Baden-Württemberg har imidlertid fortolket bestemmelserne mere restriktivt, idet de fremfører, at gensidighedsbetingelserne mellem Tyskland og Italien ikke er til stede, da den italienske foranstaltning ikke er en lov, men blot en administrativ akt.

Hvilke initiativer vil Kommissionen på denne baggrund tage for at beskytte rettighederne for de italienske statsborgere, der er bosiddende i ovennævnte delstater og for at ensrette bestemmelserne om statsborgerskab på EU-plan og således forebygge eventuelle juridiske og politiske uoverensstemmelser mellem EU-landene i spørgsmålet om nationalitet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(15. maj 2003)

Kommissionen skal påpege, at de problemer vedrørende dobbelt statsborgerskab, som det ærede medlem omtaler, henhører under medlemsstaternes kompetence. Dette bekræftes af erklæringen om statsborgerskab i en medlemsstat, der er knyttet som bilag til Maastricht-traktaten, ifølge hvilken spørgsmålet om statsborgerskab i en medlemsstat udelukkende afgøres af den pågældende medlemsstat. Det er derfor den enkelte medlemsstat, der under hensyntagen til fællesskabsretten fastsætter betingelserne for erhvervelse og tab af statsborgerskab (1), herunder regler om dobbelt statsborgerskab.

Under disse omstændigheder kan Kommissionen ikke tage initiativer på dette område.

----

(1)  Se dom fra De Europæiske Fællesskabers Domstol i sag C-369/90 Micheletti af 7.7.1992, Samling af afgørelser 1992, s. I-4239.

----

----

(2004/C 33 E/114)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1404/03

af Luigi Vinci (GUE/NGL) til Kommissionen

(11. april 2003)

Om:   Beskyttelse af lokaliteter af fællesskabsbetydning og særligt beskyttede områder i Basilicata (Italien) og overholdelse af habitat-direktivet 92/43/EØF og fugle-direktivet 79/409/EØF

En række lokaliteter af fællesskabsbetydning i Italien (IT9220085 Costa Jonica Foce Basento, IT9220095 Costa Jonica Foce Cavone, IT9220080 Costa Jonica Foce Agri) og særligt beskyttede områder (IT9220065 Bosco Pantano di Policoro og Costa Jonica Foce Sinni) er alvorligt truede af turist- og badeinfrastrukturer, som man planlægger at bygge tæt på eller i de beskyttede områder.

Beskyttelsen af disse områder er væsentlig for biodiversiteten, habitatet og redebygningsstedet for havskildpadden (Caretta caretta) og odderen (Lutra lutra) og andre dyr, der står opført i bilag II til direktiv 92/43/EØF (1) og for tilstedeværelsen af forskellige arter trækfugle som opført i bilag I til direktiv 79/409/EØF (2).

I 2002, efter at foreningerne LIPU (italiensk fuglebeskyttelsesforening) og Comitato di Difesa della Costa Jonica (forening til beskyttelse af Costa Jonica) havde indgivet anmeldelse nr. 2002/4799, SG (2002) A/7425, og nr. 2002/4800, SG (2002) A/6930/2, til Kommissionen, anmodede Italiens miljøministerium regionen Basilicata om at fremlægge den nødvendige dokumentation for at undgå en overtrædelsesprocedure mod den italienske stat for manglende overholdelse af disse direktiver.

Inden sådanne infrastrukturer, hvoraf enkelte allerede er i byggefasen, etableres, skal der i henhold til gældende regler foretages miljøindvirkningsvurderinger, men til dags dato er der kun blevet forelagt én sådan vurdering.

Til trods for dom nr. 801/2002 afsagt af Basilicatas regionale forvaltningsdomstol, der gav LIPU medhold mod et af byggeprojekterne, ophævede den øverste forvaltningsdomstol den 14. januar 2003 denne afgørelse og gav tilladelse til genoptagelse af byggeriet, også selv om der ikke forelå miljøindvirkningsvurderinger eller miljøkonsekvensvurderinger, der er obligatoriske for lokaliteter af fællesskabsbetydning og særligt beskyttede områder under Natura 2000.

Lokaliteten af fællesskabsbetydning IT9220095 og det særligt beskyttede område IT9220055 er omfattet af fællesskabsprojekter til beskyttelse af miljøet. Det første er omfattet af fællesskabsinitiativet Envireg til rensning og tilpasning af stykket fra kysten til udmundingen af floden Cavone, det andet af et LIFE Naturaprojekt forvaltet af ENEA (den italienske nationale institution for nye teknologier, energi og miljø), regionen Lazio og regionen Basilicata.

Hvilke initiativer vil Kommissionen tage for at standse den manglende overholdelse af fællesskabsdirektiverne og for at beskytte udførelsen af fællesskabsprojekter og initiativer til forsvar af miljøet, som EU er med til at finansiere?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(21. maj 2003)

Kommissionen har modtaget en klage over de forhold, det ærede medlem omtaler, og som vedrører ukorrekt anvendelse af Rådets direktiver 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (3), som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 (4), 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (5) samt 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (6). Denne klage er ved at blive undersøgt.

De informationer, det ærede medlem er fremkommet med, er blevet føjet til den ovennævnte klagesags akter.

Skulle Kommissionen nå til den slutning, at fællesskabslovgivningen overtrædes i den foreliggende sag, vil den som traktatens vogter ikke tøve med at træffe alle de nødvendige forholdsregler, herunder indlede overtrædelsesprocedurer efter artikel 226 i EF-traktaten, for at sikre, at de relevante fællesskabsbestemmelser overholdes.

Endvidere har Kommissionen taget de nødvendige skridt over for Basilicata-regionen for at verificere, om EFRU samfinansierer turistfaciliteter i umiddelbar nærhed af eller inden for områder af fællesskabs-betydning eller særligt beskyttede områder som omtalt i den skriftlige forespørgsel. Desuden fortsætter Kommissionen med aktivt at overvåge og kontrollere anvendelsen af strukturfondene i forbindelse med det operationelle program for Basilicata, herunder de udvalgte projekters overensstemmelse med bestemmelserne vedrørende Den Europæiske Fond For Regionaludvikling (EFRU) samt med fællesskabsretten.

----

(1)EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

(2)EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1.

(3)EFT L 175 af 5.7.1985.

(4)EFT L 73 af 14.3.1997.

(5)EFT L 103 af 25.4.1979.

(6)EFT L 206 af 22.7.1992.

----

----

(2004/C 33 E/115)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1407/03

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(23. april 2003)

Om:   Beskyttelsespåklædning for motorcyklister

Det er meget vigtigt at med beskyttelsespåklædning for motorcyklister, som imidlertid er meget dyr. Men en sådan udrustning kan redde menneskeliv. Motorcyklistorganisationerne anmoder om en sænkning af momsen fra 21 % til 6 % på sikkerhedspåklædning, som f.eks. den lovpligtige hjelm. De nationale myndigheder gør motorcyklisterne opmærksomme på, at en sænkning af momsen på sikkerheds-beklædning kun kan træffes på europæisk plan.

Har Kommissionen kendskab til motorcyklisternes krav?

Agter Kommissionen at tage initiativ til en sænkning af momssatsen for sikkerhedspåklædning?

I benægtende fald hvad gør Kommissionen for at fremme sikkerhedspåklædning for motorcyklister?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(16. juni 2003)

Det er Kommissionens hensigt, som den også anførte først i sin meddelelse om den nye momsstrategi (1) og siden i rapporten om nedsatte momssatser, der blev vedtaget i oktober 2001 (2), at revidere hele strukturen for de nedsatte momssatser i løbet af første halvår af 2003. Alle anmodninger om nedsat momssats i de forskellige afgiftskategorier vil blive behandlet i den forbindelse. Der er flere sektorer, der har udtrykt ønske om at kunne anvende afgiftslettelser, navnlig reducerede momssatser.

Kommissionen er allerede gjort bekendt med de forskellige motorcyklistorganisationers ønske om, at der anvendes en reduceret momssats på beskyttelsesudstyr.

I dag anvender 14 medlemsstater den normale sats. Den normale sats ligger i EU på mellem 15 % og 25 %. Storbritannien har undtagelsesvist fået lov til i en overgangsperiode at anvende den nulsats, som gjaldt i Storbritannien pr. 1. januar 1991. Situationen er således forholdsvis harmoniseret i EU.

Det primære formål med Kommissionens kommende forslag er at forbedre vilkårene for det indre marked ved at rationalisere medlemsstaternes brug af nedsatte satser og give dem samme mulighed for at anvende reducerede satser og derved undgå konkurrenceforvridning.

I forbindelse med de øvrige aktioner, som Kommissionen har iværksat for at fremme brugen af særlig beklædning til motorcyklister, undersøger Kommissionen i øjeblikket, om det ville være en fordel at harmonisere reglerne for de to-hjuledes anvendelse af styrthjelm og støtte oplysningskampagner til fordel for øget brug af beskyttelsesudstyr hos dem, der færdes på to hjul.

EU har i 1998 anerkendt FN's Økonomiske Kommission for Europas regulativ nr. 22 om godkendelse af motorcykelhjelme. Beskyttelsesanordninger til beklædning til motorcyklister er omfattet af direktiv 89/686/EØF (3), som kræver CE-mærkning på alle produkter, som har særlige beskyttende egenskaber. Direktivet, og navnlig udkastet til ændringen af direktivet som er under udarbejdelse, sikrer brugeren af personlige værnemidler en høj grad af sundhedsbeskyttelse og sikkerhed. CE-mærkningen bidrager endvidere til gennemsigtighed på markedet, idet de produkter, der opfylder kravene i direktivet, adskiller sig tydeligt fra produkterne uden særlig beskyttelse.

----

(1)  KOM(2000) 348 endelig udg.

(2)  KOM(2001) 599 endelig udg.

(3)  Rådets direktiv 89/686/EØF af 21. december 1989 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om personlige værnemidler, EFT L 399 af 30.12.1989.

----

----

(2004/C 33 E/116)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1413/03

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(23. april 2003)

Om:   Spildevandsafledning og -rensning

Vil Kommissionen udtale sig om, i hvilket omfang kloaksystemerne i Bruxelles og Milano er i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne vedrørende spildevandsafledning og -rensning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(23. maj 2003)

I henhold til Rådets direktiv 91/271/EF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand (1) skal medlemsstaterne sikre, at alle byområder med over 2 000 personækvivalenter (2) bliver forsynet med kloaknet til opsamling af spildevand. Fristen for at indføre disse systemer er 31. december 1998 (tertiær behandling), 31. december 2000 og 31. december 2005, afhængigt af byområdets størrelse og vandrecipientens følsomhed.

For Milanos vedkommende har Kommissionen indledt en overtrædelsesprocedure mod Italien for manglende overholdelse af direktivet. Det skyldes, at Milanos spildevand er blevet udledt i de relevante afvandingsområder uden den nødvendige (tertiære) behandling. Kommissionen fik i Domstolens dom af 25. april 2002 medhold i sin holdning.

Der opføres p.t. tre spildevandsanlæg i Milano. De italienske myndigheder har meddelt Kommissionen, at de forventer, at anlæggene Milano Sud (som kommer til at behandle 40 % af Milanos byspildevand) og Peschiera (10 %) vil blive taget i brug inden udgangen af 2004. Nosedo-anlægget vil i sidste instans komme til at behandle 50 % af Milanos spildevand. De italienske myndigheder har anført, at dette anlæg i begyndelsen — dvs. i april 2003 — udnyttede 25 % af sin kapacitet. Den vil nå op på fuld drift i januar 2005. Kommissionen overvåger fortsat situationen.

Kommissionen har ligeledes indledt en overtrædelsesprocedure mod Belgien på grund af det ubehandlede spildevand, der udledes fra Bruxelles. Sagen blev indbragt for Domstolen i januar 2003. I henhold til de belgiske myndigheder viderefører de investeringsprogrammet for spildeavandsanlæg (tertiær behandling) for Bruxelles. Arbejdet forventes afsluttet i juni 2006.

Endelig vil en rapport fra Kommissionen (under udarbejdelse) om gennemførelsen af Rådets direktiv om byspildevand, 91/271/EF, indeholde oplysninger om den nuværende situation for spildevandsbehandling i EU. Rapporten vil foreligge om et par måneder.

----

(1)EFT L 135 af 30.5.1991, ændret ved Kommissionens direktiv 98/15/EF af 27. februar 1998, EFT L 67 af 7.3.1998.

(2)  En måleenhed for organisk forurening, der repræsenterer den gennemsnitlige forurening, som produceres per person per dag.

----

----

(2004/C 33 E/117)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1428/03

af Laura González Álvarez (GUE/NGL) og Salvador Jové Peres (GUE/NGL) til Kommissionen

(24. april 2003)

Om:   Byudviklingsprojekt ved Pinya de Rosa i Blanes, Catalonien

Landbrugsejendommen Pinya de Rosa, som er det sidste naturlige landskab uden byudvikling i Blanes kommune, omfatter Jardín Tropical Pinya de Rosa (700 tropiske arter), en tresårig blandet stenege- og fyrreskov, et velbevaret kystområde med lave klipper og et rigt dyre- og planteliv i havet og på kysten.

Forslaget til henstilling fra Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af integreret kystzoneplanlægning i Europa anbefaler, at medlemsstaterne udarbejder nationale strategier, som fremmer beskyttelsen af stærkt truede kystlinjer, navnlig ved Middelhavet.

Siden 1994 har en bestemt gruppe investorer ønsket at byudvikle dette naturlige landskab, hvilket vil medføre, at hele kystlinjen i Blanes kommune bliver kunstig.

Mener Kommissionen på baggrund af ovenstående ikke, at en gennemførelse af byudviklingsprojektet kan medføre overtrædelse af bl.a. følgende direktiver:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(16. juni 2003)

Det ærede medlem spørger Kommissionen om, hvor vidt et forslag til et byudviklingsprojekt i Pinya de Rosa (Blanes, Catalonien, Spanien) er omfattet af Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af vise offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (VVM-direktivet), som ændret ved Rådets direktiv 97/1l/EF af 3. marts 1997, og af Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 ombevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (habitatdirektivet).

Det ærede medlem udtaler, at landbrugsejendommen Pinya de Rosa er det sidste naturlige landskab langs kysten i Blanes kommune, og ejendommen omfatter 1 400 meters kystlinje, en tropisk have (700 arter), en mere end tresårig blandet stenege- og fyrreskov, og et rigt dyre- og planteliv i havet og på kysten.

Ifølge VVM-direktivet har medlemsstaterne pligt til at sikre, at projekter, der bl.a. på grund af deres art, dimensioner eller placering, kan få væsentlig indvirkning på miljøet, undergives en vurdering af denne indvirkning, inden der gives tilladelse. Visse infrastrukturprojekter og projekter til turistmæssige og rekreative formål, der er omfattet af bilag II til VVM-direktivet, kunne dække det byudviklingsprojekt, som det ærede medlem nævner. I så fald skal medlemsstaterne i hvert enkelt tilfælde eller ved at anvende kriterier eller grænseværdier afgøre, om projektet vil kunne få væsentlig virkning på miljøet. Der skal tages hensyn til de relevante udvælgelseskriterier, der er fastsat i VVM-direktivets bilag III. Og hvis resultatet er positivt, skal der foretages en miljøvurdering.

Hvad angår habitatdirektivet, er det medlemsstaterne der har ansvaret for at udpege lokaliteter af fællesskabsbetydning. Sådanne lokaliteter skal opfylde kriterierne i bilag III, etape 1, i habitatdirektivet. Disse er baseret på en national vurdering af lokaliteternes relative betydning for hver naturtype af fællesskabsbetydning og hver art af fællesskabsbetydning, hvis bevaring kræver udpegelse af særlige bevaringsområder.

Ud fra de foreliggende oplysninger er det pågældende område ikke blevet foreslået af de spanske myndigheder hverken som en lokalitet af fællesskabsbetydning eller som et særligt bevaringsområde for fugle.

----

(1)EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.

(2)EFT L 73 af 14.3.1997, s. 5.

(3)EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

----

----

(2004/C 33 E/118)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1430/03

af Laura González Álvarez (GUE/NGL) til Kommissionen

(24. april 2003)

Om:   Trusler mod miljøet i Algeciras-bugten

Den 20. januar 2003 gennemførte Greenpeace en protestaktion i Algeciras-bugten mod det enkeltskrogede olietankskib Venamagna, der er bygget i 1978, og som har mange lighedspunkter med Prestige. Tankskibet, der ejes af Vemaoil, sejler under bekvemmelighedsflag, og ud over den risiko, som dets tilstedeværelse i bugten i sig selv udgør, udfører det stærkt forurenende aktiviteter som flydende tankstation.

Den 17. marts tabte olietankskibet sit anker og kom i drift med sine 70 000 t, hvorved det kunne have givet anledning til en ny katastrofe af samme omfang som Prestige.

Den 6. december 2002 besluttede Rådet (transport) at vedtage yderligere foranstaltninger med øjeblikkelig virkning for at styrke sikkerheden til søs i overensstemmelse med den linje, som Kommissionen og Europa-Parlamentet havde foreslået ved vedtagelsen af Erika I og li-pakkerne.

Hvilke skridt kan Kommissionen tage for fuldt ud og ufortøvet at anvende de eksisterende EU-foranstaltninger for sikkerhed til søs på dette olietankskib?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(16. juni 2003)

Om de initiativer, Kommissionen har taget for at forbedre sikkerheden til søs og beskytte miljøet siden olietankskibet Prestiges forlis, kan det ærede medlem orientere sig i Kommissionens meddelelse af 3. december 2002 og de forskellige foreløbige rapporter til efterretning, der er blevet forelagt for fællesskabsinstitutionerne: Rapport af 5. marts 2003 til Det Europæiske Råd (1) om opfølgning på virkningerne af Prestige-katastrofen, samt et arbejdsdokument fra Kommissionen med en rapport om olietankeren Prestiges forlis, som blev forelagt under høringen i Europa-Parlamentets Udvalg om Regionalpolitik, Transport og Turisme den 19. marts 2003.

Blandt de forholdsregler, der særlig berører de enkeltskrogede olietankere som f.eks. »Vemamagna«, skal Kommissionen specielt fremhæve det forordningsforslag (2) hvor transport af svær fuelolie med enkeltskrogede tankere forbydes, når enten ankomst- eller udskibningshavnen ligger i EU, og hvor udskiftningen af enkeltskrogede fartøjer med dobbeltskrogede fremskyndes. Om dette forslag, som tilgik de lovgivende instanser den 20. december 2002, er der siden opnået enstemmighed i Rådet, og Europa-Parlamentets Udvalg om Regionalpolitik, Transport og Turisme har vedtaget en positiv udtalelse, således at der er udsigt til vedtagelse ved Europa-Parlamentets førstebehandling under den kommende plenarforsamling i juni 2003.

Derudover har Kommissionen den 13. marts 2001 stillet et forslag om strafferetlig beskyttelse af miljøet (3), og den 5. marts 2003 tilstillet Europa-Parlamentet og Rådet et forslag til direktiv (4) om forurening fra skibe, og om indførelse af sanktioner, herunder bl.a. strafferetlige sanktioner, for ulovlig forurening. Dette forslag vedrører ulovlige udledninger samt større forureninger med kulbrinter. Det omfatter hele ansvarskæden. Dermed vil alle de, der forårsager sådan forurening, fremover ikke længere kunne fralægge sig deres ansvar herfor.

----

(1)  KOM(2003) 105 endelig udg.

(2)  KOM(2002) 780 endelig udg.

(3)  KOM(2001) 139 endelig udg. af 13.3.2001, EFT C 180 af 26.6.2001, som ændret ved KOM(2002) 544 endelig udg. af 30. september 2002, EFT C 20 E af 28.1.2003.

(4)  KOM(2003) 92 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/119)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1433/03

af Theodoras Bouwman (Verts/ALE) og Rijk van Dam (EDD) til Kommissionen

(24. april 2003)

Om:   Den europæiske førerattest og formodet misbrug af CEMT-tilladelser

Fra og med den 19. marts 2003 har transportvirksomheder i EU haft pligt til at anvende en førerattest for ansatte chauffører fra tredjelande.

Kan Kommissionen oplyse, i hvilket omfang medlemsstaterne opfylder den pligt til at anvende førerattester for chauffører fra tredjelande, der i henhold til forordning (EF) nr. 484/2002 (1) har været i kraft siden den 19. marts 2003?

Er Kommissionen enig med forespørgerne i, at det forhold, at pligten til at være i besiddelse af en førerattest (jf. forordning nr. 484/2002) ikke gælder for førere fra tredjelande, som er ansat i transportvirksomheder fra tredjelande, i hvilke EU-transportvirksomheder har en (majoritets)interesse, udgør en vigtig mangel i lovgivningen, som bør tages op? Hvad vil Kommissionen i bekræftende fald foretage sig i den forbindelse?

Er Kommissionen enig med forespørgerne i, at der også i forbindelse med det forhold, at virksomheder og chauffører fra tredjelande, som anvender en CEMT-tilladelse for transport inden for EU, i hvilken forbindelse der (i øjeblikket) opereres næsten ubegrænset på EU's område, faktisk er tale om ukorrekt brug af denne tilladelse, og at denne situation bør tages op?

Er Kommissionen enig med forespørgerne i, at det er uønskeligt, at chauffører fra tredjelande ansættes af EU-transportvirksomheder som »selvstændige chauffører«, hvorved de omgår pligten til at være i besiddelse af en europæisk førerattest? Hvilke foranstaltninger kan og vil Kommissionen træffe for at sætte en stopper for denne praksis?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(10. juni 2003)

En forordning er en retsakt, der gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Hidtil har Kommissionen ikke modtaget klager over manglende håndhævelse af denne forordning.

Efter Kommissionens opfattelse er der ikke noget hul i lovgivningen som beskrevet af det ærede medlem beskriver. Transportvirksomheder, der er er hjemmehørende uden for EU, har kun begrænset adgangsret til det europæiske vejtransportmarked. En sådan ret findes kun inden for rammerne af tilladelser udstedt af Den Europæiske Transportministerkonference, ECMT, jf. nedenfor, samt i henhold til visse bilaterale aftaler (»trekanttilladelser«). Dertil kommer, at de fælles bestemmelser kun kan anvendes over for tredjelande, når de er omfattet af overenskomster, som i givet fald skal nærmere forhandles med disse lande. Det vil i givet fald blive uforholdsmæssigt kompliceret at indlede forhandlinger om et stort antal overenskomster (lange og vanskelige procedurer), når de pågældende adgangsrettigheder har et så begrænset omfang. Desuden er der her tale om, at forordning (EF) nr. 484/2002 (2) er en ændringsforordning til forordning (EØF) nr. 881/92, som udelukkende gælder på EU's område. Endelig vil den foranstaltning, de ærede medlemmer slår til lyd for, og som kun betyder, at ansættelsesforholdene skal opfylde reglerne i et tredjeland, ikke få den virkning konkurrencevilkårene tilnærmes dem, der gælder i EU.

ECMT-ordningen er selvstændig og ikke omfattet af EU-retten. Kommissionen har derfor ikke kompetence til at udtale sig om anvendelsen af ECMT-tilladelser. Men de betænkeligheder, de ærede medlemmer giver udtryk for, om misbrug af tilladelserne, har været drøftet på møder mellem ECMT-medlemsstaterne, og på det seneste ECMT-ministermøde blev det besluttet reformere systemet for anvendelse af tilladelserne, således at vognmanden skal vende tilbage til sit oprindelsesland efter højest seks uger. Denne reform vil blive iværksat forsøgsvis i ét år, begyndende pr. 1. januar 2004.

Hensigten med forordningen om førerattest til lastbilchauffører er at kontrollere, om ansatte chaufførers ansættelsesvilkår er lovlige. Selvstændige vognmænd falder således uden for forordningens anvendelsesområde.

----

(1)EFT L 76 af 19.3.2002, s. 1.

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 484/2002 af 1. marts 2003 om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 881/92 og (EØF) nr. 3118/93 med henblik på at indføre en førerattest, EFT L 76 af 19.3.2002.

----

----

(2004/C 33 E/120)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1453/03

af Hiltrud Breyer (Verts/ALE) til Kommissionen

(28. april 2003)

Om:   Europa-Parlamentets beslutning af 28.1.1999 — A4-0005/1999 — om miljø, sikkerhed og udenrigspolitik

Vedrørende punkt 26-29 i beslutningen om miljø, sikkerhed og udenrigspolitik (Europa-Parlamentets beslutning af 28.1.1999 - A4-0005/1999 (1)):

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(3. juli 2003)

Programmet »High frequency Active Auroral Research Programme« (HAARP) for den arktiske del af Europa er et militært program. Kommissionen har hverken kompetence eller ekspertise til at gennemføre den undersøgelse, Parlamentet anmoder om i sin beslutning (punkt 26).

Hvad angår de anmodninger, der fremsættes i punkt 27 til 29, er der tale om internationale traktater og standarder, som i overvejende grad vedrører militære spørgsmål, f.eks. nedrustning, og som derfor henhører under medlemsstaternes kompetence.

----

(1)EFT C 128 af 7.5.1999, s. 92.

----

----

(2004/C 33 E/121)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1462/03

af Joaquim Miranda (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. april 2003)

Om:   Den sociale situation i Portugal og stabilitetspagten

Ifølge oplysninger fra EU's statistiske kontor, som er blevet forelagt i denne uge, var over en tredjedel af Portugals befolkning truet af fattigdom i 1999. Portugal har således den højeste andel af fattige i EU, nemlig 21 %. Uden offentlige sociale ydelser (arbejdsløshedsunderstøttelse og garanteret mindsteløn) ville denne sats nå op på 27 %.

I samme uge oplyste Kommissionen desuden, at Portugal ville få en stigning i ledigheden på 27,5 % og dermed en ledighedsprocent på 6,5 % ved årets slutning. Endvidere meddelte Kommissionen, at ledigheden ville blive yderligere forværret i 2004, hvor antallet af ledige ville nå op på 390 000 personer. Hertil kommer, at Portugal — som helt entydigt befinder sig i en situation med økonomisk stagnation og ikke i 2003 vil kunne opfylde det vækstmål på 1,3 %, som den portugisiske regering oprindeligt havde fastsat — i treårsperioden 2002-2004 ifølge helt aktuelle tal fra IMF vil få de dårligste økonomiske resultater i EU med alle de sociale konsekvenser, som dette ville medføre.

I samme uge insisterede Kommissionen på, at vækst- og stabilitetspagten skulle overholdes til punkt og prikke, og henstillede til trods for de sociale katastrofescenarier til, at der først og fremmest skulle gennemføres nedskæringer af udgifterne på områder som uddannelse, sundhed og social sikring.

På denne baggrund bedes Kommissionen besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(6. juni 2003)

----

----

(2004/C 33 E/122)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1468/03

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(30. april 2003)

Om:   Pornopædofili online

Pædofili online har nået helt utrolige dimensioner og er blevet et udbredt, specialiseret, lukrativt og kriminelt fænomen. Den »kulturelle pædofili«, der ustraffet formides online, er så meget mere foruroligende, som den er samlingspunkt for tilhængere, finansielle midler og holdninger. Dette skal myndighederne være mere opmærksomme på, samt naturligvis på fremstilling og udbredelse af pædofilt materiale. I perioden juni-december 2002 fandt en italiensk frivillig organisation frem til 4 656 websteder med pornopædofilt indhold og videregav oplysningerne til FBI, Interpol og politiet i forskellige andre lande (Spanien, Brasilien, Schweiz og Frankrig). I nogle tilfælde fik også Europol meddelelse om webstederne. I perioden fra juni 2002 til marts 2003 registreredes der 1 322 sådanne websteder. Det italienske netpoliti har, siden det oprettedes (1998), overvåget omkring 70 000 websteder. En socialundersøgelse, som ovennævnte organisation Meter har gennemført, giver et usædvanligt billede af situationen med en pædofil »kulturel« lobby, der agter at retfærdiggøre såvel »retten til at være pædofil« som påstanden om, at »et pædofilt forhold er til gavn for børnene«. Samtidig trives en konstant aktiv kriminel pædofili, som fremstiller, udbreder og sælger pornopædofilt materiale med en omsætning, der er vanskelig at bedømme. (Der er tale om fra 35 USD for et ugeabonnement med 50 pædofilfotos til 150 USD for »sjældne« fotos med »små« børn på 2-6 år. I 60 % af tilfældene befinder serverne sig i USA, og for 30 %'s vedkommende hører de til i østeuropæiske lande.)

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(4. juni 2003)

Kommissionen deler det ærede medlems synspunkt om, at børnepornografi på Internettet er et alvorligt og stigende problem. Der er et stort behov for at fortsætte det internationale samarbejde mellem regeringerne, især håndhævelsesmyndighederne og de retlige myndigheder, men også mellem regeringerne og Internetindustrien, hotlines og ngo'er, for at finde en effektiv løsning på dette frygtelige problem.

Medlemsstaternes relevante håndhævelsesmyndigheder og retlige myndigheder har det primære ansvar for håndteringen af ulovligt indhold (herunder børnepornografi) og samarbejder internationalt vedrørende bekæmpelsen af børnepornografi på Internettet via de eksisterende kommunikationskanaler, f.eks. Europol og Interpol. Men EU har siden 1996 været frontløber i bestræbelserne på at bekæmpe ulovligt og skadeligt indhold. Programmet for en mere sikker anvendelse af Internettet yder støtte til aktiviteter til håndtering af ulovligt og skadeligt indhold som en del af EU's sammenhængende strategi. Handlingsplanen for en mere sikker anvendelse af Internettet, der sluttede den 31. december 2002, er forlænget. Det giver mulighed for at fortsætte aktiviteterne i yderligere to år ved at tage højde for erfaringer og nye teknologier samt sikre koordination med lignende arbejde inden for netværks- og informationssikkerhed. En mere sikker anvendelse af Internettet har til formål at sikre bedre sammenhæng mellem nationale programmer og aktioner, øget udveksling af oplysninger og bedste praksis i forbindelse med medlemsstaternes aktiviteter samt i forbindelse med programmets aktioner, herunder etablering af software, der giver forældre og/eller lærere mulighed for at begrænse børns adgang til upassende materiale på Internettet, og dedikerede web-tjenester, der formidler sikker adgang til Internettet.

Andre elementer i EU's strategi til bekæmpelse af børnepornografi omfatter juridiske instrumenter og praktiske foranstaltninger over for computerkriminalitet og børnepornografi. Disse omfatter Kommissionens forslag til Rådets rammeafgørelse (1) om tilnærmelse af love og sanktioner indenfor området seksuel udnyttelse af børn med særlig henvisning til børnepornografi på Internettet (2) og Rådets henstilling af 24. september 1998 (3) om beskyttelse af mindreårige og den menneskelige værdighed og Rådets afgørelse af 29. maj 2000 om bekæmpelse af børnepornografi på Internettet (4).

I januar 2003 modtog Kommissionen feasibility-undersøgelsen »International Child Exploitation Database«, der er samfinansieret under Stop li-programmet og ledet af en projektgruppe, der består af eksperter fra flere medlemsstater. Europol har været tilknyttet arbejdet i gruppen. Gruppen har udarbejdet forskellige henstillinger, herunder den vigtige henstilling til, at der oprettes en sofistikeret international netværks-database vedrørende billeder af seksuelt udnyttede børn, der bygger på Interpols nyetablerede system, og som er både teknisk og juridisk mulig. Projektgruppen var enig om, at databasen skulle tage højde for de forskellige nationale love om billeder af seksuelt udnyttede børn og beskyttelse af personlige data. Det blev også vedtaget, at Europol skal have adgang til databasen til analyseformål.

Kommissionen er ikke ansvarlig for den praktiske oprettelse af en sådan international database. EU-medlemsstaterne og andre lande, der ønsker at deltage, skal stå for oprettelsen af databasen. Kommissionen modtog den 7. marts 2003 en ansøgning fra adskillige medlemsstater, Europol og andre tredje lande under Agis-programmet om støtte til en forundersøgelse som konkret opfølgning på ovennævnte feasibility-undersøgelse. Ansøgningen vurderes i øjeblikket i henhold til programmets regler. En endelig afgørelse offentliggøres i midten af juni 2003.

----

(1)EFT C 62 E af 27.2.2001.

(2)  Rådet fastsatte en fælles strategi om Kommissionens forslag den 14. oktober 2002. To medlemsstater (Nederlandene og Sverige) har stadig parlamentariske forbehold om forslaget.

(3)EFT L 270 af 7.10.1998.

(4)EFT L 138 af 9.6.2000.

----

----

(2004/C 33 E/123)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1473/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(30. april 2003)

Om:   Trafikulykker med mange dødsfald i Grækenland

Det er velkendt, at der i Grækenland sker overordentlig mange trafikuheld, hvilket giver Grækenland den lidet smigrende position som EU's »førende nation«, hvad angår trafikuheld. Et karakteristisk eksempel herpå var den ulykke, der for nylig (den 13. april 2003) skete i Tembi, hvor adskillige mennesker omkom, mens et lignende uheld skete for en måneds tid siden, hvor en bus væltede ned fra en bro. Det er værd at bemærke, at alene disse to trafikulykker tegner sig for 40 dødsfald og adskillige tilskadekomne. I Grækenland er der kørselsforbud for læssede lastbiler i weekenderne, men kun mellem juni og september.

Gælder der de samme regler i de øvrige EU-lande, eller er der totalt kørselsforbud for lastbiler i weekenderne hele året rundt? I hvilke EU-lande er det tilladt for lastbiler at køre i weekenderne? Har Kommissionen oplysninger om den ulovlige fjernelse af de hastighedsbegrænsende anordninger fra lastbiler og busser i Grækenland samt de særlige sanktioner, der pålægges af de græske myndigheder? Fører de græske myndigheder seriøs kontrol, og er der blevet indført sanktioner på grundlag af data fra fartskrivere på lastbiler og busser? Hvilke oplysninger har de græske myndigheder givet, hvad angår de sanktioner, der er blevet pålagt chauffører og ejere af lastbiler, der kører med for tunge eller for farlige læs på deres køretøjer? Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet for at bevidstgøre de græske myndigheder om alle de ovennævnte spørgsmål, og hvordan har myndighederne reageret?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(20. juni 2003)

Otte medlemsstater (Grækenland, Spanien, Frankrig, Italien, Luxembourg, Østrig og Portugal) har valgt at indføre kørselsrestriktioner for lastvogne i weekenderne. Der har generelt ikke fundet nogen samordning sted, og reglerne varierer derfor betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat.

Der er ikke fastsat nogen regler om harmonisering af kørselsrestriktionerne i EU. Medlemsstaterne kan derfor indføre sådanne restriktioner, hvis de overholder principperne i fællesskabsretten (foranstaltningens proportionalitet, ikke-forskelsbehandling og forenelighed med principperne om fri bevægelighed for varer og tjenester).

For at få løst problemerne som følge af den manglende harmonisering forelagde Kommissionen i marts 1998 Europa-Parlamentet og Rådet et forslag til direktiv om et transparent, harmoniseret sæt regler for kørselsrestriktioner for lastvogne i international transport på bestemte vejstrækninger (1). Harmoniseringen af kørselsrestriktionerne på de internationale hovedårer skulle bidrage til at lette vejgodstransporten i Fællesskabet, gøre undtagelsesbestemmelserne mere gennemsigtige og forbedre det indre markeds funktion og arbejdsvilkårene for de chauffører, der udfører international transport. Teksten er endnu ikke vedtaget.

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/30/EF (2) af 6. juni 2000 fastsætter nærmere bestemmelser om kontrollen med de hastighedsbegrænsende anordninger og om de sanktioner, der skal iværksættes, hvis disse anordninger mangler eller ikke fungerer ordentligt. Direktivet er blevet anvendt siden 1. januar 2003. Der er ikke fastsat bestemmelser hverken om mindstehyppigheden for kontrollen eller om sanktionerne, da disse spørgsmål henhører under medlemsstaternes ansvar. Direktivet fastsætter, at medlemsstaterne senest den 31. marts 2005 skal forelægge oplysningerne om de køretøjer, der er kontrolleret, og at disse oplysninger skal videresendes til Europa-Parlamentet. Kommissionen er i besiddelse af statistiske oplysninger om mangelfulde hastighedsbegrænsende anordninger i visse lande. Disse oplysninger blev sendt til Europa-Parlamentet og Rådet i 2001 (3). Men Kommissionen har ikke modtaget nogen oplysninger om Grækenland, som ikke figurerer blandt de lande, der er nævnt i rapporten.

Kommissionen har vanskeligheder med at få de græske myndigheder til at sende oplysninger om kontrollen med fartskrivere og med anvendelsen af reglerne om arbejdstider og hviletider i det rette format, hvilket er en forudsætning for, at den kan udarbejde sin toårige rapport om anvendelsen af disse regler. Kommissionen har derfor indledt en overtrædelsesprocedure mod Grækenland. I modsætning til de øvrige medlemsstater har Grækenland ikke fremsendt detaljerede oplysninger om de sanktioner, der iværksættes i tilfælde af overtrædelse af lovgivningen.

Kontrollen med overlæs og med anvendelsen af reglerne om transport af farlige stoffer henhører i øjeblikket under medlemsstaternes ansvar.

Som nævnt i hvidbogen om transportpolitik (4) mener Kommissionen, at der skal gøres en betydelig indsats for at forbedre vej sikkerheden, og at anvendelsen af reglerne om arbejdsvilkår, trafiksikkerhed og godstransport derfor skal prioriteres højt. Kommissionen vil i nær fremtid foreslå foranstaltninger til forbedring af vejkontrollen.

----

(1)  KOM(98) 115 endelig udg., EFT C 198 af 24.6.1998, ændret ved KOM(2000) 759 endelig udg., EFT C 120 E af 24.4.2001.

(2)  Direktiv 2000/30/EF om syn ved vejsiden af erhvervskøretøjer, der kører på Fællesskabets område, EFT L 203 af 10.8.2000.

(3)  Rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af direktiv 92/6/EØF af 10. februar 1992 om montering og anvendelse af hastighedsbegrænsende anordninger i visse klasser af motorkøretøjer i Fællesskabet.

(4)  Den europæiske transportpolitik frem til 2010 — De svære valg, KOM(2001) 370 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/124)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1482/03

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(2. maj 2003)

Om:   Behandling og EU's finansiering af »Galicien-planen« forelagt af den spanske regering efter Prestigeulykken

Kommissionen erklærer i sit svar på min mundtlige forespørgsel under mødeperioden i april 2003 om, hvilket kendskab Kommissionen havde til den »Galicien-plan«, som blev forelagt af den spanske regering efter Prestige-katastrofen, og om de midler fra Strukturfondene og Samhørighedsfonden, der specielt var afsat til denne plan i den indeværende programmeringsperiode (2000-2006), at den ikke rådede over oplysninger om denne plan forelagt af den spanske regering, og at den »af parlamentsmedlemmet blev informeret om udarbejdelsen af den ovennævnte plan«. Det er overraskende, at Kommissionen ikke er blevet informeret om, at en sådan plan foreligger, når det er Kommissionen, der i sidste ende skal træffe afgørelser om en væsentlig del af planens finansiering, og i betragtning af den betydning, som den spanske og den galiciske regering synes at tillægge denne plan, samt på baggrund af den debat, der opstod i Galicien og den spanske stat, hvad angår såvel årsagerne som følgerne af Prestige-ulykken, nødvendigheden af kompensation og omfanget og det reelle indhold af »Galicien-planen«, der også betragtes som et europæisk anliggende. Kommissionen bør vide, at investeringerne i forbindelse med »Galicien-planen« ifølge en afgørelse fra det spanske ministerråd andrager 12 459 mio. EUR (2 076 741 mio. ESP) splittet op i tre dele. I forbindelse med de »nye initiativer« er der investeret 1 000 mio. EUR i programmet til genoprettelse af miljøet, 21,3 mio. EUR til fremme af Galiciens image, 265,4 mio. EUR til stimulering af de økonomiske aktiviteter, 2 946 i nye jernbaner til højhastighedstog og 676 mio.EUR til nye motorveje. Som led i de »igangværende planer«, investeres der 6 481 mio. EUR i transport- og infrastrukturplanen (2000-2007), 481 mio.EUR i vandforsyningsplanen (2003-2008) og 290 mio.EUR i skovbrugsplanen (2003-2008). I forbindelse med »andre aktiviteter« skulle der investeres 26 mio. EUR til støtte til personers og virksomheders indstilling af deres aktiviteter på grund af katastrofen. Størrelsen af de nødvendige udgifter til en definitiv løsning af problemerne som følge af skibbrudet ud for Galiciens kyst er endnu ikke blevet bestemt. Ved Investeringerne i jernbaner til højhastighedstog tages også den allerede kendte forbindelse mellem Frankrig og Madrid gennem Valladolid samt en ny forbindelse mellem Galicien og Frankrig med i betragtning. Råder Kommissionen på baggrund af de ovenfor beskrevne forhold stadig ikke over oplysninger om investeringerne i »Galicien-planen«? Vil der i betragtning af denne plans omfang og målsætninger eventuelt kunne afsættes bevillinger i perioden 2000-2006 til understøttelse af investeringerne i planen? Overvejer Kommissionen at medfinansiere højhastighedsforbindelsen fra Galicien til den franske grænse langs den cantabriske kyst? Overvejer Kommissionen eventuelt at yde det beløb på 1 000 mio. EUR i støtte, der indgår i »Galicien-planan« under programmet for genoprettelse af miljøet i havet og ved kysterne? Agter Kommissionen fortsat at holde møder om dette emne med de ansvarlige fra den spanske stat? Har Kommissionen anmodet den spanske regering om oplysninger om »Galicien-planen«, der med sikkerhed vil medføre, at der anvendes midler fra Strukturfondene og Samhørighedsfonden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(23. juni 2003)

Kommissionen har fået kendskab til eksistensen af Galicien-planen takket være kontakter med den spanske regering og de spanske myndigheder samt oplysningerne fra det ærede medlem. Ifølge denne plan skal der ganske rigtigt foretages betydelige investeringer i regionen, hvoraf en del uden tvivl vil kunne samfinansieres af strukturfondene eller Samhørighedsfonden.

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på den mundtlige forespørgsel H-0144/03, som det ærede medlem stillede på plenarforsamlingen i april 2003 (1).

Endvidere har Kommissionen for nylig vedtaget en meddelelse om opfølgning på virkningerne af Prestigekatastrofen (2). Hvad angår strukturfondene og Samhørighedsfonden har Kommissionen gentagne gange understreget sin vilje til at samarbejde med de spanske myndigheder om at afbøde følgerne af katastrofen, inden for rammerne af de gældende lovbestemmelser.

I den forbindelse henvises det ærede medlem til Kommissionens samlede svar på de skriftlige forespørgsler E-3597/02 og E-3598/02 (3).

----

(1)  Skriftligt svar af 8.4.2003.

(2)  KOM(2003) 105 endelig udg.

(3)EUT C 242 E af 9.10.2003, s. 65.

----

----

(2004/C 33 E/125)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1487/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(2. maj 2003)

Om:   Det europæiske minde- og forsoning sår

Hvilke planer har Kommissionen for at få mennesker til at mindes og forsones, i betragtning af, at 2005 vil have en særlig betydning som 60-årsjubilæum for afslutningen af Anden Verdenskrig, og har Kommissionen planer om at knytte disse temaer sammen med EU's udvidelse?

Hvorledes reagerer Kommissionen på forslag om at afholde en højtidelighed ved Cassino i Italien for at markere 60-årsdagen for det frygtelige slag, som fandt sted her?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Prodi

(16. maj 2003)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-l954/02 fra Ford (1).

----

(1)  Se side 4.

----

----

(2004/C 33 E/126)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1494/03

af Elly Plooij-van Gorsel (ELDR) til Kommissionen

(2. maj 2003)

Om:   »Interessetilkendegivelser« og det sjette rammeprogram om forskning, for så vidt angår embryonforskning og stamcelleforskning

Den 20. marts 2002 indkaldte Kommissionen »interessetilkendegivelser« for deltagelse i aktiviteter under det sjette rammeprogram for forskning. Indtil den 7. juni 2002 kunne videnskabelige institutter og virksomheder forelægge Kommissionen planer til vurdering af, om de kunne opnå støtte under rammeprogrammet.

Af de offentliggjorte resultater ses det, at der i 1997 er fremsat »interessetilkendegivelser« i forbindelse med det udvalgte tema biologi, genomforskning og bioteknologi. Under dette tema falder også finansiel støtte til stamcelleforskning.

Bestemmelser om menneskelig embryonal stamcelleforskning er i Europa et spørgsmål om subsidiaritet, og medlemsstaterne har da også forskellig praksis på dette område. I nogle medlemsstater er det f.eks. tilladt at producere menneskelige embryoner til forskningsbrug, mens dette i andre medlemstater eksplicit er forbudt.

Det kompromis, Rådet og Europa-Parlamentet i september 2002 nåede frem til om de fem særprogrammer i rammeprogrammet, fastlægger, at Kommissionen indtil udgangen af 2003 ikke yder finansiel støtte til forskningsprogrammer, hvori der indgår embryonal stamcelleforskning.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(13. juni 2003)

Det udvalgte forskningstema nr. 1 »Biovidenskaber, genomforskning og bioteknologi i sundhedens tjeneste« tiltrak 2000 interessetilkendegivelser. Omkring 80 af dem vedrører stamcelleforskning (stamceller fra dyr eller mennesker).

De forskellige kilder til stamceller blev undersøgt (embryoner, fostre, blod fra navlestrengen, voksne). Ikke alle interessetilkendegivelser oplyste, hvilke kilder til stamceller der var tale om, og heller ikke landet, hvor den pågældende forskning skulle gennemføres, blev altid anført. Kommissionen kan derfor ikke give nærmere oplysninger om, hvor mange interessetilkendegivelser, der omhandlede brug af humane embryonale stamceller, eller hvilke lande denne forskning skulle finde sted i.

Den første indkaldelse af forslag blev offentliggjort den 17. december 2002 med frist til den 25. marts 2003. I den nuværende fase af analysen af de indkomne forslag ser det ud til, at der er kommet 26 forslag om stamcelleforskning til udvalgt forskningstema 1, og at det med tre af forslagene påtænkes at bruge humane embryonale stamceller, der allerede foreligger i banker, stamceller der er isoleret i kultur. I denne forskning deltager laboratorier i Belgien, Finland, Sverige, Det Forenede Kongerige, Tjekkiet og Israel.

----

----

(2004/C 33 E/127)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1518/03

af Joan Colom i Naval (PSE) til Kommissionen

(6. maj 2003)

Om:   Forsinkelse i konstruktionen af højhastighedstoglinjen AVE mellem Figueres og Perpignan

Ifølge oplysninger i forskellige spanske kommunikationsmidler har den fransk-spanske regeringskommission for konstruktion af AVE-linjen mellem Figueres og Perpignan afbrudt forhandlingerne med koncernen Euroferro, der består af virksomhederne Dragados og Bouygues, som i juli 2002 blev udvagt til at få koncession på denne jernbanestrækning.

Denne strækning indgår i 14 projekter, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Essen den 10. december 1994, for næsten ti år siden.

Kommissionen bedes oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(19. juni 2003)

Strækningen Perpignan-Figueras indgår i et ét af de højt prioriterede projekter i de transeuropæiske transportnet og figurerer blandt dem, der får støtte fra budgettet for transeuropæiske net i henhold til det flerårige vejledende program. For tidsrummet 2001-2006 er der afsat 64,5 mio. EUR til afslutning af undersøgelsesprogrammet og udførelse af infrastrukturanlæg. I 2001 fik projektet bevilget 1 mio. EUR i støtte til forundersøgelser, ligeligt fordelt mellem Spanien og Frankrig. I perioden 1995-2000, havde projektet ligeledes oppebåret — stadig over budgettet for de transeuropæiske net — en finansiel støtte til dækning af de tekniske og juridiske undersøgelser forud for lanceringen af udbuddet med henblik på koncessionen på denne strækning.

Forsinkelserne med hensyn til idriftsætningen af den internationale strækning skyldes i alt væsentligt vanskeligheder ved etableringen af koncessionen på den internationale strækning mellem Perpignan og Figueras. Den valgte finansieringsform er baseret på et offentligt-privat partnerskab. Kommissionen kan således kun bakke op om de franske og spanske myndigheders valg af nye finansieringsformer, sådan som det allerede er blevet understreget i Kommissionens meddelelse »Udvikling af det transeuropæiske transportnet«, der blev vedtaget for få uger siden (1). Støtten har form af et fællesskabsbidrag til finansieringen af den internationale strækning og er så stor som den kan være efter den gældende forordning om finansiering af de transeuropæiske net, dvs. 10 % af de samlede udgifter ved anlægsarbejdet. For at lette finansieringen af de grænseoverskridende strækninger på de større infrastrukturprojekter har Kommissionen foreslået, at denne finansieringsforordning ændres, så den maksimale medfinansiering af anlægsarbejder kommer op på 20 % for grænseoverskridende jernbaneprojekter, der passerer naturlige forhindringer. Dette forslag, som Europa-Parlamentet tilsluttede sig ved førstebehandlingen i juli 2002 (2), venter fortsat på en fælles holdning fra Rådet.

----

(1)  KOM(2003) 132 endelig udg.

(2)  KOM(2003) 38 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/128)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1522/03

af Armando Cossutta (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. maj 2003)

Om:   Uberettigede forhøjelser af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer

Den italienske myndighed for konkurrence har for nylig offentliggjort resultaterne af en undersøgelse af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer, hvoraf det fremgår, at forsikringspræmierne i Italien siden 1994 er fordoblet og i nogle tilfælde endog femdoblet. Den længe ventede liberalisering af markedet for ansvarsforsikringer for motorkøretøjer i Italien (vedtaget i 1994) er mislykkedes, hvilket jeg allerede har gjort opmærksom på i en skriftlig forespørgsel af 14. februar 2000. I nogle italienske provinser er forsikringspræmierne i dag 19 gange højere end for 9 år siden, og forhøjelserne i det sidste år har i Italien ligget på 11,6 % mod et EU-gennemsnit på 4,8 %.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(9. juli 2003)

Kommissionen er klar over præmieforhøjelserne for ansvarsforsikringer i Italien. De tal, som Kommissionen er i besiddelse af, viser imidlertid ikke en så stor stigning i forsikringspræmierne for motorkøretøjer, som den det ærede medlem anfører. Siden 1995 har den gennemsnitlige årlige inflationsjusterede stigning i Italien været 5,1 % mod Unionens gennemsnit på 1,7 % (Kilde: Den Europæiske Forsikringskomité — CEA).

Det er sandt, at motorkøretøjsforsikringer forekommer at være dyrere i Italien end de gennemsnitligt er i Den Europæiske Union, men denne forskel afspejler hyppigheden af og omkostningerne ved ulykker i Italien sammenlignet med Unionens gennemsnit. I Italien svarer forholdet mellem udgifterne til skader plus omkostninger og forsikringstagerens indtægter fra præmier til Unionens gennemsnit. I Italien overstiger udgifterne til skader plus omkostninger faktisk indtægterne fra præmier.

Der er adskillige grunde til disse store udgifter ved ulykke og ulykkesfrekvens i Italien.

Kommissionen ønsker navnlig at påpege følgende:

For at forsøge at bekæmpe nogle af disse faktorer blev der hen imod slutningen af 2002 vedtaget nye lovgivningsmæssige foranstaltninger i Italien med henblik på fastlæggelse af retningslinjer for udbetalinger i tilfælde af personskade, ligesom der blev vedtaget strammere bestemmelser for at begrænse svig i forsikringssektoren.

Kommissionen ønsker at henlede det ærede medlems opmærksomhed på en dom, der blev afsagt af Domstolen den 25. februar 2003 i sagen C-59/01 (Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik). I denne afgørelse har Domstolen bekræftet princippet om fri tariffastsættelse på det område, der ikke omfatter livsforsikringer, herunder på området for lovpligtige forsikringer, som f.eks. ansvarsforsikringer til dækning af udgifter til ulykker, der er forårsaget af anvendelsen af motorkøretøjer. Desuden bemærker Domstolen, at dette princip »indebærer et forbud mod enhver ordning, der omfatter anmeldelse eller systematisk meddelelse eller godkendelse af de præmieniveauer, som en virksomhed har til hensigt at anvende i forbindelse med sine forhandlinger med forsikringstagere«. Den eneste undtagelse fra dette princip, som er tilladt i henhold til direktiv 92/49 (1) og tilladt af Domstolen, ville vedrøre anmeldelse og godkendelse af »præmieforhøjelser« inden for rammerne af et »generelt priskontrolsystem«. Sagen blev indbragt for Domstolen af Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 226 og vedrørte foranstaltninger, som var blevet vedtaget af den italienske regering i marts 2000, om at fastfryse præmierne for de lovpligtige motorkøretøjsforsikringer i indledningsvist et år.

For så vidt angår det ærede medlems andet spørgsmål, ønsker Kommissionen at påpege, at alle europæiske borgere i henhold til forsikringsdirektiverne har ret til at tegne motorkøretøjsforsikringer i en anden medlemsstat end deres bopælsstat. Desuden er det ligeledes tilladt for forsikringsvirksomheder at tilbyde grænseoverskridende tjenesteydelser, hvis de anvender de fremgangsmåder, der er fastlagt i direktiverne.

Mens det er tilladt for Unionens forsikringsvirksomheder at drive grænseoverskridende virksomhed, kan de — i henhold til princippet om kontraktfrihed — imidlertid ikke forpligtes til at forsikre risici, som de ikke er interesserede i. Set i lyset af forbindelsen mellem motorkøretøjsforsikringen og det land, hvori køretøjet sædvanligvis anvendes, og de særlige faktorer, der kendetegner det italienske forsikringsmarked, og som er beskrevet ovenfor, forekommer det ikke underligt, at mange ikke-italienske forsikringsvirksomheder ønsker at drive virksomhed i Italien gennem lokale filialer eller datterselskaber — i stedet for at drive grænseoverskridende virksomhed med udgangspunkt i et andet EU-land.

----

(1)  Rådets direktiv 92/49/EØF af 18. juni 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje skadeforsikringsdirektiv), EFT L 228 af 11.8.1992.

----

----

(2004/C 33 E/129)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1532/03

af Michael Cashman (PSE) til Kommissionen

(30. april 2003)

Om:   Ny teknologi og privatliv og friheder

Er Kommissionen klar over, at der for tiden udvikles ny teknologi, som efter sigende vil få alvorlig indflydelse på borgernes privatliv, beskæftigelse, frihed, uafhængighed og frihed til at vælge. Teknologien indebærer, at en chip indsættes i alle nye personlige computere, således at hardware, software og tilbehør kun kan fungere, hvis de er at finde på en autoriseret liste, som ejes og styres centralt.

Er Kommissionen bekymret over, at små virksomheder vil blive forhindret i at registrere deres produkter på listen, eftersom omkostningerne vil være for store (omkring 91 000 EUR), og hvorledes overvejer Kommissionen at begrænse omfanget af denne situation?

Vil Kommissionen oplyse, hvilke foranstaltninger der træffes for at begrænse konsekvensen for den europæiske softwareudviklingsindustri?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(10. juni 2003)

Kommissionen følger på nærmeste hold den teknologiske udvikling og markedsudviklingen i informationssamfundet. I EU er de juridiske rammer for databeskyttelse Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (1).

Flere markedsaktører udvikler teknologier, som vil kunne få væsentlig indflydelse på, hvordan brugerne kommunikerer i informationssamfundet. Disse teknologiers indflydelse i samfundet afhænger i høj grad af egenskaberne ved de forskellige applikationer og af deres kommercielle og forretningsmæssige succes. Erfaringerne med nogle af disse teknologier viser, at det er vanskeligt at forudsige, hvilken retning markedet og de tilgrundliggende teknologiske drivkræfter kan tage i sidste ende.

Udviklingen af teknologier baseret på indbyggede chips er ikke noget nyt fænomen. Flere i branchen har allerede tidligere gjort forsøg i denne retning. Tilsvarende bestræbelser er også blevet udfoldet i forbindelse med entydig identificering af software og indholdsrelateret materiale, der benyttes i PC'er. Disse teknologiske foranstaltninger har fået større eller mindre succes.

Introduktion af sådanne teknologier kan have både positive og negative følger. F.eks. vil systemer, der muliggør identifikation af computere, kunne fremme effektiviteten af Digital Rights Management-systemer eller bistå med bekæmpelse af piratvirksomhed og cyberkriminalitet eller forbedre informationssikkerheden, men kan også krænke rettighederne til privatliv eller medføre konkurrenceretlige problemer.

Kommissionen er ved at undersøge de databeskyttelsesmæssige følger af nogle af disse teknologier sammen med den arbejdsgruppe, der er nedsat i medfør af artikel 29, og der ventes offentliggjort en række dokumenter om disse spørgsmål i sidste halvdel af 2003.

Kommissionen yder aktivt støtte til udviklingen af såkaldte Privacy Enhancing Technologies (PET) via en række aktiviteter, bl.a. under Det Fælles Forskningscenter og som led i IST-programmet. Inkorporeringen af PET i strategier til databeskyttelse kan baseres på artikel 6 og 17 i det ovennævnte databeskyttelsesdirektiv, hvor det hedder, at de registeransvarlige skal begrænse dataindsamling til et minimum og træffe tekniske og organisatoriske foranstaltninger til beskyttelse af persondata, navnlig i forbindelse med networktransmissioner. Betydningen af teknologier til værn af privatlivets fred (PET) er ligeledes af kommissæren med ansvar for det indre marked blevet fremhævet som et af de vigtigste budskaber fra den internationale konference om gennemførelse af databeskyttelsesdirektivet, der blev afholdt sidste efterår (2002) i Bruxelles.

Kommissionen går ind for en afbalanceret tilgang med udgangspunkt i de problemer, teknologierne sigter mod at løse, de metoder der benyttes til at nå dette mål, samt konsekvenserne af disse metoder for brugerne, erhvervslivet og samfundet som helhed.

De mulige konsekvenser af nye teknologier for EU's små og mellemstore virksomheder (SMV) eller for det indre markeds konkurrencemæssige situation granskes nøje af Kommissionens tjenestegrene. Kommissionen vil træffe afgørelse om, hvilke foranstaltninger der i givet fald træffes, når denne granskning er afsluttet.

----

(1)EFT L 281 af 23.11.1995.

----

----

(2004/C 33 E/130)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1535/03

af Carlos Westendorp y Cabeza (PSE) til Kommissionen

(30. april 2003)

Om:   Ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner

Hvis det foreslåede direktiv om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner træder i kraft, vil det kunne få meget alvorlige konsekvenser for visse sektorer, fordi det ikke tager hensyn til følgende vigtige aspekter:

Især inden for jern- og stålsektoren vil dette medføre en meget alvorlig begrænsning af virksomhedernes muligheder for at tilpasse sig til direktivet på grund af specifikke omstændigheder såsom deres manglende mulighed for at overføre omkostningsforøgelser (meget begrænset antal aftagere og leverandører af råmaterialer), det forhold, at stål kun kan produceres på to måder (med højovne eller elektriske ovne, som begge er omfattet af direktivet) og genvindingen af gasser fra højovne (hvilket nedbringer C02-emis-sionerne ved energiproduktion, selv om de hermed forbundne kvoter paradoksalt nok ikke tildeles industrien selv, men energiselskaberne).

Vil Kommissionen tage hensyn til ovenstående betragtninger og dermed undgå, at omstillingen af denne sektor, som endelig var begyndt at konsolidere sig på EU-plan, bringes i alvorlig fare?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(16. juni 2003)

Kommissionen har meget omhyggeligt overvejet det rejste spørgsmål, da den udarbejdede sit forslag med henblik på at oprette en EF-dækkende ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner.

Generelt mener Kommissionen, at det er meget vigtigt at skelne mellem mål og instrumenter. Handel med drivhusgasemissionskvoter er et instrument, der benyttes med henblik på at implementere de mål, som Fællesskabet og det medlemsstater har accepteret som led Kyoto-protokollen. Det overordnede formål med direktivet er at skabe en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet ved at opstille en fællesskabsramme og sikre et EF-dækkende marked for emissionskvoter. Dette instrument er en grundpille i Kommissionens strategi for at nå Kyoto-målet på den mest omkostningseffektive måde. I sammenligning med andre instrumenter vil handel med emissionskvoter kunne mindske omkostningerne ved emissionsreduktioner ved at sikre, at reduktionerne finder sted der, hvor de koster mindst.

Ved at indføre handel med emissioner som et fællesskabsinstrument vil der blive skabt et enhedsmarked med garanti for, at alle deltagende virksomheder betaler den samme pris. Dette vil mindske eventuelle forvridninger.

Fællesskabsinstrumentet tillader desuden overførsel af kvoter inden for det indre marked og gør det dermed muligt at lade overførsel af produktionskapacitet være ledsaget af en tilsvarende overførsel af kvoter inden for og på tværs af medlemsstaternes grænser i løbet af en handelsperiode. I hvilken udstrækning en virksomhed midlertidigt ville nyde godt af lukningen af et anlæg, afhænger af, hvordan direktivet gennemføres i medlemsstaterne lovgivning.

Direktivet gør kun et anlægs driftsleder ansvarlig for de direkte emissioner, der udledes fra selve anlægget. Aktiviteter, som driftslederne iværksætter for indirekte at reducere drivhusgasemissioner, er ikke omfattet af direktivets anvendelsesområde.

----

----

(2004/C 33 E/131)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1554/03

af Jean Lambert (Verts/ALE) til Kommissionen

(2. maj 2003)

Om:   Koordineringsgruppen for hjemvendelse til Afghanistan

Nærværende spørgsmål fremsættes med henblik på mødet i koordineringsgruppen for hjemvendelse til Afghanistan (the Afghanistan Coordination Return Group — ACRG), som er berammet til den 30. april.

På baggrund af den omstændighed at formanden for den britiske Afghanistan-forening (UK Afghan Association) ikke længere er indbudt til at deltage i ovennævnte gruppes møder, bedes Kommissionen oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(4. juni 2003)

Mødet i koordineringsgruppen for hjemvendelse til Afghanistan (Afghanistan Co-ordination Return Group (ACRG)), hvortil det ærede medlem henviser, fandt sted den 30. april 2003 med deltagelse af de medlemsstater, der er særligt involveret i spørgsmålet om hjemvendelse af afghanere. Endvidere deltog flere internationale organisationer og ngo'er, der er særligt involveret i hjemvendelsesprogrammer og spørgsmål om overvågning af menneskerettigheder og beskyttelse af flygtninge, herunder UNHCR, Amnesty International, repræsentanter for det europæiske råd for flygtninge og landsforviste (European Council of Refugees and Exiles (ECRE)) og Den Internationale Organisation for Ind- og Udvandring. Organisationerne informerede ACRG om udviklingen i Afghanistan og præsenterede deres henstillinger vedrørende hjemvendelse til Afghanistan ligesom på de tidligere fire møder og forsynede dermed gruppen med vigtige oplysninger.

Kommissionen har aldrig inviteret afghanske repræsentanter fra medlemsstaterne til ACRG, men har benyttet sig af uformelle kontakter med dem og ECRE's repræsentation af deres synspunkter. Med hensyn til dette møde blev erklæringen fra den britiske Afghanistan-forening (British Afghan Association) til Kommissionen omdelt i gruppen, og der blev anmodet om kommentarer.

Med hensyn til de afghanere, der er direkte involveret i drøftelsen af dette spørgsmål, skal det understreges, at Kommissionen altid konsulterer repræsentanter for den afghanske regering om alle hjemvendelses-spørgsmål. Både EU's særlige repræsentant samt lederen af Kommissionens kontor i Kabul og generaldirektøren for Generaldirektoratet for Retlige og Indre Anliggender for Kommissionen i Bruxelles har haft møder med den afghanske flygtningeminister om dette spørgsmål. Derudover har den afghanske ambassadør til Fællesskabet benyttet sig af vores stående invitation til at deltage i ACRG-møder adskillige gange.

----

----

(2004/C 33 E/132)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1572/03

af Christos Folias (PPE-DE) til Kommissionen

(8. maj 2003)

Om:   Beskyttelse af EU's skove imod brande

Beskyttelse af skovene imod brande er et særlig vigtigt og påtrængende spørgsmål for Fællesskabet, eftersom skovene yder et så væsentligt bidrag til bevarelsen og udviklingen af landbruget og landdistrikterne, hvis eksistensvilkår i høj grad afhænger af de omgivende skoves tilstedeværelse og gode tilstand. Som bekendt trues skovene især i de sydlige dele af Fællesskabet af brande, der hvert år hærger store skovarealer.

Kommissionen bedes på denne baggrund besvare følgende: Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at støtte de frivillige brandslukningstjenester, der bekæmper skovbrande i medlemsstaterne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(10. juni 2003)

Kommissionen har erkendt at skovbrande, der mest rammer skovene i Sydeuropa, kan medføre alvorlige skader på skove. Omend hovedansvaret for samordning og gennemførelse af en eventuelt skovpolitik ligger på medlemsstaternes niveau, har EU besluttet at bistå dem i deres indsats for at bekæmpe skovbrande. Derfor fastlagde Rådet ved forordning (EØF) nr. 2158/92 af 23. juli 1992 (1) en ordning for overvågning af skovene og beskyttelse af dem mod brande.

Ordningen sigtede mod at mindske antallet og omfanget af skovbrande gennem skovbeskyttelsesplaner, der udarbejdes og gennemføres af medlemsstaterne. Forordningen har været revideret flere gange, og den udløb den 31. december 2002.

Den 15. juli 2002 forelagde Kommissionen et forslag for Europa-Parlamentets og Rådets forordning om overvågning af Fællesskabets skove og disses samspil med miljøet (Forest Focus) (2). Dets formål er er at indføre en ny fællesskabsordning for overvågning af skovene og disses samspil med miljøet med henblik på beskyttelse af Fællesskabets skove mod forurening og brande. Ordningen skal løbe i seks år (2003-2008) og omfatter nye elementer med henblik på vurdering af skovøkosystemernes tilstand i en brede sammenhæng.

Forslaget omfatter: foranstaltninger vedrørende overvågning af skovbrande og deres virkninger for skovene, undersøgelser af brandenes virkninger for skovøkosystemet samt integrerede projekter og demonstrationsprojekter, der kan bidrage til en bedre forebyggelse af skovbrande og beskyttelse af økosystemet. Forslaget omfatter ikke foranstaltninger til forebyggelse af skovbrande, fordi de fleste af regionerne i de sydlige medlemsstater allerede har indarbejdet sådanne foranstaltninger i deres planer til udvikling af landdistrikterne i overensstemmelse med Rådet forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 (3). EU vil således fortsat give økonomisk støtte til medlemsstaternes skovbeskyttelsespolitik via Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 og »Forest Focus«-forordningen, som tilsammen viderefører alle de tidligere foranstaltninger til bekæmpelse af skovbrande.

Den 4. marts 2003 nåede Rådet til en ny politisk enighed om en fælles holdning til »Forest Focus«. Den fælles holdning vil blive tilsendt Parlamentet til andenbehandling i overensstemmelse med den fælles beslutningsprocedure. Den nye enighed — som stadig er under drøftelse — indebærer, at der vedtages nogle særlige bestemmelser om oplysningskampagner og specialuddannelse for deltagere i brandforebyg-gelsesaktioner, hvor sådanne foranstaltninger endnu ikke er omfattet af programmerne for landdistriktsudvikling. En del af disse midler kunne også benyttes til at støtte organisationer af frivillige, omend sådanne aktiviteter stadig hovedsagelig er medlemsstaternes og deres lokale myndigheders ansvar.

----

(1)EFT L 217 af 31.7.1992.

(2)EFT C 20 E af 28.1.2003.

(3)EFT L 160 af 26.6.1999.

----

----

(2004/C 33 E/133)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1573/03

af Phillip Whitehead (PSE) til Kommissionen

(8. maj 2003)

Om:   »Europa via satellit« og tv-dækning af EU-institutionernes arbejde

I betragtning af den betydning for offentlighedens forståelse af EU-institutionerne, som tv-dækning af EU-sager kan have, vil Kommissionen da offentliggøre statistikker og oplysninger vedrørende »Europa via satellit« for de tre sidste år, navnlig:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(2. juni 2003)

Kommissionen har den glæde at meddele det ærede medlem, at de ønskede oplysninger allerede er sendt til Parlamentets audiovisuelle tjeneste og om kort tid vil være tilgængelige på netstedet Europa.

For nemheds skyld vedlægger Kommissionen dog følgende uddrag:

1.   Udsendelser og sprogversioner på Europe by Satellite (EbS)

EbS transmitterede i alt 2 968 timer i 2000, 3 273 timer i 2001 og 3 077 timer i 2002. Nedgangen i 2002 skyldes, at man ikke længere retransmitterer dagens pressekonferencer, da denne tjeneste er overtaget af »Video on Demand«-faciliteten på EbS's netsted, hvor alt EbS-materiale er til rådighed i en uge efter transmissionen.

Alle direkte transmissioner er til rådighed på op til 11 officielle sprog, alt efter hvor mange audiokanaler de respektive institutioner kan tilbyde (for eksempel tilbyder Parlamentet 12 audiokanaler — 1 for originalen og 11 for tolkning til EU's officielle sprog; Kommissionen 10, og Rådet 4). Parlamentet og Kommissionen har planer om at tilbyde direkte dækning af begivenhederne på op til 25 sprog i 2004.

2.   Fordeling af EbS's nyhedsresuméer og fuldstændig dækning på de enkelte EU-institutioner

3.   Tv-stationernes anvendelse af Eb S-materiale

I de sidste tre år har der ikke været noget system til rådighed, der kunne bruges til permanent at overvåge tv-stationernes anvendelse af de billeder, som blev transmitteret af EbS. Man afprøvede imidlertid to eksperimentelle teknologier i 2000 (vandmærkning) og 2003 (picture matching) med henblik på at iværksætte et udbud vedrørende et permanent system. Til illustration af dette vedlægges to uddrag fra de to rapporter:

Alle de ovennævnte rapporter kan fås på anmodning og vil snart være tilgængelige på netstedet (1).

----

(1)  Tallene for 2002 er lavere, fordi statistikkerne for de to foregående år omfattede retransmission af nyhedsresuméer og af den fuldstændige (direkte eller båndede) dækning af begivenhederne. Tallene for 2000 og 2001 uden retransmission ville være ca. 1/3 af de anførte tal.

----

----

(2004/C 33 E/134)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1575/03

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(8. maj 2003)

Om:   Emission af drivhusgas fra nedlagte kulminer

Hvor stor en del af emissionen af drivhusgas i EU udgør efter Kommissionens opfattelse metan fra nedlagte kulminer?

I hvilke medlemslande er det ifølge Kommissionen mest sandsynligt, at denne emission udgør en betydelig andel af totalemissionen?

Findes der pålidelige metoder til at måle den mængde metan, der udsendes fra nedlagte kulminer?

Hvilke medlemslande yder for tiden økonomisk eller skattemæssigt incitament til at fremme udvinding og anvendelse af grubegas?

Har Kommissionen til hensigt at udvide EU-ordningen for handel med emissioner med henblik på at tillade, at grubegasprojekter kan tildeles emissionsrettigheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(23. juni 2003)

Der findes omfattende data om metanemissionerne fra kulminer, som er i drift, men det internationale klimapanels (IPCC's) retningslinjer for aflæggelse af rapport i henhold til FN's klimakonvention (UNFCCC) indeholder ikke nogen metode, hvorefter metanemissionerne fra nedlagte kulminer kan vurderes og indberettes. Det betyder, at emissionerne fra nedlagte kulminer på nuværende tidspunkt ikke beregnes, og at der ikke tages hensyn til dem efter internationalt fastsatte retningslinjer.

De fem lande, der giver indberetning om større metanmængder fra kulminer i drift er: Tyskland, Grækenland, Spanien, Frankrig og Det Forenede Kongerige.

Det er muligt at måle metanemissionerne fra nedlagte kulminer.

Nogle medlemsstater arbejder med metoder, som skal forbedre overvågningen af metan fra nedlagte kulminer, ikke mindst dér, hvor metanen indvindes.

Kommissionen ved ikke af, at nogen medlemsstat for øjeblikket benytter skattemæssige incitamenter for at fremme udvindingen af metan fra nedlagte kulminer. De britiske myndigheder har imidlertid anmeldt et forslag om at fritage kulminemetanindustrien for den britiske klimaændringsafgift. Dette forslag er for tiden til undersøgelse efter statsstøttereglerne.

Rådets politiske kompromis om energibeskatning, som blev indgået i marts 2003, omfatter en mulighed for afgiftsfritagelse/afgiftsnedsættelse for elektricitet, der fremstilles på grundlag af metan fra nedlagte kulminer (se artikel 15, stk 1, litra b), fjerde afsnit, i Rådets dokument 8084/03 Fisc 59 af 3. april 2003). Rådet fører for tiden samråd med Parlamentet om dette kompromis.

Hvad andre økonomiske incitamenter angår, ved Kommissionen kun, at elektricitet, der fremstilles på grundlag af metan fra kulminer, herunder metan fra nedlagte kulminer, i Tyskland favoriseres med en pris, der ligger over markedsprisen på elektricitet. Det skyldes, at metan fra kulminer ifølge den tyske lov om vedvarende energikilder (Erneuerbare-Energien-Gesetz, EEG) omfattes af definitionen på vedvarende energikilder. Kommissionen har afgjort, at denne foranstaltning ikke udgør statsstøtte (statsstøttesag nr. NN 27/2000).

Kommissionen vil i 2004 og 2006 foretage en gennemgang for at tage stilling til, om Unionens ordning for handel med emissionskvoter skal udvides til at omfatte andre aktiviteter og andre drivhusgasemissioner i overensstemmelse med artikel 30 i den fælles holdning. Denne gennemgang bliver omfattende og kommer derfor til at indebære overvejelser om, hvorvidt metanemissionerne fra nedlagte kulminer skal omfattes af Unionens ordning for handel med emissionskvoter. Ethvert skridt i denne retning afhænger dog af, at der indføres pålidelige målinger og rapportprotokoller.

----

----

(2004/C 33 E/135)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1577/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(8. maj 2003)

Om:   Anvendelse af genetisk modificerede organismer (GMO) i landbruget

Rådet for genrettigheder, et uafhængigt organ, der tilstræber at tilvejebringe en tværfaglig forbindelse og udveksling af kundskaber af videnskabelig, juridisk, økonomisk og filosofisk art inden for bioteknologi, har for nylig rettet en appel til den italienske regering og til Europa-Kommissionen for at bevidstgøre de kompetente myndigheder om spørgsmålet om anvendelse af genteknik inden for landbruget og patentering af gentekniske opfindelser. Den øgede anvendelse af genetisk modificerede organismer i levnedsmidler og foder giver anledning til store bekymringer, hvad angår forbrugernes sikkerhed og sundhed, da det endnu ikke er muligt at fastslå virkningerne af GMO'er på miljøet og mennesket. I henvendelsen gøres der særlig opmærksom på visse foruroligende tilfælde, som er konstateret af ovennævnte råd, som f.eks. en naturlig hybridisering mellem genetisk modificerede planter og vilde planter, bioakkumulation af gener, som koder insektdræbende proteiner, immundefekt hos forsøgsdyr, der underkastes forsøg med genetisk modificerede lektinkartofler, og muligheden for, at genetisk modificerede virusresistente planter medfører udvikling af virus med nye biologiske kendetegn. Ud over følgerne på økosystemet og på mennesket kan patenteringen af gentekniske opfindelser, der følger af profitmålene for en oligopolistisk begrænset gruppe privatpersoner, i høj grad indvirke på fødevareproduktionen generelt og landbrugssystemet i de mindst udviklede områder i særdeleshed, da det udsættes for en alvorlig forringelse af de endogene ressourcer.

Det er derfor nødvendigt at garantere, at anvendelsen af GMO'er inden for landbrug og førevareproduktion ikke skader opretholdelsen af det traditionelle landbrug, og ligeledes at sikre beskyttelsen af forbrugerne og landbrugernes virksomhedsret. De seneste udtalelser fra kommissærerne Byrne og Wallström behandler tilsyneladende kun spørgsmålet om GMO'er ud fra aspektet med etikettering og information på købstidspunktet, og ikke ud fra bestemmelserne om de sociale, økonomiske, politiske og etiske følger af anvendelsen af disse organismer.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(29. juli 2003)

----

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF af 12. marts 2001 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer og om ophævelse af Rådets direktiv 90/220/EØF, EFT L 106 af 17.4.2001.

(2)EFT L 43 af 14.2.1997.

(3)EFT C 304 E af 30.10.2001.

----

----

(2004/C 33 E/136)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1584/03

af Philip Bushill-Matthews (PPE-DE) til Kommissionen

(5. maj 2003)

Om:   Urimelig støtte

Er Kommissionen bevidst om, at handelskammeret i Strasbourg og nedre Rhin-området har ydet støtte, der beløber sig til 1,7 mio. EUR, til RyanAirs ruteflyvning mellem London Stansted og Strasbourg, hvilket har gjort det muligt for RyanAir at tilbyde billetter til en kunstig lav pris? Er Kommissionen klar over, at denne diskriminerende støtte er ved at tvinge en konkurrent, Brit Air, som indtil sidste år var overskudsgivende, ud af markedet? Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen iværksætte og hvor tidligt med henblik på at få fjernet denne støtte og lignende uretfærdig støtte til individuelle virksomheder i den private sektor?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(2. juni 2003)

Kommissionen er ved at gennemgå en klage over de fordele, der gives af lufthavnen i Strasbourg. Klagen blev registreret af Kommissionen den 16. april 2003, og klageren har anmodet om at få sin identitet behandlet fortroligt.

Det vil nu være op til Kommissionen at beslutte, hvorledes sagen skal følges op på grundlag af den analyse, den foretager i henhold til EF-traktatens bestemmelser om statsstøtte (artikel 87 og 88).

Det skal erindres, at Kommissionen i forbindelse med en anden sag vedrørende betalinger fra en lufthavn og en region til et lavprisselskab — nemlig de fordele, der er indrømmet Ryanair i Charleroi (Belgien) — har besluttet at indlede en formel undersøgelse. Grundene til denne undersøgelse er offentligt tilgængelige og publiceret i Den Europæiske Unions Tidende (1). Kommissionen skal træffe afgørelse i denne sag på grundlag af de informationer, den er i gang med at indhente hos de interesserede parter og de belgiske myndigheder i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 659/1999 (2).

----

(1)EFT C 18 af 25.1.2003.

(2)  Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93, EFT L 83 af 27.3.1999.

----

----

(2004/C 33 E/137)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1599/03

af Caroline Jackson (PPE-DE) til Kommissionen

(12. maj 2003)

Om:   Klassifikation af genetisk modificerede afgrøder i USA (opfølgning af spørgsmål H-0433/98)

Kan Kommissionen i tilknytning til spørgsmål H-0433/98 (1) oplyse, hvilke ændringer, om nogen, det amerikanske landbrugsministerium har foretaget i de amerikanske normer for økologiske fødevarer med det formål at tillade, at genetisk modificerede afgrøder og produkter fra intensivt husdyrhold klassificeres som økologiske?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(23. juni 2003)

Det nationale økologiske program, som det amerikanske landbrugsministerium har udarbejdet, indeholder de officielle amerikanske normer for økologisk landbrug. Det trådte i kraft den 22. oktober 2002.

I forhold til det foreslåede nationale økologiske program, som spørgsmål H-0433/98, der blev stillet af det ærede medlem i spørgetiden i Parlamentets mødeperiode i maj 1998, henviser til, har det amerikanske landbrugsministerium foretaget en række ændringer af den endelige ordning.

Hvad angår genetisk modificerede organismer, er bestemte produktionsmetoder udelukket ifølge det nationale økologiske program i dets endelige affattelse. Det drejer sig om forskellige metoder, der anvendes til genetisk ændring af organismer eller påvirkning af deres vækst og udvikling ved hjælp af midler, som det ikke er muligt at anvende under naturlige betingelser eller processer, og som ikke betragtes som forenelige med økologisk produktion. Blandt disse metoder kan nævnes cellefusion, mikroindkapsling og makroindkapsling og rekombinant DNA-teknologi (herunder gendeletion, genfordobling, hvor der introduceres et fremmed gen, og ændring af genernes position ved hjælp af rekombinant DNA-teknologi). Metoderne indbefatter ikke anvendelse af traditionel avl, konjugation, gæring, hybridisering, in vitro kultur eller vævskultur (det nationale økologiske program, § 205.2). Der er gjort en undtagelse, når det gælder vacciner (det nationale økologiske program, § 205.105(e)).

Med hensyn til husdyrproduktionen kræver det nationale økologiske program forhold, der tilgodeser dyrenes sundhed og naturlige adfærd, herunder adgang til udendørs arealer, skygge, læ, løbegårde, frisk luft og direkte solskin afpasset efter dyreart produktionsstadium, klima og miljø og adgang til græsarealer for drøvtyggere (det nationale økologiske program, § 205.239(a)). Endvidere skal producenter i økologisk dyrehold forvalte gødning på en sådan måde, at den ikke medvirker til at forurene afgrøder, jordbund eller vand med plantenæringsstoffer, tungmetaller eller patogene organismer og sikrer optimal recyklering af næringsstoffer (det nationale økologiske program, § 205.239(c)).

----

(1)  Skriftligt svar af 12. maj 1998.

----

----

(2004/C 33 E/138)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1605/03

af Heide Rühle (Verts/ALE) til Kommissionen

(7. maj 2003)

Om:   Eventuelt brud på direktivet om fri adgang til miljøoplysninger

En tysk statsadvokat indledte efter en flyulykke undersøgelser for at finde ud af, om tog-, skibs- og lufttrafikken var blevet bragt i fare. Undersøgelserne blev imidlertid indstillet.

Statsadvokaten modtog derefter en anmodning om aktindsigt i undersøgelsesdokumenterne under henvisning til den tyske lov om fri adgang til miljøoplysninger og Rådets direktiv 90/313/EØF (1).

Anmodningen blev afslået med den begrundelse, at statsadvokaten som retshåndhævende myndighed i henhold til § 3, stk 1, andet punktum, nr. 3, i loven om fri adgang til miljøoplysninger, ikke hører til de myndigheder, der er bundet af denne lov.

Mener Kommissionen, at afslaget under henvisning til § 3, stk 1, andet punktum, nr. 3, i loven om fri adgang til miljøoplysninger er berettiget til trods for, at statsadvokaten kun har foretaget undersøgelser og ikke har udøvet »dømmende beføjelser«, jf. artikel 2, litra b), i Rådets direktiv 90/313/EØF?

----

(1)EFT L 158 af 23.6.1990, s. 56.

----

----

(2004/C 33 E/139)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1612/03

af Heide Rühle (Verts/ALE) til Kommissionen

(13. maj 2003)

Om:   Endnu en potentiel overtrædelse af direktivet om fri adgang til miljøoplysninger

Det tyske ministerium for transport, anlægsarbejder og boligspørgsmål har i forbindelse med en række transportprojekter ladet udføre en cost-benefit-analyse, som til dels er blevet kombineret med miljøvurderinger. Der skal også tages hensyn til denne vurdering, når der fremsættes lovforslag om opdatering af den såkaldte forbundstransportplan (»Bundesverkehrswegeplan«).

Forbundsregeringen har opfordret delstatsregeringerne til at udtale sig om cost-benefit-analysens resultat. Transportministeriet i delstaten Baden-Württemberg har på sin side opfordret de enkelte »Regierungspräsidien« (RP) til at afgive udtalelse.

RP i Karlsruhe blev under henvisning til den tyske miljøoplysning slov (UIG) og direktivet om fri adgang til miljøoplysninger (UIRL) anmodet om en kopi. RP i Karlsruhe afviste anmodningen og anførte følgende som begrundelse:

Mener Kommissionen, at RP kan nægte aktindsigt til udtalelsen om adgang til oplysninger med den begrundelse, at det drejer sig om et dokument, som det (underordnede) RP har udarbejdet for det (overordnede) delstatsministerium på baggrund af delstatsministeriets lovgivningsmæssige beføjelser [artikel 2 b i direktivet 90/313/EF (1)]?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

på skriftlige forespørgsler P-1605/03 og E-1612/03

(25. juni 2003)

De spørgsmål, der er stillet af det ærede medlem, berører både spørgsmålet om forenelighed mellem § 3, stk 1, i den tyske lov om fri adgang til miljøoplysninger (Umweltinformationsgesetz) og artikel 2, litra b), i Rådets direktiv 90/313/EØF af 7. juni 1990 om fri adgang til miljøoplysninger.

Artikel 2, litra b), i dette direktiv definerer »offentlige myndigheder« som »alle offentlige myndigheder på nationalt, regionalt eller lokalt plan, som har et ansvar for, og som råder over oplysninger på miljøområdet, med undtagelse af organer med dømmende eller lovgivningsmæssige beføjelser«.

§ 3, stk 1, i den tyske lov om adgang til oplysninger omhandler ikke den samlede kategori af retlige organer og tolker begrebet »retlige organer« bredt. Domstole, anklagemyndighed og disciplinære myndigheder er ikke omfattet.

Fortolkningen af direktiv 90/313/EØF er Domstolens ansvarsområde. Kommissionen er af den opfattelse, at direktivet almindeligvis tilstræber, at der er fri adgang til miljøoplysninger, der opbevares af offentlige myndigheder. Derfor må enhver undtagelse fortolkes snævert. I alle medlemsstater er retlige aktiviteter som sagsbehandling og domme i princippet offentlige. I modsætning hertil optræder anklagere normalt ikke offentligt. Endvidere kan de være bundet af anvisninger fra politiske eller administrative organer, hvilket ikke er tilfældet med dommere. Anklagere synes derfor normalt ikke at handle med dømmende beføjelser. Derfor bør adgang til miljøoplysninger, der opbevares af en anklager, normalt ikke nægtes, navnlig ikke i det tilfælde, der er nævnt af det ærede medlem, hvor efterforskningen er afsluttet.

Direktiv 90/313/EØF giver medlemsstaterne mulighed for at afslå adgang til oplysninger, der er eller var underlagt undersøgelsesprocedurer (artikel 3, stk 2, tredje led). Ifølge den nuværende ordlyd i direktiv 90/313/EØF kan offentlige anklagere derfor afslå adgang til miljøoplysninger, der er genstand for en undersøgelsesprocedure, hvis dette er i overensstemmelse med den pågældende medlemsstats gennemførelseslovgivning.

Med hensyn til de organer, der optræder med lovgivende myndighed, fastlægger den tyske lovgivning, at de højeste forbunds- og delstatsmyndigheder er udelukket herfra, for så vidt de er aktive i deres lovgivningsmæssige beføjelser. Af spørgsmål E-1612/03 fremgår det, at Regierungspräsidium Karlsruhe ikke betragter sig selv som en »oberste Landesbehörde«, og at man afslår adgang til præsidiets bemærkninger til cost-benefit-undersøgelsen. Begrundelsen er, at transportministeriet i delstaten Baden-Württemberg, der er »oberste Landesbehörde« og modtager af bemærkningerne fra Regierungspräsidium Karlsruhe, ikke ville være omfattet af lovgivningen, idet der tages hensyn til bemærkningerne ved forberedelse af lovgivningen.

Med hensyn til en administrativ myndigheds vurdering før eller under en lovgivningsprocedure er det Kommissionens opfattelse, at en sådan vurdering ikke på nogen måde kan være en del af selve lovgivningsproceduren. Det er uden betydning, om den administrative myndighed er den højeste administrative myndighed i en medlemsstat eller region. Formålet med direktiv 90/313/EØF er at give mulighed for størst mulig adgang til miljøoplysninger. I sagen C-321/96 (Mecklenburg), Sml. 1998 I, s. 3809, anerkender Domstolen denne fremgangsmåde uden at skelne mellem niveauer af administrative myndigheder. På baggrund af disse betragtninger undersøger Kommission i øjeblikket en klage om nægtet adgang til oplysninger.

Kommissionen ønsker endvidere at henlede det ærede medlems opmærksomhed på den aktuelle udvikling inden for adgang til miljøoplysninger. På grundlag af artikel 8 i direktiv 90/313/EØF fremlagde Kommissionen den 29. juni 2000 en rapport (2) for Rådet og Europa-Parlamentet om erfaring opnået i anvendelsen af Rådets direktiv 90/313/EØF. På side 10 i denne rapport pegede Kommissionen på, at et af de problemer, der blev afdækket, var definitionerne af de ønskede oplysninger, der skulle udleveres både af de offentlige myndigheder og af andre organer, der skulle udlevere oplysningerne. Kommissionen vurderede, at disse skulle præciseres for at udvide hver af de berørte kategorier.

Kommissionen vedtog den 29. juni 2000 et forslag (3) til et nyt direktiv til ændring af direktiv 90/313/EØF med det formål at rette fejl og mangler i den praktiske anvendelse af direktiv 90/313/EØF. Desuden skulle det bane vejen for Fællesskabets ratifikation af konventionen om adgang til oplysninger, offentlighedens medvirken og klageadgang på miljøområdet, udarbejdet under FN's Økonomiske Kommission for Europa (»Århus-konventionen«) og underskrevet i 1998.

Lovgivningsprocessen mundede ud i vedtagelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF (4) den 28. januar 2003. Artikel 2, stk 2, i dette direktiv forklarer nærmere, hvilke offentlige myndigheder der er omfattet af direktivet, og anfører, at »Medlemsstaterne kan bestemme, at denne definition ikke omfatter organer eller institutioner, når de udøver dømmende eller lovgivende myndighed.«

Kommissionen er bekendt med, at de tyske myndigheder netop er i gang med en ændring af Umweltinformationsgesetz for at imødekomme forpligtelserne i direktiv 2003/4/EF.

Kommissionen vil i overensstemmelse med det ovenfor anførte tage tilbørligt hensyn til spørgsmålet fra det ærede medlem ved overvågningen af medlemsstaternes bestræbelser på at ændre den eksisterende lovgivning og gennemføre direktiv 2003/4/EF.

----

(1)EFT L 158 af 23.6.1990, s. 56.

(2)  KOM(2000) 400 endelig udg.

(3)EFT C 337 E af 28.11.2000.

(4)EFT L 41 af 14.2.2003.

----

----

(2004/C 33 E/140)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1608/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(7. maj 2003)

Om:   Destruktion af forældede pesticider

Kommissionen meddeler i sit påskønnede svar på skriftlig forespørgsel P-0480/03 (1), at endnu intet kandidatland har reageret på en skrivelse fra 28 medlemmer af Europa-Parlamentet om modtagelse af finansiel støtte til udarbejdelse af en oversigt over og destruktion af forældede pesticider. På den anden side har Kommissionen allerede flere gange erkendt, at der er tale om et problem med disse forældede pesticider.

Samtidig lader den det stå åbent, om kandidatlandene i mellemtiden råder over tilstrækkeligt egnede og effektive forbrændingsovne til destruktion af forældede pesticider (og eventuelt andre farlige affaldsstoffer, som er forbudt i EU i dag).

Kommissionen bedes meddele, om forbrændingsovnene i kandidatlandene i mellemtiden opfylder kravene til forbrænding af forældede pesticider på en måde, som er i overensstemmelse med de højeste sikkerhedsnormer, som Kommissionen foreskriver på dette område, og hvilke foranstaltninger den vil træffe, såfremt dette ikke er tilfældet.

Kommissionen bedes oplyse, hvilken andel de forældede pesticider tilnærmelsesvis udgør i syv medlemsstaters ansøgninger om finansiel støtte til udarbejdelse af en oversigt over den forurening, som hænger sammen med svært nedbrydelige forurenende organiske stoffer (persistent organic pollutants), og hvor meget denne andel udgør af det (anslåede) antal forældede pesticider generelt.

Er Kommissionen fortsat af den opfattelse, at kandidatlandene på eget initiativ skal rette henvendelse til den vedrørende finansiel støtte til destruktion af forældede pesticider, velvidende, at kandidatlandene efter gentagne opfordringer, bl.a. fra Europa-Parlamentet, tilsyneladende endnu ikke har erkendt, at dette problem skal tages alvorligt, for så vidt angår folkesundheden i Europa? I bekræftende fald med hvilke argumenter holder Kommissionen fast ved sit standpunkt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(13. juni 2003)

Under tiltrædelsesforhandlingerne om miljøkapitlet har ni af tiltrædelseslandene indvilget i at opfylde alle forskrifterne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/76/EF af 4. december 2000 om forbrænding af affald (2) på tiltrædelsestidspunktet for nye anlægs vedkommende og fra den i direktivet fastsatte dato for bestående anlægs vedkommende (28. december 2005). Slovakiet har fået en overgangsperiode, der løber indtil udgangen af 2006, til at opfylde forskrifterne for et mindre antal bestående forbrændingsanlæg. Hvad angår det foregående direktiv, Rådets direktiv 94/67/EF af 16. december 1994 om forbrænding af farligt affald (3), har Ungarn fået en overgangsperiode, der løber frem til den 30. juni 2005, for enkelte emissionsgrænseværdier og målinger for nogle få forbrændingsanlæg.

Kommissionen kan ikke oplyse, hvor stor en andel forældede pesticider udgør i anmodningen fra syv tiltrædelses- og kandidatlande om udredningsarbejde (4) vedrørende kontaminering med relation til persistente organiske miljøgifte, og Kommissionen kender heller ikke til den samlede mængde forældede pesticiders andel generelt. Dette spørgsmål henhører under Stockholm-konventionen om persistente organiske miljøgifte, således som det er anført i besvarelsen af det ærede medlems skriftlige forespørgsel P-0480/03. En undersøgelse (5), der er foretaget i de 10 tiltrædelseslande, har vist store variationer mellem landene i POP-pesticiders andel. I de fire tiltrædelseslande, der har de største lagre af forældede pesticider, skønnes andelen af POP-affald at ligge mellem 1,4 % og 30 %.

Det er klart, at tiltrædelses- og kandidatlandene selv må tage ansvar for og initiativ til at skaffe sig finansiel støtte til destruktion af forældede pesticider. De har pligt til at gennemføre gældende fællesskabsret senest på datoen for EU-tiltrædelsen, dog fraset ovennævnte begrænsede undtagelser. Kommissionen følger nøje deres forberedelser og bistår dem med evaluering af problemets omfang. I den forbindelse foranstaltede Kommissionen førnævnte undersøgelse. Principielt kan nogle af EU's finansielle instrumenter, f.eks. PHARE og ISPA, benyttes til korrekt håndtering af forældede pesticider i kandidatlandene, hvis de enkelte instrumenters specifikke betingelser er opfyldt. Efter tiltrædelsen er det strukturfonden og samhørighedsfonden disse lande skal benytte dertil.

----

(1)EFT C 268 E af 7.11.2003.

(2)EFT L 332 af 28.12.2000.

(3)EFT L 365 af 31.12.1994.

(4)  Der er flere oplysninger om forslagene på http://www.gefonline.org/.

(5)  Europa-Kommissionen, Generaldirektorat Miljø, »Obsolete Pesticides Status in Candidate Countries«. Final report. September 2002.

----

----

(2004/C 33 E/141)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1609/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(7. maj 2003)

Om:   Ekspertgruppen vedrørende menneskehandel

Kan Kommissionen forelægge nærmere oplysninger om formålet med og sagsområdet for dens ekspertgruppe vedrørende menneskehandel?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(3. juni 2003)

Den 25. marts vedtog Kommissionen afgørelse 2003/209/EF om oprettelse af en rådgivende gruppe med betegnelsen »Ekspertgruppen vedrørende Menneskehandel« (1).

Ekspertgruppen vil være et vigtigt element i gennemførelsen af Bruxelles-erklæringen. Dette dokument var slutresultatet af den europæiske konference om forebyggelse og bekæmpelse af handel med mennesker — Global udfordring for det 21. århundrede, der blev afholdt fra den 18. til den 20. september 2002. Erklæringen omfatter et bilag med henstillinger, standarder og eksempler på god praksis. Ekspertgruppen skal yde et væsentligt bidrag til videreudviklingen af forebyggelsen og bekæmpelsen af menneskehandel. I henhold til afgørelsens artikel 2 kan Kommissionen konsultere ekspertgruppen om alle spørgsmål vedrørende menneskehandel. Specielt skal ekspertgruppen senest ni måneder efter nedsættelsen af gruppen forelægge en rapport baseret på henstillingerne i Bruxelles-erklæringen med det formål at bistå Kommissionen med at fremsætte yderligere konkrete forslag på europæisk plan, f.eks. en handlingsplan eller en meddelelse.

Gruppen skal bestå af 20 eksperter. Kommissionen udnævner gruppens medlemmer fra en liste bestående af alle personer foreslået af medlemsstaternes og kandidatlandenes regeringer samt af specifikke internationale, mellemstatslige og ikke-statslige organisationer. Kommissionen offentliggør til orientering listen over medlemmerne i Den Europæiske Unions Tidende.

Ifølge artikel 5 i Kommissionens afgørelse ydes der ikke vederlag for det arbejde, som medlemmerne af ekspertgruppen udfører. Rejseudgifterne dækkes efter reglerne for rådgivende udvalg (A-07031). Det kan være nødvendigt med fire plenarmøder i ekspertgruppen samt fire møder i arbejdsgrupper (som kan nedsættes i henhold til artikel 6 i Kommissionens afgørelse) pr. år. Antallet af møder må dog tages op til fornyet overvejelse på grundlag af de budgetmæssige krav og gruppens holdning, når den først er nedsat.

----

(1)EUT L 79 af 26.3.2003.

----

----

(2004/C 33 E/142)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1611/03

af Jean-Louis Bernié (EDD) til Kommissionen

(7. maj 2003)

Om:   Markedsføring af korn

Bortset fra i Frankrig er der fri markedsføring af korn i EU; landbrugerne kan frit sælge deres produktion og sikre en perfekt sporbarhed heraf i modsætning til sporbarheden af korn fra kæmpesiloer.

I Frankrig har de oplagringsorganer, der er godkendt af det nationale interventionsorgan for korn (ONIC), monopol på denne opgave, og al handel med korn skal foregå igennem disse. De godkendte opkøbere opkræver skattelignende afgifter, som bl.a. er nødvendige for at sikre driften af OMC, som støtter dem økonomisk.

I en sådan situation straffes producenterne og aftagerne af fransk korn såvel økonomisk som ved ikke frit at kunne drive handel. F.eks. er det forbudt for en fransk kornproducent at sælge sine produkter direkte til en kvægavler.

ONIC's regler hindrer altså tilsyneladende fællesskabshandelen og den frie handel.

Hvad mener Kommissionen om denne særligt franske situation?

Har Kommissionen forslag til, hvorledes situationen kan afhjælpes?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(25. juli 2003)

Ifølge de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, blev der ved dekret nr. 67-812 af 22. september 1967 indført en ordning for godkendte opkøbere til afløsning af en ordning for oplagringsorganer for at Frankrig skulle kunne opfylde forpligtelserne i den fælles markedsordning for korn, som blev indført ved Rådets forordning nr. 120/67/EØF af 13. juni 1967 (1). Ved ordningen for godkendte opkøbere blev der fastsat objektive og ikke-diskriminerende betingelser for adgang til opkøb af korn til gavn for almenheden og uden at tilsidesætte målene for den fælles markedsordning for korn.

Ordningen har til formål på den ene side at beskytte den svageste kontrahent, i dette tilfælde producenten, således at man sikrer kontant betaling for kornet og lovformelig gennemførelse af transaktionerne, og på den anden side at sikre kornkvaliteten i de forskellige afsætning sled. Ordningen gør det ligeledes muligt at føre pålidelige statistikker over kornmarkedet og at opkræve de skattelignende afgifter, producenterne skal betale. Endelig mener Kommissionen ikke, at ovennævnte ordning har nogen indvirkning på prisdannelsen, i og med at den ikke ændrer handelsmønsteret inden for EU eller den frie udveksling af tjenesteydelser i andre medlemsstater, fordi producenten frit kan vælge blandt de godkendte opkøbere, da disse jo er konkurrenter, og fordi priserne fastsættes efter princippet om udbud og efterspørgsel.

Ordningen med skattelignende afgifter, hvis provenu anvendes til finansiering af foranstaltninger i kornsektoren (FASC), der ikke pålægges produkter fra andre medlemsstater eller tredjelande, og som ikke har nogen indvirkning på kornproducenternes indkomstpolitik, sådan som den virkeliggøres gennem den fælles markedsordning for korn, blev godkendt af Kommissionen i den aktuelle form den 19. oktober 2000 som en støtteordning, der er forenelig med det fælles marked (statsstøtte/Frankrig nr. N 514/2000).

----

(1)  Rådets forordning nr. 120/67/EØF af 13. juni 1967 om den fælles markedsordning for korn, EFT 117 af 19.6.1967.

----

----

(2004/C 33 E/143)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1618/03

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(13. maj 2003)

Om:   Struktur- og samhørighedsfondene i Portugal II

I min skriftlige forespørgsel P-0976/03 (1) henvendte jeg mig navnlig til Kommissionen for at få nærmere oplysninger vedrørende nogle væsentlige udtalelser fra kommissionsmedlemmet Verheugen, der blandt andet forsikrede, at »Kommissionen vil foreslå, at størrelsen af støtten til Portugal i den kommende finanspakke bliver mere eller mindre den samme som nu«. Man må naturligvis formode, at disse udtalelser bunder i en fælles vision hos Kommissionen. Selvom Kommissionen i sit svar bestræbte sig på at forelægge relevante oplysninger, formåede den dog ikke at besvare spørgsmålet, som jeg derfor genfremsætter, eftersom det er væsentligt.

Faktisk lover kommissionsmedlemmet Barnier væsentligt mindre i sine udtalelser, end Verheugen gav tilsagn om i Portugal. I det senere fremsendte skriftlige svar får man blot at vide, at overvejelserne af EU's samhørighedspolitik efter 2006 endnu er uafsluttede. Forslagene til de finansielle overslag for perioden efter 2006 vil først blive forelagt på et senere tidspunkt. Det er derfor på nuværende tidspunkt ikke muligt at oplyse de indikative beløb, som Portugal vil få stillet til rådighed efter 2006.

Kommissionen bedes på denne baggrund besvare følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(5. august 2003)

Som meddelt i Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel P-0976/03 fra det ærede medlem er der overvejelser i gang i institutionen om Fællesskabets samhørighedspolitik efter 2006.

Det interview med det kommissionsmedlem, der er ansvarligt for udvidelsen, og ikke mindst den udtalelse, som det ærede medlem citerer, var omtalt i adskillige portugisiske aviser (bl. a. Diário Económico og Correio da Manhã) på forskellige måder. Kommissionsmedlemmet refererede til Kommissionens velkendte standpunkt om, at der for perioden 2007-2013 burde tages højde for den såkaldte »statistiske virkning« af udvidelsen for at undgå, at det gik ud over visse regioner i de nuværende medlemsstater, der ellers ikke ville være berettigede til støtte under mål 1 i et udvidet EU.

Kommissionen vil ved udgangen af 2003 i den tredje beretning om Samhørighedsfonden fremlægge sine økonomiske og sociale forslag om den fremtidige samhørighedspolitik efter 2006. Forslagene til finansielle overslag for perioden efter 2006 vil blive fremsat senere. Kommissionen kan allerede nu meddele det ærede medlem, at den sigter mod en retfærdig løsning for de regioner, der kommer til at lide under den »statistiske virkning« af faldet i fællesskabsgennemsnittet for bruttonationalproduktet (BNP) pr. indbygger.

----

(1)EUT C 268 E af 7.11.2003.

----

----

(2004/C 33 E/144)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1620/03

af Patricia McKenna (Verts/ALE) til Kommissionen

(7. maj 2003)

Om:   Udryddelse af fjeldørreden i Lough Conn-søen i Irland

En undersøgelse med hildningsgarn foretaget af det irske fiskeriråd (Irish Central Fisheries Board) i 1978 og 1984 i Lough Conn i County Mayo i Irland viste, at der var gode fjeldørredbestande i søen. Ved senere undersøgelser i 1994, 1998 og 2001 blev der ikke registreret nogen fjeldørreder, og nu anses denne unikke fisk for at være udryddet i søen. Videnskabsmænd mener, at udryddelsen er forårsaget af den overdrevne ophobning af næringsstoffer i søen. Selv om næringsstofdynamikken i søen er kompleks, menes overdrevne algekoncentrationer, deriblandt blågrønne alger, på fjeldørredens yngleplads om efteråret og først på vinteren i begyndelsen af 1990'erne at være årsagen. (Sådanne koncentrationer forekommer stadig, navnlig på milde vinterdage med en let brise). Ynglepladserne var dækket af, hvad der kun kan beskrives som en tyk grød af aflejret dynd (bestående af næsten rene kulturer af anabaena, der er kendt for at blive giftig under visse forhold), og det er almindelig kendt, at fjeldørreden undgår dynd og kun yngler på rent grus. Der er forskellige grunde til fjeldørredens udryddelse i Irland, men eksperter mener dog, at det i Lough Conn skyldes den stigende tilførsel af næringsstoffer, navnlig fosfor, i søen.

De prøver, som officielle instanser har taget fra sømidten (OECD-klassifikation), afspejler — selv om sådanne prøver er nyttige til klassificering af søer — ikke nødvendigvis forholdene langs søbredderne som f.eks. algekoncentrationer (målt chlorophyll) langs søbredderne i de for fjeldørreden kritiske perioder. For nylig er havørredbestanden i søen ligeledes faldet drastisk, og det tillægges igen konsekvenserne af næringsstofberigelse (f.eks. ekspanderende karpefiskbestande).

Selv om der gøres forsøg på at kontrollere spildevandskilderne, stiger næringsstofberigelsen fra andre sektorer fortsat drastisk

Er Kommissionen enig i, at den fortsatte næringsstofberigelse af søen grundlæggende skyldes de irske myndigheders manglende kontrol og begrænsning af fosfortilførslen til Lough Conn og derfor er en overtrædelse af direktivet om farlige stoffer?

Er den ligeledes enig i, at søer med følsomme arter såsom fjeldørreden kræver særlige foranstaltninger for at beskytte dem mod virkningerne af næringsstofberigelse, deriblandt fosforbelastning?

Burde Irland ikke genskabe de for fjeldørreden og havørreden gunstige forhold i søen, dvs. radikalt mindske næringsstoftilførslen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(12. juni 2003)

Kommissionen er bekendt med det forhold, at en række søers kvalitet i Irland er blevet dårligere i de sidste ti år. Relevant fællesskabslovgivning omfatter direktivet om farlige stoffer (1) og vandrammedirektivet (2).

Kommissionen er ligeledes bekendt med det specifikke forhold, som det ærede medlem omtaler, nemlig at fjeldørreden er forsvundet fra Lough Conn i 1980'erne. Den mener, at det sandsynligvis skyldes sedimentation af arternes ynglepladser ved søens bredder som resultat af eutrofiering på grund af forøget phosphortilførsel til søen. Det anslås, at søens phosphorbelastning i 1980'erne blev fordoblet fra alle kilder. Der er ligeledes mistanke om, at en anden medvirkende faktor kunne være indførelsen af skaller og gedder, som lystfiskere ynder.

Ifølge direktivet om farlige stoffer skal der træffes foranstaltninger vedrørende de pågældende stoffer eller grupper af stoffer, der er anført i bilaget til direktivet. Uorganiske forbindelser af phosphor er opført på liste II i dette bilag, hvilket medfører en forpligtelse for medlemsstaterne til at udarbejde og gennemføre forureningsreduktionsprogrammer for disse stoffer. Programmerne skal omfatte kvalitetsmål for phosphor samt en tilladelsesordning med emissionsnormer, der er baseret på målsætninger. Direktivet foreskriver ligeledes, at anvendelse af foranstaltninger i medfør heraf ikke på nogen måde, hverken direkte eller indirekte, må medføre forøget vandforurening (en såkaldt »stand-still«-bestemmelse).

I 2002 indbragte Kommissionen Irland for Den Europæiske Domstol for manglende overensstemmelse med direktivet om farlige stoffer (3). Den påstod bl.a. at Irland ikke havde fastsat kvalitetsmålsætninger for phosphorforbindelser for irske søer i overensstemmelse med direktivet. Medens vandkvaliteten i Lough Conn ifølge relevant irsk lovgivning anses for tilfredsstillende, påstår Kommissionen, at vandkvaliteten er blevet forringet, hvilket bl.a. kan ses af fjeldørredens forsvinden, og at »stand-still«-bestemmelsen ikke er blevet overholdt. Domstolens afgørelse afventes.

Kommissionen er enig med det ærede medlem i, at søer med forureningsfølsomme arter som fjeldørred skal beskyttes mod næringsstofberigelse. Bortset fra direktivet om farlige stoffer vil den ligeledes henlede opmærksomheden på vandrammedirektivet, der indeholder bestemmelser om en overordnet vandbeskyttelse af alle vandområder (floder, søer, kystområder og grundvand), der omfatter alle kilder til påvirkning og fastsætter bindende forpligtelse til at opnå god kvalitet (»god tilstand«) for alle disse vandområder i 2015. God tilstand for overfladevandområder, såsom søer, er koncentreret om økologiske parametre (mikrofauna, mikroflora og fisk) og der vil kun tillades en mindre afvigelse fra uberørt tilstand (meget god tilstand) til god tilstand. Disse — retligt bindende — afhjælpende bestræbelser skal vende fortidens negative tendenser og genoprette et bæredygtigt økosystem med passende artsforskellighed og fiskebestande. I forbindelse med opstilling af nødvendige foranstaltninger skal borgerne, ikke statslige organisationer, berørte parter og interesseparter inddrages; disse vil ligeledes have lovfæstet adgang til alle relevante oplysninger, data og baggrundsdokumenter.

----

(1)  Rådets direktiv 76/464/EØF af 4. maj 1976 om forurening, der er forårsaget af udledning af visse farlige stoffer i Fællesskabets vandmiljø, EFT L 129 af 18.5.1976.

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger, EFT L 327 af 22.12.2000.

(3)  C-282/02.

----

----

(2004/C 33 E/145)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1625/03

af Caroline Jackson (PPE-DE) til Kommissionen

(13. maj 2003)

Om:   Anerkendelse af æggesektoren i forbindelse med import fra tredjelande

I betragtning af at EU's æggeindustri vil blive omfattet af supplerende lovgivning vedrørende fødevaresikkerhed og dyrevelfærd, er Kommissionen da enig i, at æggesektoren bør anerkendes som en sektor, der er følsom over for import fra tredjelande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(27. juni 2003)

Hvad ægproduktionen angår, vil der på grundlag af artikel 10 i Rådets direktiv 1999/74/EF af 19. juli 1999 om mindstekrav til beskyttelse af æglæggende høner (1) blive gennemført en ekstern undersøgelse af de samfundsøkonomiske konsekvenser af EF-bestemmelserne om æglæggeres velfærd i forhold til tredjelande. Undersøgelsens resultater vil bidrage til at fastlægge, i hvilket omfang ægsektoren er følsom over for tredjelandsprodukter.

Det skal også bemærkes, at EF i forbindelse med WTO's landbrugsforhandlinger har understreget betydningen af, at frigivelsen af handelen med disse produkter ikke skader bestræbelserne på at forbedre dyrs velfærd. Det foreslås derfor, at de kompensationer, der skal dække de meromkostninger, der er nødvendige for at opfylde normerne for dyrs velfærd, skal udelukkes fra nedsættelsesforpligtelserne (»den grønne kasse«), hvis det kan fastslås, at omkostningerne direkte skyldes, at der er vedtaget strengere normer, og at vedtagelsen derfor ikke må forstyrre samhandelen eller forstyrre den så lidt som muligt.

----

(1)EFT L 203 af 3.8.1999.

----

----

(2004/C 33 E/146)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1639/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(16. maj 2003)

Om:   Særlig hensyntagen til tilvejebringelse af bedre eksistensmuligheder i de områder, hvor en stor del af befolkningen er romaer

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(19. august 2003)

Ifølge beregningerne i Kommissionens dokument fra maj 2002 om EU-støtte til romasamfund i Central- og Østeuropa vil romabefolkningen i Den Europæiske Union vokse med omkring 1,5 mio. efter udvidelsen af EU til 25 medlemslande. En efterfølgende udvidelse af EU med Bulgarien og Rumænien vil øge romabefolkningen med yderligere 3 mio. mennesker.

Kommissionen er fast besluttet på at sikre, at de forskellige EU-instrumenter, der er til rådighed for myndighederne og andre relevante aktører i medlemsstaterne, de nye medlemsstater og kandidatlandene, bringes i fuld anvendelse over for romasamfundene.

EU er allerede kraftigt engageret i bestræbelserne for at forbedre forholdene for romasamfundene i Europa. Alene i løbet af de seneste tre år er der blevet stillet over 77 mio. EUR til rådighed via Phare-programmet til projekter i Ungarn, Tjekkiet, Slovakiet, Bulgarien og Rumænien til gavn for romasamfundene.

Der ydes støtte til lignende initiativer i nuværende medlemsstater som Spanien, Grækenland og Frankrig gennem Den Europæiske Socialfond, herunder fællesskabsinitiativet EQUAL, og Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, der yder investeringsstøtte. Andre fællesskabsprogrammer så som Sokrates, Ungdom for Europa og EU's handlingsprogram om bekæmpelse af diskrimination bidrager også til gennemførelse af projekter for romaer.

I forbindelse med de nye medlemsstaters tiltrædelse, der er berammet til maj 2004, vil Ungarn og Slovakiet modtage EU-støtte fra strukturfondene og Samhørighedsfonden. Midlerne fra de programmer og projekter, som disse fonde yder støtte til, kan anvendes til at bidrage til en lang række projekter, der vil kunne gavne romabefolkningen som f.eks. uddannelse og udvikling af virksomheder og infrastruktur.

I overensstemmelse med principperne for decentraliseret forvaltning af EU's programmer er det medlemsstaternes myndigheder, der udvælger de projekter, der kan modtage støtte; dette sker, når de overordnede strategiske mål for programmerne er blevet aftalt med Kommissionen. Myndighederne i medlemsstaterne skal endvidere drage omsorg for, at de udvalgte projekter tilgodeser hele den pågældende befolknings behov i overensstemmelse med programmets strategiske mål.

Efter tiltrædelsen skal de nye medlemsstater også overholde bestemmelserne i Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse (1) og Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (2).

På lignende måde vil Bulgarien og Rumænien nyde godt af EU's samhørighedspolitik, og disse lande vil ligeledes være forpligtet til at overholde EU-retten i overensstemmelse med de bestemmelser, der gælder på det tidspunkt, de tiltræder EU.

----

(1)EFT L 180 af 19.7.2000.

(2)EFT L 303 af 2.12.2000.

----

----

(2004/C 33 E/147)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1642/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(16. maj 2003)

Om:   Det amerikanske pointsystem og strafudmåling efter forhandling i stedet for efterforskning af sandheden og normale strafretlige processer

Kilde: TV Nederland 3, aktualitetsprogrammet »NOVA« af 3. maj 2003.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(10. juli 2003)

----

----

(2004/C 33 E/148)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1662/03

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(19. maj 2003)

Om:   Gradueret motorvejsafgift

I punkt 54 i formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råds møde den 20.-21. marts 2003 opfordres medlemsstaterne til at nå til endelig enighed om direktivet om handel med emissioner.

Den økopointordning, der trådte i kraft i 1993, udløber i december 2003. Hidtidige undersøgelser har vist, at målene i den østrigske tiltrædelsestraktat om en 60 % nedsættelse af NOx-emissionen og begrænsning af antallet af tunge transporter (108 % -klausulen) ikke har kunnet nås inden for dette tidsrum. Nedsættelsen af NOx-emissionen har ikke været på 60 %, men kun på 52 %. Kommissionen og medlemsstaterne mente, at 108 % -klausulen erstattede en kvantitativ registrering af antallet af transitter med en kvalitativ målsætning for den generelle begrænsning af skadelige stoffer. Dette kunne modvirkes ved hjælp af en gradueret motorvejsafgift, som belaster transportvirksomhederne i forhold til deres individuelle forureningsniveau.

Hvilke økonomisk og økologisk forsvarlige alternativer kan Kommissionen foreslå, hvis 108 % -klausulen afskaffes?

Deler Kommissionen den opfattelse, at det vil være hensigtsmæssigt at regulere emissionerne ved at indføre en gradueret motorvejsafgift?

Hvilken form for støtte tilbyder Kommissionen i denne forbindelse medlemsstaterne og især de følsomme områder i Centralalperne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(3. juli 2003)

Den øvre grænse for antallet af transitter i et givent år — den såkaldte 108 % -klausul — er blevet betragtet som en stor inkonsekvens i økopointordningen, og denne holdning har Parlamentet bekræftet med sin vedtagelse om at fjerne den fra ordningen (1). Klausulen kan kun finde anvendelse, hvis lastbilernes samlede miljøpræstation forbedres med over 8 % årligt. Da formålet med økopointordningen imidlertid er at tilskynde transportvirksomhederne til at bruge mere miljøvenlige lastbiler til at køre gennem Østrig, er det vanskeligt at begrunde en sanktion, som rent faktisk udløses, fordi nogle lastbiler er »for grønne«.

Vedrørende formålet med økopointordningen, som fremgår af artikel 11 i protokol nr. 9, skal de samlede NOx-emissioner reduceres med 60 % i perioden 1. januar 1992-31. december 2003. Den 1. januar 1992 havde EU15 i teorien adgang til 23 556 220 økopoint. Da det er bestemt, at hvert økopoint svarer til en NOx-enhed, nås målet for økopointordningen derfor — i henhold til forventningerne i protokol nr. 9 — når der er brugt 40 % af denne total (dvs. 9 422 488 økopoint) i et kalenderår, og det vil være tilfældet i 2003.

Med hensyn til statistikker over NOx-emissioner i Østrig skal den nøjagtige procentuelle nedgang i NOx-emissioner fra lastbiler, der kører i transit gennem Østrig, vægtes i forhold til mange andre faktorer: omfanget af forurening forårsaget af national trafik eller andre vejtransportmidler end lastbiler, emissioner fra et velholdt køretøj i forhold til et ikke-velholdt, de forhold, under hvilke de nye motorer testes osv.

Under den løbende drøftelse om at forlænge økopointordningen har både Parlamentet og Rådet diskuteret, om man kan udelukke de meste forurenende lastbiler fra at kære i transit gennem Østrig. Mens mere miljøvenlige lastbiler såsom EURO IV ville være udelukket fra økopoint.

Emissionerne skal i første omgang reguleres med hensigtsmæssige normer i loven (EURO-klassifikationen). Kommissionen påtænker desuden snarligt at fremlægge et sektorforslag til direktiv om afgifter på brug af vejinfrastruktur, som ændrer direktiv 1999/62/EF (2).

Dette direktiv skal bidrage til at skabe lige vilkår på transportmarkedet og samtidig sikre, at der tages hensyn til følsomme områder og korridorer.

----

(1)  Kommissionens forslag, EFT 120 E af 24.4.2001; vedtaget af Parlamentet den 1. september 2001.

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer, EFT L 187 af 20.7.1999.

----

----

(2004/C 33 E/149)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1663/03

af Joan Valivé (ELDR) til Kommissionen

(19. maj 2003)

Om:   Støtte til grøntsagsproduktion

I forslaget til Rådets forordning om fastlæggelse af den fælles landbrugspolitiks fælles regler for ordninger for direkte støtte og fastlæggelse af støtteordninger for producenter af visse afgrøder (1), bestemmes det i artikel 53 om »(a)nvendelse af jorden til landbrugsformål«, at »(l)andbrugerne kan anvende deres jord til enhver landbrugsaktivitet undtagen permanente afgrøder.«

Det betyder, at landbrugere, der hidtil har anvendt deres jord til markafgrøder, og som efter den nye forordnings ikrafttræden vil modtage frakoblet støtte, kan anvende disse arealer til grøntsagsafgrøder uden af den grund at miste retten til denne støtte.

Det vil skabe alvorlige fordrejninger i sektoren, fordi de traditionelle grøntsagsproducenter, som ikke modtager direkte støtte, vil skulle konkurrere på det samme marked med nye producenter, som modtager den pågældende støtte.

Det skal desuden tages i betragtning, at grøntsagsprodukter, der hidrører fra disse arealer, også er berettigede til støtte gennem de i forvejen beskedne økonomiske midler, som EU yder til frugt- og grøntsagssektoren, og som nu skal fordeles mellem et større antal landbrugere.

Hele denne situation er er så meget desto mere overraskende, når man tager i betragtning, at det tidligere reformforslag, det vil sige Kommissionens meddelelse til Rådet og Parlamentet af 10. juli 2002 (2), udelukkede denne mulighed, og at det klart anføres under afsnittet om »(o)rdningens rækkevidde«, at »(f)rugt- og grøntsagsdyrkning (...) på dette stadium ikke (bliver) berettiget til støtte under den nye ordning.«

I øvrigt gives der hverken i betragtningerne eller i begrundelsen i KOM(2003)23 oplysning om, hvilke grunde der ligger bag denne ændring af kriterier.

Hvorfor har Kommissionen med andre ord besluttet at foreslå, at det tillades at dyrke grøntsager på de arealer, som efter reformen af den fælles landbrugspolitik vil være berettiget til frakoblet støtte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(17. juni 2003)

Den 21. januar 2003 fremlagde Kommissionen et forslag til reform af den fælles landbrugspolitik (3) for EU's landbrugsministre, på deres møde i Rådet, og for Europa-Parlamentet. Et af forordningsforslagene vedrører fastlæggelse af fælles regler for ordninger for direkte støtte og fastlæggelse af støtteordninger for producenter af visse afgrøder.

I artikel 53 i udkastet til forordningen foreslås der forbud mod dyrkning af permanente afgrøder (f.eks. frugttræer, vin, væksthusafgrøder) på jord, som berettiger til direkte støtte. Det vil imidlertid være tilladt at dyrke enårige frugt- og grøntsagsafgrøder på denne type jord ifølge forslaget, som for øjeblikket drøftes i Rådet og Parlamentet.

Flere repræsentanter for de traditionelle frugt- og grøntsagsproducenter har allerede udtrykt deres bekymring for, at en sådan tilladelse vil resultere i konkurrenceforvridning.

På grund af vanskelighederne ved at føre kontrol, ville Kommissionen have foretrukket at tillade dyrkning af de pågældende afgrøder på jord, som berettiger til direkte støtte, i stedet for det forbud mod sådanne afgrøder, som blev foreslået i meddelelsen fra juli 2002 om midtvejsrevisionen.

Det medlem af Kommissionen, som har ansvaret for landbrug, gav imidlertid på landbrugsministrenes møde i Rådet den 8. april 2003 i Luxembourg udtryk for sin vilje til at løse dette problem.

På rådsmødet meddelte han, at den producent, som får en enkelt betaling pr. bedrift, i princippet frit bør kunne beslutte, hvordan jorden skal anvendes. Det vil dog i visse områder kunne medføre konkurrencemæssige ulemper for de traditionelle frugt- og grøntsagsproducenter. Det forekommer derfor rimeligt at garantere medlemsstaterne muligheden for at forbyde frugt- og grøntsagsdyrkning på den jord, der berettiger til direkte støtte.

----

(1)  KOM(2003)23 endelig udg.

(2)  KOM(2002) 394 endelig udg.

(3)  KOM(2003)23 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/150)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1683/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(15. maj 2003)

Om:   Præcisering af Rådets forordning nr. 2340/2002

Rådets forordning nr. 2340/2002 (1) fulgte ikke Kommissionens forslag, hverken med hensyn til overholdelse af bestemmelserne i Rådets forordning nr. 2027/95 (2) af 15. juni 1995 som ændret ved forordning nr. 149/1999 (3) af 19. januar 1999, som Kommissionen henviser til i sit svar på skriftlig forespørgsel E-l849/02 (4), eller med hensyn til nedbringelsen til nul af de britiske og spanske flåders fiskeri efter de pågældende arter i farvande under Portugals højhedsområde eller jurisdiktion i ICES-afsnit X eller CECAF-afsnit 3.4.

Som Kommissionen anførte i sit svar på skriftlig forespørgsel P-0026/03 (5), er denne bestemmelse om nedbringelse af fiskeriindsatsen til nul allerede trådt i kraft, hvorfor den pågældende udeladelse selvsagt ikke har nogen retlige følger.

Anser Kommissionen det i den forbindelse ikke for nødvendigt at præcisere dette forhold for at sikre overholdelse af fællesskabsbestemmelserne og undgå uoprettelig ødelæggelse af den biologiske ligevægt på fiskebankerne i de pågældende zoner, som dokumenteret af videnskabsmænd i publikationer, Kommissionen har kendskab til, og som fuldt ud erkendes i Kommissionens forslag KOM(2002) 739?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(12. juni 2003)

Med hensyn til fiskeriindsatsordningen for ICES-underområde X henvises det ærede medlem til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-l849/02 fra Paulo Casaca (6). Kommissionen står fast på den holdning, den gav udtryk for i nævnte svar, for så vidt angår anvendelsen af Rådets forordning (EF) nr. 2340/2002 af 16. december 2002 om fastsættelse af fiskerimulighederne for dybhavsbestande for 2003-2004.

Under alle omstændigheder bør det bemærkes, at bestemmelserne i den nye ordning, der skal gælde i de såkaldte »vestlige farvande«, og som for øjeblikket ligger i Rådet (7), indeholder nye betingelser for adgang til det pågældende område.

----

(1)EFT L 356 af 31.12.2002, s. 1.

(2)EFT L 199 af 24.8.1995, s. 1.

(3)EFT L 18 af 23.1.1999, s. 3.

(4)EFT C 28 E af 6.2.2003, s. 148.

(5)EUT C 222 E af 18.9.2003, s. 138.

(6)EFT C 28 E af 6.2.2003.

(7)  KOM(2002) 739 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/151)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1685/03

af Brigitte Langenhagen (PPE-DE) til Kommissionen

(20. maj 2003)

Om:   Digitale fartskrivere

Ved forordning nr. 2135/98 (1) vedtoges det at indføre en ny generation af digitale fartskrivere i Den Europæiske Union. Først med vedtagelsen og offentliggørelsen af de tekniske specifikationer i bilag 1 Β kan den nævnte forordning omsættes. Dette skete ved forordning nr. 1360/2002 (2).

I grundforordning nr. 2135/98 er der fastlagt visse frister for indførelsen af digitale fartskrivere. Disse frister begynder den dag, hvor forordning nr. 1360/2002 offentliggøres. De vedrører indbygningen af digitale kontrolapparater i køretøjer, der tages i brug for første gang (24 måneder, jf. artikel 2, stk 1 a), medlemsstaternes udstedelse af førerkort (21 måneder, jf. artikel 2, stk 2) samt typegodkendelser (12 måneder, jf. artikel 2, stk 3).

Hvorledes vurderer Kommissionen overholdelsen af disse frister på indeværende tidspunkt? Hvorledes vurderer Kommissionen situationen i forbindelse med typegodkendelser? Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe, såfremt der inden den 5. august 2003 ikke meddeles en typegodkendelse? Hvornår vil Kommissionen indlede proceduren med fælles beslutningstagning vedrørende fastlæggelsen af nye frister i henhold til artikel 2, stk 3, i forordning nr. 2135/98 i tilfælde af, at det allerede inden den 5. august 2003 står fast, at der ikke vil foreligge nogen typegodkendelse inden fristens udløb? Hvilke alternative løsninger har Kommissionen overvejet med henblik på at sikre, at den digitale fartskriver rent faktisk indføres hurtigst muligt? Hvorledes vurderer Kommissionen situationen i forbindelse med udstedelse af fartskriverkort i alle Den Europæiske Unions medlemsstater inden fristens udløb?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(2. juli 2003)

Proceduren for typegodkendelse er beskrevet i bilag IB til Kommissionens forordning (EF) nr. 1360/2002 af 13. juni 2002 om syvende tilpasning til den tekniske udvikling af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 om kontrolapparatet inden for vejtransport (2). Der kan kun udstedes en typegodkendelsesattest, hvis producenten er i besiddelse af et sikkerhedsattest, en funktionsattest og en interoperabilitetsattest. Producenter, der ønsker at opnå en interoperabilitetsattest, skal følge en undtagelsesprocedure, der kan vare adskillige måneder. I øjeblikket har ingen producenter af fartskrivere og fartskriverkort indledt interoperabilitetsproceduren. Det kan derfor konkluderes, at der sandsynligvis ikke vil være udstedt nogen typegodkendelsesattester den 5. august 2003 (12 måneder efter offentliggørelsen af Kommissionens forordning (EF) nr. 1360/2002). Kommissionen forventer imidlertid, at den første typegodkendelse vil være udstedt inden udgangen af året.

Hvis Kommissionen fremlagde et forslag om forlængelse af gennemførelsesfristerne, ville det sandsynligvis udsætte indførelsen af de digitale fartskrivere betragteligt. På baggrund af det omfattende snyderi med de nuværende analoge fartskrivere og de negative følger for trafiksikkerheden, mener Kommissionen, at digitale fartskrivere skal indføres så hurtigt som muligt. Kommissionen vil derfor tage sagen op til ny vurdering, når den første producent har opnået en typegodkendelse senere i 2003.

I bestræbelserne på at hjælpe medlemsstaterne med at indføre digitale fartskrivere inden den 5. august 2004 støtter Kommissionen to projekter.

Det første projekt, der er startet på initiativ af det franske ministerium for infrastruktur, transport og boliger, vedrører udstedelse af fartskriverkort. Rettidig udstedelse af fartskriverkort er af afgørende betydning for en vellykket indførelse af den digitale fartskriver. Et af grundelementerne i dette projekt er TACHOnet, et system til udveksling af oplysninger mellem de nationale myndigheder, der er ansvarlige for udstedelsen af fartskriverkort, og til håndhævelse af erhvervschaufførers køre- og hviletid. Designfasen for TACHOnet er netop afsluttet, og medlemsstaterne kan nu påbegynde gennemførelsesfasen.

Det andet projekt, der er startet på initiativ af det svenske Vägverket, vedrører mere generelle emner i forbindelse med indførelsen af den digitale fartskriver, f.eks. godkendelseskriterier, retningslinjer for værksteder, gode råd til vognmænd om dataadministration, håndhævelse på vejene og virksomhedskontrol.

Disse projekter vil være en effektiv hjælp til medlemsstaterne ved indførelse af den digitale fartskriver.

----

(1)EFT L 274 af 9.10.1998, s. 1.

(2)EFT L 207 af 5.8.2002.

----

----

(2004/C 33 E/152)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1702/03

af Laura González Álvarez (GUE/NGL) til Kommissionen

(22. maj 2003)

Om:   Virkningerne for miljøet af anlægget af strækningerne Arenas-Molledo, Pesquera-Reinos og underafsnittet Molledo-Pesquera af motorvejen Cantabria-Meseta (Cantabrien, Spanien)

Linjeføringen for motorvejen Cantabria-Meseta, især strækningerne Arenas-Molledo, Pesquera-Reinos og Molledo-Pesquera, har fremkaldt en meget stor bekymring hos beboere, sammenslutninger og hos borgerne i det hele taget på grund af den manglende respekt for naturområderne, navnlig Reserva Nacional de Saja, og ødelæggelsen af en betydelig del af den historiske arv i området. Der har været tale om talrige uregelmæssigheder, f.eks. fortsættelsen af arbejderne på underafsnittet Arenas-Molledo, inden den spanske miljøstyrelse havde udtalt sig, ligesom landbrug var blevet overtaget, uden at formaliteterne i forbindelse med ekspropriationen var afsluttet.

Undersøgelserne af indvirkningen på miljøet har ikke været særlig omhyggelige, og med hensyn til strækningen Corrales-Arenas de Iguña har konsekvenserne været yderst alvorlige, idet Fresneda-bjerget, Muriago-bækken og romervejen er forsvundet.

Har Kommissionen kendskab til disse forhold? Hvilke foranstaltninger har Kommissionen til hensigt at træffe for at sikre, at de gældende fællesskabsbestemmelser finder anvendelse i denne sag, især direktiv 85/337/EØF (1) om undersøgelser af indvirkningen på miljøet og direktiv 92/43/EØF (2) om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(14. juli 2003)

Kommissionen har kendskab til de forhold i forbindelse med motorvejsprojektet Cantabria-Meseta, som det ærede medlem henviser til.

Vejen var faktisk genstand for en klage i 1997 over en eventuel fejlagtig anvendelse af direktiv 85/337/EØF (3) af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, ændret ved direktiv 97/1l/EF (4).

Under gennemgangen af sagen kontrollerede Kommissionen, at de spanske myndigheder havde foretaget en miljøvurdering af projektet som foreskrevet i det nævnte direktiv. Klagen blev derfor afvist.

Klagerne har for nylig udtrykt deres bekymring over ændringen af visse strækninger af den omtalte vej.

Ændringer af motorvejes forløb er omhandlet i bilag II punkt 12 i det nævnte direktiv 85/337/EØF. De projekter, der nævnes i dette bilag, er dem, som falder ind under artikel 4, stk 2 i direktivet, og som derfor skal underkastes en miljøvurdering, når medlemsstaterne finder, at deres karakteristika kræver det.

Direktivet er af proceduremæssig karakter og forpligter medlemsstaterne til at foretage en miljøvurdering af visse projekter, som kunne få stor skadelig indvirkning på miljøet. Når vurderingen er afsluttet, beslutter den kompetente myndighed, om projektet kan realiseres eller ej. Det er dog ikke i Kommissionens magt at påbyde en medlemsstat at vælge et konkret forløb. Dette valg er ene og alene de kompetente nationale myndigheders ansvar.

Ifølge de tilgængelige oplysninger går motorvejen hverken igennem eller langs med nogen lokalitet, som af de spanske myndigheder er udpeget som værende en lokalitet af fællesskabsbetydning i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 (5).

Som følge af dette og af, at motorvejsprojektet har været underkastet den foreskrevne miljøvurdering i overensstemmelse med bestemmelserne i det førnævnte direktiv, har Kommissionen ikke beføjelser til at gribe ind i sagen, da den ikke kan påvise nogen overtrædelse af fællesskabsretten.

----

(1)EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.

(2)EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

(3)EFT L 175 af 5.7.1985.

(4)EFT L 73 af 14.3.1997.

(5)EFT L 206 af 22.7.1992.

----

----

(2004/C 33 E/153)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1712/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(23. maj 2003)

Om:   EU-finansiering af projekter og indkøb af rullende materiel i Grækenland

Finansierer EU (direkte eller indirekte, gennem tilskud eller lån, f.eks. fra EIB) bygningen af olympiske sportsfaciliteter i Grækenland eller bygning og fuldførelse af projekter, der skal bidrage til at lette gennemførelsen af olympiaden i 2004? Hvis ja, er Kommissionen tilfreds med udviklingen med hensyn til gennemførelsen af disse projekter?

Finansierer EU (igen direkte eller indirekte, gennem tilskud eller lån) indkøbet af det nye rullende materiel (busser og trolleybusser) til den offentlige transport i Athen eller andre græske byer? Hvis ja, burde dette så ikke tydeligt angives (f.eks. i form af informationsskilte) på de køretøjer, der er indkøbt med samfinansiering fra Fællesskabet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(4. juli 2003)

EU bidrager til visse olympiske sportsfaciliteter ved et lån, der stilles til rådighed af Den Europæiske Investeringsbank (EIB), specielt til istandsættelsen af det olympiske stadion i Maroussi og det nærliggende pressecenter.

EU bidrager også til bygningen af forskellige offentlige transportfaciliteter i Storathen gennem Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU).

Nedenfor er angivet de områder, der er berørt af projekterne (tallene angiver vejledende bidrag fra EFRU):

Projekterne skal bidrage til at modernisere og udvide infrastrukturbeholdningen i Grækenland. Hvis de gennemføres rettidigt, vil de imidlertid i høj grad kunne bidrage til at håndtere den trafikstigning, der ventes i forbindelse med de olympiske leje. Det er en prioritet for de græske myndigheder at færdiggøre projekterne i rette tid til de olympiske lege.

For samfinansieringen af udskiftningen af Athens busser og trolleybusser gælder de almindelige bestemmelser om informations- og reklameforanstaltninger.

----

----

(2004/C 33 E/154)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1718/03

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(23. maj 2003)

Om:   Børns beskyttelse — idræt

Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 291/2003/EF (1) af 6. februar 2003 oprettede Det Europæiske År for Uddannelse gennem Idræt 2004. Dette er et velkomment EU-initiativ, som giver idrætssektoren en vigtig rolle i forbedring af uddannelse og helbred i EU.

Idræt er et yderst vigtigt socialt og uddannelsesmæssigt redskab for de millioner af børn, som hver dag deltager i idrætsaktiviteter i EU. Det er dog helt afgørende, at børn ydes den rette beskyttelse og respekt i forbindelse med alle idrætsaktiviteter og -begivenheder. Kommissionen vil vide, at der meldes om et stigende antal sager om seksuelt, fysisk og følelsesmæssigt misbrug af børn og unge i idrætssektoren. Vil Kommissionen i dette lys gribe til handling for at forbedre beskyttelsen af børn og unge, der udøver idræt?

Vil Kommissionen støtte indførelsen af minimumsstandarder for at sikre, at EU's idrætssektor er i stand til at beskytte børn og unge, når der er mistanke om misbrug?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(16. juli 2003)

Som det understreges af det ærede medlem, er år 2004 blevet udnævnt som »Det Europæiske År for Uddannelse gennem Idræt« for at udnytte idrættens opdragende og samfundsmæssige værdier i tråd med Helsingfors-rapporten (2) og Nice-erklæringen (3).

Formålet med Det Europæiske År for Uddannelse gennem Idræt er at styrke partnerskaberne mellem undervisningsmiljø, idrætsmiljø og offentlige myndigheder og dermed bl.a. fremme unge idrætsudøveres uddannelse, beskyttelsen af deres sundhed og deres erhvervsmæssige omskoling. Desuden vil Kommissionen som forberedende foranstaltninger på sportsområdet — over budgetpost B3-1026 — finansiere undersøgelser af bl.a. de opdragelsesmæssige konsekvenser og betydningen af sportsaktiviteter som et middel til harmonisk udvikling blandt unge. Resultatet af alle disse tiltag vil inspirere Kommissionen i udviklingen af den nye generation af uddannelses- og ungdomsprogrammer. Visse konklusioner kan ligeledes føre til en bedre udnyttelse af sportsarrangementer i andre EU-politikker.

Med hensyn til det ærede medlems andet spørgsmål vil Kommissionen gerne understrege, at den er meget optaget af de nævnte problemer. Når det drejer sig om fysisk og følelsesmæssigt misbrug, skal det nævnes, at Rådets direktiv 94/33/EF af 22. juni 1994 om beskyttelse af unge på arbejdspladsen (4) tager hensyn til den pågældende problematik. Ifølge direktivets artikel 5 er det medlemsstaterne, der skal fastlægge børns arbejdsvilkår, bl.a. når det gælder sportsarrangementer. Det er således op til medlemsstaterne at gribe ind på grundlag af dette direktiv, hvis unge professionelle sportsudøvere udsættes for farer.

Hvad angår bekæmpelse af seksuelt misbrug af børn generelt, er der iværksat forskellige EU-initiativer. Således er seksuel udnyttelse af børn forbudt i henhold til chartret om EU's grundlæggende rettigheder. Desuden nåede man i Rådet i oktober 2002 til politisk enighed om en rammeafgørelse om bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn og børnepornografi. Endelig finansierer EU projekter til bekæmpelse af seksuel udnyttelse af børn gennem programmerne AGIS og Daphne.

----

(1)EFT L 43 af 18.2.2003, s. 1.

(2)  Kommissionens rapport til Det Europæiske Råd med henblik på at bibeholde de nuværende strukturer på sportsområdet og at bevare sportens samfundsmæssige funktion inden for Fællesskabets rammer, KOM(644)99 af 1.12.1999.

(3)EUT C 80 af 10.3.2001.

(4)EFT L 216 af 20.8.1994.

----

----

(2004/C 33 E/155)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1721/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(23. maj 2003)

Om:   Udelukkelse af græske rejsemål fra jernbaneselskabernes salg af internationale billetter i andre EU-medlemsstater

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(9. juli 2003)

Kommissionen var ikke bekendt med de specielle forhold, der er gældende for togtrafikken mellem Tyskland og Grækenland efter afslutningen af konflikten i det tidligere Jugoslavien.

Kommissionen vidste ikke, at bestemte destinationer i Grækenland var fjernet fra de elektroniske billetsystemer, der anvendes af jernbanevirksomhederne i Europa. Det tyske jernbaneselskab Deutsche Bahn (DB) (1) har i deres køreplan oplysninger om rejser mellem f.eks. München og Athen. Der er derimod ikke oplysninger om priser og betingelser, hvilket i øvrigt er tilfældet for mange internationale rejser med jernbane. Det skal dog bemærkes, at betingelser for markedsføring og udstedelse af billetter er en del af jernbanevirksomhedernes forvaltningsmæssige uafhængighed, jf. direktiv 91/440/EØF (2), medmindre forpligtelserne til offentlig tjeneste eller kontrakter indgået i henhold til forordning (EØF) nr. 1191/69 (3) fastsætter andet.

Kommissionen har endvidere i arbejdsprogrammet for 2003 fremlagt forslag til en forordning om passagerernes rettigheder og forpligtelser ved international jernbanetransport. Et af de emner, der skal behandles i denne forordning, er oplysninger til kunden inden rejsen, herunder oplysninger om køreplaner, billetpriser og adgangsforhold ved planlagt, international jernbanetransport. Dette spørgsmål var omhandlet i det høringsdokument, der blev udarbejdet af Kommissionens tjenestegrene i 2002 med henblik på at skabe et samlet overblik over de aktuelle problemer i forbindelse med passagerernes rettigheder og forpligtelser ved international jernbanetransport (4). I forordningsforslaget fastsættes det derfor, at elektroniske reservationssystemer, uanset ejerforhold, efter anmodning og på lige vilkår skal medtage oplysninger om andre jernbanevirksomheders jernbanetransporter. Jernbanevirksomheder, der tilbyder togpassagertransport mellem større jernbanestationer, skal desuden samarbejde om at tilbyde én fælles billet for hele den strækning, passageren ønsker at tilbagelægge. Disse bestemmelser er dog med forbehold af vedtagelsen af de tekniske specifikationer for interoperabilitet, jf. direktiv 2001/16/EF (5).

Endelig ønsker Kommissionen at henvise til UIC's initiativ til udvikling af et informationssystem med oplysninger om alle de jernbanetransporter, der tilbydes af dens medlemmer. I henhold til UIC blev dette system — Merits — sat i drift i 2003. UIC har endvidere påbegyndt udviklingen af et reservations- og billetsystem (Prifis). Kommissionen vil nøje overvåge indførelsen af dette elektroniske reservationssystem, navnlig med henblik på at sikre, at det giver adgang til oplysninger om alle jernbanetransporter, og at det overholder EU's konkurrencelovgivning.

----

(1)  Se: http://www.bahn.de.

(2)  Direktiv 91/440/EØF af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner, EFT L 237 af 24.8.1991, ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/12/EF af 26. februar 2001, EFT L 75 af 15.3.2001.

(3)  Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 af 26. juni 1969 om medlemsstaternes fremgangsmåde med hensyn til de med begrebet offentlig tjeneste forbundne forpligtelser inden for sektoren for transporter med jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje, EFT L 156 af 28.6.1969, ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 1893/91 af 20. juni 1991, EFT L 169 af 29.6.1991.

(4)  Hele dokumentet kan læses på http://europa.eu.int/comm/transport/rail/passenger/doc/cd-en.pdf.

(5)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/16/EF af 19. marts 2001 om interoperabilitet i det transeuropæiske jernbanesystem for konventionelle tog, EFT L 110 af 20.4.2001.

----

----

(2004/C 33 E/156)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1725/03

af Reimer Böge (PPE-DE) til Kommissionen

(23. maj 2003)

Om:   Finansiering af skibsovervågningssystemet FOS for fiskerfartøjer

I henhold til artikel 22 i forordning (EF) nr. 2371/2002 (1) skal fiskerfartøjer være udstyret med en såkaldt »blå boks« til satellitovervågning — et krav, der gælder overalt for alle fartøjer på over 18 meters længde fra den 1. januar 2004 og alle fartøjer på over 15 meters længde fra den 1. januar 2005.

For fiskerfartøjer på over 24 meters længde, der har været FOS-pligtige allerede siden juli 1998, er omkostningerne til anskaffelse af udstyret blevet godtgjort med 100 % af Den Europæiske Union. Kuttere på under 24 meter vil derimod kun få et tilskud på 25 % af anskaffelsesomkostningerne inden for rammerne af FIUF. Dertil kommer driftsudgifter på op til 500 EUR om året, som vil udgøre en yderligere byrde for fiskerne.

Kan Kommissionen — bortset fra, at denne yderligere udgift vanskeligt lader sig retfærdiggøre for fartøjer, der driver kystfiskeri eller fisker på dagsbasis — oplyse, om den er rede til at fjerne den åbenlyse forfordeling af kuttere på under 24 meters længde ved anskaffelse af den »blå boks«, f.eks. ved at ændre forordningen, ved at støtte relevante initiativer i budgetproceduren eller ved at lade EU deltage i medlemsstaternes udgifter til overvågning og dermed muliggøre en erstatning i 2003 og indbyggede satellitovervågningsanlæg fra 2004?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(11. juli 2003)

Kommissionen deler det ærede medlems omsorg for, at alle fiskere får samme behandling i forbindelse med fartøjsovervågningssystemets (FOS) udvidelse til mindre fartøjer.

Den opfattelse, at udrustning til større fartøjer blev godtgjort med 100 %, mens udrustning til mindre fartøjer kun kan godtgøres med 25 %, svarer imidlertid ikke til de faktiske forhold. Fartøjer, der allerede omfattes af FOS, har faktisk fået udbetalt et finansielt bidrag fra Fællesskabet i forhold til de udgifter, de har pådraget sig i forbindelse med udrustningen, op til et maksimalt beløb. Det maksimale beløb var i 1999 og 2000 på 3 400 EUR.

Kommissionen vil inden for budgettets rammer give fartøjer under 24 meter støtte på lignende betingelser som dem, der tidligere gjaldt for større fartøjer.

----

(1)EFT L 358 af 31.12.2002, s. 59.

----

----

(2004/C 33 E/157)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1729/03

af Roger Helmer (PPE-DE) til Kommissionen

(19. maj 2003)

Om:   Forsikring for motorkøretøjer i Litauen

Kan Kommissionen oplyse, om der er truffet foranstaltninger, således at Litauen kan opfylde EU's normer for forsikring af motorkøretøjer, navnlig det første direktiv om forsikring af motorkøretøjer, hvori det hedder, at enhver forsikringspolice udstedt i EU skal omfatte den minimale forsikringsdækning, der kræves ved lov i ethvert andet EU-land?

I øjeblikket findes der i alle EU's medlemsstater et system med et grønt kort for forsikring af motorkøretøjer, som betyder, at der tilbydes en minimal standard for forsikringsdækning i hele EU. Ligeledes har alle medlemsstaterne undertegnet »Den Multilaterale Garantiaftale«, som betyder, at det ikke er strengt nødvendigt med et grønt kort for at komme ind i andre af EU's medlemsstater. Kan Kommissionen oplyse, om Litauen agter at indføre systemet med et grønt kort, når det bliver fuldt medlem af EU? Kan Kommissionen ligeledes oplyse, om Litauen agter at undertegne »Den Multilaterale Garantiaftale«?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(10. juni 2003)

Ifølge Kommissionens seneste oplysninger har Litauen endnu ikke fuldt ud gennemført EU's forskrifter for forsikring af motorkøretøjer. Det fremgår af oplysninger fra de litauiske myndigheder, at der i øjeblikket er ved blive udarbejdet lovforslag om gennemførelsen af det første direktiv om forsikring af motorkøretøjer 72/166/EØF (1), som det ærede medlem nævner, og de andre tre motordirektiver (84/5/EØF (2), 90/232/EØF (3) og 2000/26/EF (4)). Disse vil snart blive forelagt de nationale lovgivende myndigheder.

Med hensyn til overenskomsten mellem de nationale forsikringsbureauer i medlemsstaterne i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde og andre associerede stater, der er indgået i overensstemmelse med principperne i artikel 2, stk 2, i det første motordirektiv ovenfor, deltager Litauen endnu ikke i aftalen, men landet forventes at kunne optages i nærmeste fremtid og under alle omstændigheder før tiltrædelsesdatoen.

Litauen skal ligesom alle de andre kandidatlande gennemføre hele EU's forsikringslovgivning, herunder direktiverne om forsikring af motorkøretøjer, før de indtræder i EU. Kommissionen vil fortsat føre tilsyn med denne proces og nøje kontrollere, om alle kravene for ophævelse af forsikringskontrol ved grænserne er opfyldt. Om nødvendigt vil Kommissionen træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at systemet virker efter hensigten.

----

(1)  Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, EFT L 103 af 2.5.1972.

(2)  Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer, EFT L 8 af 11.1.1984.

(3)  Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer, EFT L 129 af 19.5.1990.

(4)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF af 16. maj 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (Fjerde motorkøretøjsforsikringsdirektiv), EFT L 181 af 20.7.2000.

----

----

(2004/C 33 E/158)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1735/03

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(26. maj 2003)

Om:   Harmonisering af helligdage

Som følge af forskellige traditioner og forskellige politiske og religiøse begivenheder varierer antallet af helligdage fra medlemsstat til medlemsstat i EU, ligesom der ikke gælder samme regler for, hvordan helligdagene fastlægges. Dette forhold kan betragtes som skadeligt for økonomien med betydelige ulemper til følge. Ved at harmonisere helligdagene i EU-landene gradvis efter en langsigtet plan og ved at skubbe en helligdag (der egentlig ville falde på en hverdag) til den følgende weekend, som det praktiseres i Storbritannien, kunne der opnås en større økonomisk fordel, og borgerne kunne få mulighed for at udnytte fridagene optimalt.

Kan Kommissionen, selv om den ikke har direkte kompetence i dette spørgsmål, give et uddybende svar om disse muligheder for en sådan harmonisering?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(15. juli 2003)

Som det ærede medlem bemærker, har Kommissionen ingen kompetence på dette område. Derfor kan det næppe forventes, at der vil ske en harmonisering af helligdagene i medlemsstaterne.

----

----

(2004/C 33 E/159)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1737/03

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(26. maj 2003)

Om:   Søtransport af landbrugsprodukter fra Almería

Varemodtagere, landbrugseksportører og havnemyndighederne i Almería (Spanien) har besluttet at gennemføre en hurtig undersøgelse af omkostningerne i forbindelse med et projekt om etablering af en forbindelse mellem Almería og Rotterdam. Landbruget i Almería vil kunne begynde eksporten af frugt og grøntsager ad denne sørute til november.

Forslaget går ud på en ugentlig afsejling fra Almería af et skib, som medbringer 80 lastvogne, i perioden fra november til marts. Varerne vil derpå blive distribueret fra den hollandske havn ad landevej inden for en radius af 350 km (det nordlige Frankrig, Belgien og Tyskland).

Vil Kommissionen i betragtning af den innovative karakter af forslaget, som vil lette eksporten af landbrugsprodukter fra Almería til EU's centrum og reducere lastvognstrafikken ad de centraleuropæiske landeveje, indgå i et enævert samarbejde om fremme af dette projekt for søtransport af landbrugsprodukter fra Almería til Rotterdams havn?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(2. juli 2003)

Kommissionen har allerede en politik for fremme af nærskibsfart som supplement og alternativ til vejtransport. Forøget anvendelse af nærskibsfart vil ikke blot mindske flaskehalse på land og kødannelser på vejene, men kan også hjælpe med til at nå målene for miljø og sikkerhed. Den kan følgelig spille en væsentlig rolle til opnåelse af de sektormål, som Kommissionen angav i sin hvidbog om den europæiske transportpolitik for 2010 (1).

Kommissionen er derfor ganske tilfreds med, at landbrugseksportører og -importører samt Almerías havnemyndighed vil undersøge muligheden for at anvende nærskibsfart som erstatning for den almene tendens til at anvende vejtransport til at eksportere disse produkter fra Spanien til Benelux, Tyskland og Frankrig.

Kommissionen vil sætte stor pris på at få resultaterne af gennemførlighedsundersøgelsen og den kommercielle levedygtighed for den planlagte rute. I denne forbindelse vil faktorer såsom hyppighed, regelmæssighed, tilgængelighed af returlast samt skibs- og lasttype (ledsagede eller uledsagede påhængsvogne, containere, veksellad) utvivlsomt blive nøje overvejet.

Kommissionen vil i denne forbindelse gerne henlede opmærksomheden på det nye Marco Polo-program, der forventes vedtaget i juli 2003, med planlagt indkaldelse af forslag så hurtigt som muligt efter vedtagelsen. Programmet går ud på at flytte de internationale godstjenester i alle markedssegmenter fra vejtransport til nærskibstrafik, jernbane eller indre vandveje. Hvis programmet vedtages, vil det løbe fra 2003 til 2010 med årlige indkaldelser af forslag. Kommissionen kan henvise til det nye Marco Polo websted og helpdesk (http://europa.eu.int/comm/transport/marcopolo/index_en.htm« og tren-marco-polo@cec.eu.int) for yderligere oplysninger.

----

(1)  KOM(2001) 370 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/160)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1740/03

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(26. maj 2003)

Om:   Resultaterne af forsøgsfasen i Det Europæiske Udenretslige Net (EEJ-Net)

Forsøgsfasen i Det Europæiske Udenretslige Net (EEJ-Net), som påbegyndtes den 16. oktober 2001, er blevet forlænget med et år. Der har været 17 deltagende lande (samtlige EU-medlemsstater plus Norge og Island).

Med iværksættelsen af dette net har de europæiske forbrugere fået større mulighed for at finde mere hensigtsmæssige alternativer til bilæggelse af tvister uden at skulle gå til domstolene, der som bekendt opererer med lange frister og forsinkelser.

Hvad var de vigtigste konklusioner i den rapport, Kommissionen har forelagt efter afslutningen af forsøgsfasen, og forekommer det på grundlag af de opnåede resultater hensigtsmæssigt at udarbejde en liste over europæiske virksomheder, der tilslutter sig ordningen for bilæggelse af tvister, jf. EEJ-Nettets forslag og udtalelserne fra panelet af regeringseksperter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(23. juli 2003)

Formålet med Det Europæiske Udenretslige Net (EEJ-Net) er at hjælpe forbrugere med at bilægge grænseoverskridende tvister, hvor deres økonomiske interesser står på spil. EEJ-Nettet tilbyder forbrugerne oplysninger og bistand i forbindelse med bilæggelsen af sådanne tvister gennem udenretslige alternative tvistbilæggelsesordninger (ADR). Der er etableret 17 kontaktsteder (eller »Clearing Houses«), et i hver medlemsstat, et i Norge og et i Island, med henblik på at opfylde dette mål.

Pilotfasen af EEJ-Net blev iværksat den 16. oktober 2001 med deltagelse af otte medlemsstater samt Norge og Island. De resterende syv medlemsstater (1) kom med i projektet i løbet af 2002. Pilotfasen skulle egentlig have været afsluttet ved udgangen af oktober 2002, men det blev besluttet at forlænge den til 2003. Under Kommissionens ledelse fandt en gruppe af eksperter fra regeringerne og kontaktstederne, at dette i høj grad ville være gavnligt for nettets udvikling, da flere kontaktsteder først blev fuldt funktionsdygtige flere måneder efter den officielle startdato. Denne ekstra periode giver kontaktstederne mere tid til at afprøve deres systemer, forbedre koordineringen og fuldt ud indføre tekniske støtteværktøjer (dvs. webstedet og en database til håndtering af klager).

Statistikkerne for kontaktstedernes aktiviteter fra den 16. oktober 2001 til den 31. marts 2003 er lovende. I løbet af den periode modtog alle kontaktstederne i alt 2 182 klager. Antallet steg betydeligt i løbet af de sidste seks måneder af perioden, efterhånden som nettet blev mere og mere udbygget. Det er tydeligt, at nettet opfylder dets målsætninger og giver reelle fordele til mange forbrugere.

En konference, hvor nettet blev evalueret, blev afholdt den 10.-11. juni 2003 med deltagelse af EuropaParlamentet. Denne konference samlede alle de berørte parter. På en af konferencens workshopper blev spørgsmålet vedrørende fremme af udviklingen af flere alternative tvistbilæggelsesordninger behandlet. Man drøftede ikke som sådan en eventuel oprettelse af en europæisk liste over virksomheder, der tilslutter sig ordningen for bilæggelse af tvister. Men fordelene ved at have en form for certificeringssystem med henblik på at sikre forbrugernes tillid blev understreget. Dette spørgsmål vil blive undersøgt nærmere som en del af den kommende udvikling af nettet.

Kommissionen vil udførligt vurdere nettet i en rapport, som fremlægges for Parlamentet og Rådet inden udgangen af 2003.

----

(1)  Tyskland, Grækenland, Spanien, Frankrig, Irland, Italien og Nederlandene.

----

----

(2004/C 33 E/161)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1746/03

af Proinsias De Rossa (PSE) til Kommissionen

(20. maj 2003)

Om:   Arkæologiske fund ved Carrickmines Castle

Vil Kommissionen venligst oplyse om det foreløbige resultat af undersøgelserne af den miljøkonsekvensvurdering, som blev gennemført i henhold til Rådets direktiv 85/337/EØF (1), særligt i forhold til den manglende vurdering af indvirkningen for den arkæologiske arv ved Carrickmines? Vil Kommissionen i henhold til sit svar på spørgsmål H-0649/02 (2) oplyse om, hvornår den forventer at afgive beretning om undersøgelserne, idet den tager hensyn til den presserende situation i betragtning af den forestående ødelæggelse af denne arkæologiske skat?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(24. juni 2003)

Kommissionen kan bekræfte, at den er i gang med en undersøgelse af de arkæologiske vurderingers tilstrækkelighed i tilknytning til den vurdering af virkningerne på miljøet (VVM), der er blevet foretaget i forbindelse med M50 motorvejsprojektet i overensstemmelse med Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, senest ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 (3). Denne vurdering rejser en række bestemte tekniske spørgsmål, som kræver omhyggelig undersøgelse. Bortset fra det, er Kommissionen klar over, at arbejdet på stedet er blevet indstillet på grund af en retssag ved de nationale domstole om overholdelse af den nationale lovgivning. Kommissionen er klar over, at undersøgelse af VVM-aspekterne bør fremmes, og håber at kunne give det ærede medlem mere nøjagtige oplysninger i løbet af de næste to måneder.

----

(1)EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.

(2)  Skriftligt svar af 22.10.2002.

(3)EFT L 73 af 14.3.1997.

----

----

(2004/C 33 E/162)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1748/03

af Proinsias De Rossa (PSE) til Kommissionen

(26. maj 2003)

Om:   Obligatorisk teknisk kontrol med motorkøretøjer

Kan Kommissionen oplyse, hvorledes situationen er i hver af medlemstaterne med hensyn til gennemførelsen af Rådets direktiv 96/96/EF (1) om obligatorisk teknisk kontrol hver andet år af motorkøretøjer, der er over fire år gamle. Har Kommissionen planer om at revidere dette direktiv?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(27. juni 2003)

Den tekniske kontrol med motorkøretøjer i EU er omfattet af Rådets direktiv 96/96/EF af 20. december 1996 om tilpasning til den tekniske udvikling af direktivet om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil, som nu også omfatter kontrol med personbiler og varevogne og indeholder specifikke krav til kontrol med køretøjernes bremser og udstødning.

Alle medlemsstater og tiltrædelseslande har i dag omsat og iværksat direktivet til national lovgivning og medtager dermed kontrol med personbiler i deres nationale tekniske kontrolprogrammer i overensstemmelse med det ændrede direktiv 96/96/EF (2). Da de normer, der er fastlagt i direktivet, er mindstenormer, har nogle medlemsstater desuden indført strengere kontrolprogrammer eller kræver hyppigere kontrol eller har udvidet den tekniske kontrol til at omfatte flere typer af køretøjer, f.eks. motorcykler.

I de sidste ti år er der sket store fremskridt med normerne for konstruktion af køretøjer, især for de elektroniske kontrolsystemer, og Kommissionen overvejer nu, hvordan kravene til teknisk kontrol kan videreudvikles. Som bidrag til Kommissionens analyse vil den snarest undersøge den fremtidige udvikling inden for teknisk kontrol med køretøjer, hvor der vil blive taget hensyn til den eksisterende forskelligartede systemer for kontrol med køretøjers sikkerhed og miljøhensyn, men også andre muligheder som »gensidig anerkendelse« og indførelse af kvalitetssikringsordninger under visse omstændigheder.

På baggrund af undersøgelsens resultater, som sandsynligvis vil foreligge om ca. to år, vil Kommissionen træffe beslutning om, hvordan direktivet om teknisk kontrol med køretøjer kan ændres mest hensigtsmæssigt.

----

(1)EFT L 46 af 17.2.1997, s. 1.

(2)EFT L 48 af 17.2.2001.

----

----

(2004/C 33 E/163)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1757/03

af Juan Ojeda Sanz (PPE-DE) til Kommissionen

(27. maj 2003)

Om:   Eventuelt magtmisbrug

I den seneste tid er der på ny indtruffet episoder ved grænsen til de portugisiske territorialfarvande, efter at spanske fiskerbåde var trængt ind i disse. Denne forseelse, der desværre sker jævnligt, besvares af de portugisiske myndigheder med beskydninger og andre voldsomme og helt uforholdsmæssige midler, så meget mere som der er tale om to nabolande, der begge er medlemmer af EU.

Mener Kommissionen ikke i betragtning af ovennævnte og under henvisning til artikel 49 i EU's charter om grundlæggende rettigheder, der omhandler legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf, at denne voldsomme reaktion ikke står i et rimeligt forhold til overtrædelsen? Hvorledes mener Kommissionen i bekræftende fald, at man kan kontrollere dette magtmisbrug i EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(8. juli 2003)

Kommissionen har ingen nærmere oplysninger om den situation, som det ærede parlamentsmedlem beskriver.

I den forbindelse skal det bemærkes, at medlemsstaterne efter artikel 24 i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik (1) træffer de fornødne inspektions- og håndhævelsesforanstaltninger til at sikre, at reglerne i den fælles fiskeripolitik overholdes på deres område eller i farvande under deres højhedsområde eller jurisdiktion. Efter artikel 25 i samme forordning skal medlemsstaterne desuden sørge for, at der træffes passende foranstaltninger, herunder indledning af administrativ procedure eller straffesag efter deres nationale lovgivning, over for de ansvarlige fysiske eller juridiske personer i de tilfælde, hvor reglerne i den fælles fiskeripolitik ikke er blevet overholdt. Endvidere skal medlemsstaterne efter samme artikel straks træffe foranstaltninger til at forhindre, at fartøjer eller fysiske eller juridiske personer, der er taget på fersk gerning i at begå alvorlige overtrædelser som defineret i Rådets forordning (EF) nr. 1447/1999 (2), fortsætter med at begå sådanne alvorlige overtrædelser.

Det er indlysende, at anvendelsen af sanktioner skal ske under iagttagelse af de principper i EU's charter om grundlæggende rettigheder, som det ærede medlem henviser til.

Eftersom Kommissionen ikke ligger inde med nærmere oplysninger om denne situation, kan den ikke besvare det sidste spørgsmål fra det ærede medlem.

----

(1)EFT L 358 af 31.12.2002.

(2)  Rådets forordning (EF) nr. 1447/1999 af 24. juni 1999 om fastsættelse af en liste over de former for adfærd, der er en alvorlig overtrædelse af reglerne i den fælles fiskeripolitik, EFT L 167 af 2.7.1999.

----

----

(2004/C 33 E/164)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1759/03

af Ioannis Marínos (PPE-DE) til Kommissionen

(27. maj 2003)

Om:   Korruption i den offentlige forvaltning

Ifølge nye offentliggørelser i den græske presse (avisen »Ta Nea«, 10. maj 2003, m.fl.) er prøverne for at få kørekort til biler, motorcykler og lastbiler i Grækenland temmelig utroværdige. I de samme aviser oplyses også de pengebeløb, som nogle offentligt ansatte modtager i bestikkelse for at udstede kørekort til kandidaterne uanset resultaterne af køreprøverne, somme tider endda uden at undersøge, om den pågældende overhovedet er i stand til at køre. Selvom der i løbet af kun en måned er sket to tragiske ulykker i Tempi og Aliakmonas, hvor næsten 40 mennesker omkom, beretter de græske medier dagligt om, at der på de græske veje kører dårligt læssede lastbiler, alt for tungt læssede køretøjer, der overskrider fartgrænserne, og forældede skolebusser.

Hvad mener Kommissionen om færdselssikkerhedsniveauet i Grækenland? Hvordan ser Kommissionen på de græske førerbeviser i betragtning af, at disse er gyldige i samtlige EU-lande og udstedes i det velkendte rosafarvede EF-format? Burde disse kørekort ikke indeholde en angivelse af førerens blodtype? Har Kommissionen selv foretaget en undersøgelse, eller råder den over nye oplysninger, hvad angår omfanget af korruption i den offentlige forvaltning i de 15 EU-medlemslande, og i bekræftende fald: Hvilke oplysninger ligger Kommissionen inde med?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(3. juli 2003)

Kommissionen beklager de to alvorlige uheld, som for nylig er sket i Grækenland. Det er sandt, at Grækenland kun har gjort ringe fremskridt inden for færdselssikkerhed de seneste ti år i forhold til de andre medlemsstater, men tallene for de seneste to år viser alligevel et betydeligt fald i antallet af trafikdræbte om året.

Grækenland har gennemført Rådets direktiv af 29. juli 1991 om kørekort (1) korrekt i sin nationale lovgivning. En af Kommissionen indledt overtrædelsesprocedure grundet manglende overensstemmelse er bortfaldet, da Grækenland har ændret sin lovgivning på tilfredsstillende vis.

Kommissionen er ikke blevet underrettet om påviselige tilfælde af svig i forbindelse med køreprøver. Derfor har den ikke foretaget undersøgelser og er ikke i besiddelse af nøjagtige tal, selv om emnet ind imellem er blevet taget op i ekspertgrupper. Det er herigennem, at Kommissionen har fået kendskab til nogle isolerede tilfælde af svindel i medlemsstaterne, som der bliver slået hårdt ned på. Hvis Kommissionen imidlertid fik forelagt beviser for påviselige og gentagne tilfælde af svig, kunne den iværksætte de foranstaltninger mod ukorrekt anvendelse af direktivet, som den råder over i henhold til traktaterne. I alle tilfælde vil Kommissionen rette henvendelse til de græske myndigheder for at opnå klarhed om sagen.

Hvad angår angivelsen af førerens blodtype i kørekortet, er dette på nuværende tidspunkt ikke omfattet af direktiv 91/439/EØF. Medlemsstaterne har dog mulighed for på nationalt plan at indføre en sådan oplysning under forudsætning af kørekortets indehavers skriftlige accept og med hensyntagen til pligten til at beskytte personlige oplysninger.

----

(1)EFT L 237 af 24.8.1991.

----

----

(2004/C 33 E/165)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1762/03

af Adriana Poli Bortone (UEN) til Kommissionen

(21. maj 2003)

Om:   Forskelsbehandling i forbindelse med losning og læsning af fragt i Grækenland

På foranledning af talrige beklagelser henleder jeg Kommissionens opmærksomhed på, at der i Grækenland stadig er en gammel lov nr. 1254 af 1949 i kraft, som indeholder bestemmelser om erhvervet som arbejder, der bruges til losning og læsning af varer, hvori der foreskrives indskrivning i et register, der uden nogen præcise regler forvaltes af en forening, som efter forlydende praktiserer talrige former for forskelsbehandling af arbejdsansøgerne.

Anser Kommissionen denne situation for at være i overensstemmelse med de gældende fællesskabsregler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(20. juni 2003)

Kommissionen vil gerne påpege over for det ærede medlem, at en tjenesteleverandør i almindelighed og ifølge gældende retspraksis har ret til at ansætte personale efter eget valg.

Kommissionen er efter uformelle kontakter med de græske myndigheder blevet underrettet om, at lov 1254/1949 ikke i sig selv giver anledning til den forskelsbehandling, som den skriftlige forespørgsel beskriver.

Kommissionen opfordrer imidlertid det ærede medlem til at forelægge den alle oplysninger, som kan bidrage til den konklusion, at anvendelsen af lov 1254/1949 fører til forskelsbehandling og misbrug. Kommissionen er i så fald villig til at undersøge sagen nærmere for at kunne tage stilling til, hvilke skridt der skal tages.

Under alle omstændigheder vil Kommissionen gerne henvise det ærede medlem til sit forslag til Parlamentets og Rådets direktiv om markedsadgang til havnetjenester, der går ud på at skabe lige vilkår på dette område og sikre fuld overholdelse af traktatens regler for alle berørte parter, dvs. arbejdstagere, tjenesteleverandører og havnebrugere.

----

----

(2004/C 33 E/166)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1765/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om:   Afskedigelser i selskabet Palco

Virksomheden Schiesser-Palco's beslutning om at lukke sin produktionsenhed i Grækenland den 30. maj 2003 og flytte sin produktion til Bulgarien sender over 500 arbejdstagere ud i arbejdsløshed, heraf flertallet kvinder, som efter årtiers beskæftigelse i denne virksomhed vil få svært ved igen at finde arbejde. Desuden har den samme virksomhed, selvom den deltager i forskellige EU-støttede programmer, allerede afskediget 360 personer i løbet af de sidste tre år.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(16. juli 2003)

Ovennævnte firma har ikke modtaget økonomisk støtte fra Den Europæiske Socialfond (ESF) i forbindelse med noget operationelt program for perioden 2000-2006.

Hvad angår anvendelse af Rådets direktiv 94/45/EF af 22. september 1994 om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre arbejdstagerne, skal Kommissionen gøre det ærede medlem opmærksom på, at forhandlinger om nedsættelse af et sådant udvalg først kan indledes på skriftlig anmodning fra mindst 100 arbejdstagere eller deres repræsentanter i mindst to forskellige medlemsstater eller på initiativ af den centrale ledelse i den pågældende koncern. Kommissionen har således ikke beføjelse til at opfordre til sådanne forhandlinger, der blot kræver, at en del af de personer, der har rettigheder i henhold til direktivet, viser interesse herfor.

----

(1)EFT L 254 af 30.9.1994, s. 64.

----

----

(2004/C 33 E/167)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1769/03

af Dominique Vlasto (PPE-DE) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om:   IOPC-fondens erstatning af skader forårsaget af Prestiges forlis

Prestiges forlis fandt sted den 13. november 2002. Den 9. maj 2002 meddelte IOPC-fonden, at ofrene for olieforureningen fra Prestige i første omgang ville få dækket 15 % af deres skader, der samlet beløber sig til op mod en milliard euro.

Jeg deler ofrenes harme over seks måneder efter katastrofen at være blevet tilbudt en latterlig godtgørelse i forhold til de skader, de har lidt og den hjælp, de er blevet lovet. I Erika II-pakken foreslog Kommissionen, at der skulle oprettes en EU-fond for erstatning, nemlig COPE-fonden. Ved førstebehandlingen i juni 2001 vedtog Europa-Parlamentet forslaget, der siden har været blokeret i Rådet.

----

----

(2004/C 33 E/168)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1771/03

af Jean-Pierre Bébéar (PPE-DE) til Kommissionen

(21. maj 2003)

Om:   IOPC-fonden — havforurening

Efter tilbuddet om latterligt lave erstatninger gennem den internationale olieforureningserstatningsordning (IOPC-fonden) i forbindelse med Prestige-ulykken er vi mange, der sætter spørgsmålstegn ved den reelle anvendelighed af denne erstatningsordning.

For at afhjælpe IOPC-fondens forsømmelser ønsker Kommissionen at etablere en erstatningsordning på basis af en milliard euro, som kan udbetales som skadeserstatning efter olietankskibes forlis.

Hvis denne ordning ikke kan gennemføres på internationalt plan, vil Kommissionen da foreslå en europæisk ordning, svarende til det USA allerede har gjort for at beskytte sine kyster?

Hvordan vil denne ordning så se ud, hvilken finansiering vil blive foreslået, hvilken tidsplan vil blive fulgt, og hvilket ansvar vil medlemsstaterne have i den endelige iværksættelse af ordningen?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

på skriftlige forespørgsler E-1769/03 og P-1771/03

(20. juni 2003)

Kommissionen deler det ærede medlems bekymring med hensyn til behovet for at sikre, at ofrene for olieforureningsulykker får tilstrækkelig erstatning.

Kommissionen foreslog derfor den 6. december 2000 at oprette COPE-fonden og derved hæve den samlede maksimale erstatning til 1 mia. EUR i stedet for den nuværende internationale grænse på ca. 185 mio. EUR. En sådan foranstaltning vil sikre, at alle ofre med et lovligt erstatningskrav får fuld erstatning i tilfælde af olieudslip i Unionens farvande, og den vil desuden fremskynde erstatningsudbetaling til ofrene.

Rådet besluttede ikke at gå videre med forslaget, men i stedet fremme oprettelsen af en lignende fond på internationalt plan. Den diplomatiske konference om den supplerende fond i Den Internationale Søfartsorganistion (IMO) vedtog den 12.-16. maj 2003 en ny protokol til den nuværende internationale erstatningsordning for olieforurening. Den nye internationale supplerende fond forhøjede erstatningen til 920 mio. EUR, dvs. over 1 000 mio. USD, som er det beløb, den amerikanske Oil Spill Liability Trust Fund stiller til rådighed. Kommissionen hilser derfor denne nye protokols vedtagelse velkommen.

Det må nu sikres, at medlemsstaterne opfylder deres forpligtelse til at gøre denne nye fond funktionsdygtig inden årets udgang. Før alle medlemsstaterne, eller i det mindste de af dem, der har en kystlinje, er parter i den nye supplerende fond, vil Kommissionen ikke genbehandle sit forslag om oprettelse af en COPE-fond på Unionsplan.

----

----

(2004/C 33 E/169)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1782/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om:   Fremskridtsrapport om finansieringsprogrammet EQUAL

Hvilke planer har Kommissionen om en fremskridtsrapport om finansieringsprogrammet EQUAL, før det nuværende mandat udløber i 2004?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(1. juli 2003)

Første fase af EQUAL løber indtil 2005, og udviklingspartnerskaberne (der findes mere end 1 500) har allerede udpeget innovative tiltag til løsning af problemet med forskelsbehandling og ulighed, som arbejdstagere og arbejdssøgende udsættes for.

Kommissionen har planer om at udarbejde en meddelelse i slutningen af 2003, som vil fokusere på disse innovative tiltag, samtidigt med at de generelle fremskridt i EQUAL omtales, og dette vil tjene som forberedelse til lanceringen af anden fase af EQUAL både for medlemsstaterne og kandidatlandene, der vil deltage fuldt ud i denne anden fase.

----

----

(2004/C 33 E/170)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1785/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om:   Strukturfonde

Hvad er den nuværende procedure for at offentliggøre, hvor meget og hvornår Strukturfondene udbetaler til regionerne? Er der analyser tilgængelige for de enkelte regioner, for parlamentsmedlemmernes europæiske valgkredse eller dele af disse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(29. juli 2003)

Kommissionen indsamler og offentliggør finansielle oplysninger i overensstemmelse med arten af de pågældende interventioner. For interventioner, der gennemføres på regionalt plan under strukturfondsmål 1 og 2, foreligger der finansielle oplysninger under hvert enkelt regionalt program. Disse oplysninger offentliggøres på webstedet for Generaldirektoratet for Regionalpolitik (http://europa.eu.int/comm/regional_policy/index_en.htm). Hvad angår interventioner, der støttes af Den Europæiske Socialfond, kan der findes specifikke finansielle oplysninger herom på webstedet for Generaldirektoratet for Beskæftigelse, Sociale Anliggender og Arbejdsmarkedsforhold (http://europa.eu.int/comm/employment_social/esf2000/member_states-en.htm). Hvad angår interventioner, der støttes af Det Finansielle Instrument til Udvikling af Fiskeriet, kan der findes oplysninger på webstedet for Generaldirektoratet for Fiskeri (http://europa.eu.int/comm/fischeries/policy_en.htm). Hvad angår programmer til udvikling af landdistrikter, der støttes af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (http://europa.eu.int/comm/agriculture/rur/index_fr.htm), kan der endelig findes oplysninger på webstedet for Generaldirektoratet for Landbrug.

I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er forvaltningen af strukturfondene præget af en høj grad af decentralisering, og det er forvaltningsmyndighederne på medlemsstatsniveau og på regionalt niveau, som er ansvarlige for udvælgelse af de enkelte projekter, der skal støttes. I overensstemmelse med Kommissionens forordning (EF) nr. 1159/2000 om de informations- og reklameforanstaltninger, som medlemsstaterne skal iværksætte vedrørende strukturfondenes interventioner (1), skal disse myndigheder informere både offentligheden og mulige støttemodtagere om strukturfondsprogrammerne, tildelte ressourcer og gennemførelsesprocedurer.

----

(1)EFT L 130 af 31.5.2000.

----

----

(2004/C 33 E/171)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1798/03

af Wolfgang Ilgenfritz (NI) til Kommissionen

(21. maj 2003)

Om:   Restitutioner til sukkerforarbejdende virksomheder

Firmaet Agrar Invest Tatschl indfører sukker fra Serbien og Kroatien i henhold til Bruxelles-aftalen, jf. meddelelse 2002/C 152/05 (1). I Østrig forarbejder firmaets kunder sukkeret fra Serbien og Kroatien til saft, chokolade osv. og eksporterer derpå de færdige produkter til tredjelande.

Interventionsprisen for sukker udgør for øjeblikket ca. 699 EUR pr. ton. Verdensmarkedsprisen andrager imidlertid kun ca. 250 EUR pr. ton. De sukkerforarbejdende virksomheder bør derfor modtage en restitution på ca. 450 EUR pr. ton for råsukker fra Serbien og Kroatien, når færdigvarerne (saft og chokolade) derefter eksporteres til tredjelande (anmodning om eksportrestitution for varer, der ikke er omfattet af bilag I, og som frit omsættes i Fællesskabet).

Den beskrevne restitution fungerer uden problemer i Tyskland og Italien. Det er uforståeligt, hvorfor sukkerforarbejdende virksomheder i Østrig hidtil er blevet forfordelt og ikke modtager de pågældende restitutioner.

Det østrigske finansministerium greb allerede sidste år (den 28. marts 2003) ind i denne sag og sendte Kommissionen en forespørgsel for at afklare, om de østrigske virksomheder er berettiget til en restitution i dette tilfælde. Til dato har Kommissionen ikke besvaret denne henvendelse.

Derfor bedes Kommissionen besvare følgende spørgsmål:

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(22. august 2003)

Det påhviler de kompetente nationale myndigheder at afgøre, om der kan ydes eksportrestitution i henhold til fællesskabslovgivningen. Det er derfor til dem, de erhvervsdrivende bør henvende sig med eventuelle problemer.

Hvad angår den sag, som det ærede parlamentsmedlem henviser til, er det Kommissionens opfattelse, at der i henhold til artikel 27, stk 3 og 12, i Rådets forordning (EF) nr. 1260/2001 af 19. juni 2001 om den fælles markedsordning for sukker (2) ikke bør ydes eksportrestitution for sukker indført fra Kroatien og Serbien, som anvendes til fremstilling af de forarbejdede produkter, der er anført i bilag V til samme forordning. Kommissionen vil snarest træffe initiativer til sikring af en ensartet fortolkning af lovgivningen.

----

(1)EFT C 152 af 26.6.2002, s. 14.

(2)EFT L 178 af 30.6.2001.

----

----

(2004/C 33 E/172)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1801/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om:   Kosmisk stråling

EU vedtog i 1996 et direktiv (96/29/Euratom (1)) om fastlæggelse af grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelses af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de fare, som er forbundet med ioniserende stråling. Med hensyn til flytransport indeholdt direktivet kun bestemmelser for mandskab og gravide kvinder. På baggrund af de seneste beviser på risici er Kommissionen da ikke enig i, at hyppige flypassagerer bør medtages i sikkerhedsbestemmelserne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(2. juli 2003)

I afsnit VII (artikel 40 til 42) i Rådets direktiv 96/29/Euratom af 13. maj 1996 om fastsættelse af grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling henvises til situationer, hvor tilstedeværelsen af naturlige strålekilder medfører en væsentlig forøgelse af bestrålingen af arbejdstagere.

Den eneste arbejdsaktivitet, som nævnes specielt i dette afsnit, er situationen for flypersonale udsat for kosmisk stråling (artikel 42). Medlemsstaterne kan altid indføre særlige bestemmelser på nationalt plan, f.eks. for hyppige flypassagerer, hvis de finder det hensigtsmæssigt.

Kommissionen har ikke kendskab til, at der skulle foreligge nye oplysninger om risikoen ved kosmisk stråling, som burde medføre en tilpasning af direktivet om grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse mod strålingsfare.

----

(1)EFT L 159 af 29.6.1996, s. 1.

----

----

(2004/C 33 E/173)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1803/03

af Dorette Corbey (PSE) og Margrietus van den Berg (PSE) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om:   Massejagt på trækfugle i Malta

For kort tid siden erfarede vi, at forårstrækket af fugle i Malta endte i en massejagt på beskyttede trækfugle, selv i beskyttede områder. I svaret på forespørgsel E-3036/02 (1) udtalte Kommissionen, at Malta i fuldt omfang skal gennemføre og efterkomme fugledirektivet ved tiltrædelsen af EU. Kommissionen forsikrede endvidere, at den nøje ville følge situationen i tiltrædelseslandene med hensyn til, at de efterkommer og gennemfører fugle- og habitatdirektivet.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(24. juli 2003)

Kommissionen har ingen beviser for den påstand om massejagt på fugle, som fremsættes af de ærede medlemmer, og er derfor ikke i stand til at udtale sig om, hvorvidt der er tale om ikke-opfyldelse af forpligtelserne i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (fugledirektivet) (2).

Forpligtelserne i henhold til fugledirektivet er gentagne gange blevet fremhævet af Kommissionen i dennes kontakter med Malta, og Kommissionen vil fortsat påse, at Malta indfrier de løfter, landet har givet med henblik på dets forestående tiltrædelse. Kommissionen skal ligeledes henvise til sit tidligere svar på skriftlig forespørgsel E-3036/02 fra Dorette Corbey.

Fugledirektivet giver ikke Kommissionen kompetence til at udstede et altomfattende jagtforbud.

----

(1)EFT C 222 E af 18.9.2003, s. 40.

(2)EFT L 103 af 25.4.1979.

----

----

(2004/C 33 E/174)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1804/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om:   Indstilling af Kommissionens retssag mod Sinaga som følge af dom afsagt af De Europæiske Fællesskabers Domstol

I modstrid med princippet om adskillelse af den dømmende, lovgivende og udøvende magt, der er gældende for ethvert demokratisk samfund, indledte Kommissionen en retssag mod Azorernes sukkerraffinaderi (sag C-1098/2002) vedrørende et spørgsmål, som allerede var indbragt for Domstolen til afgørelse.

Domstolen gik i punkt 4 i konklusionerne i sin dom af 15. maj 2003 i sag C-282/00 imod den af sukkerindustrien og Kommissionen anførte påstand om, at videreforsendelse af hvidt sukker fra Azorerne var ulovlig, hvorved den fjernede grundlaget ikke alene for ovennævnte retssag, men også for proceduren med finansielle korrektioner, der er indledt i Portugal med samme begrundelse.

Er Kommissionen klar over de tungtvejende skader, som den har påført Azorernes landbrug og industri med de foranstaltninger, den har iværksat uden om De Europæiske Fællesskabers Domstol?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(11. juli 2003)

I sin dom af 15. maj 2003 i sag C-282/00, RAR mod Sinaga, har Domstolen i sit svar på fjerde spørgsmål fra den forelæggende ret bekræftet princippet om fri forsendelse til det portugisiske fastland af hvidt sukker fremstillet på Azorerne af sukkerroer høstet på Azorerne.

Det glæder Kommissionen, at Domstolen har bekræftet dette princip, som er i tråd med Kommissionens egne bemærkninger og desuden stemmer overens med den portugisiske regerings og Sinaga's standpunkter.

Kommissionen er af den opfattelse, at et forbud mod forsendelse af produkter, der er fremstillet på Azorerne, og som er omfattet af støtteordningen for lokalt producerede produkter, ville have været til stor skade for landbruget i denne meget afsidesliggende region.

Kommissionen har hverken indledt overtrædelsesprocedure eller haft til hensigt at pålægge Republikken Portugal finansielle korrektioner på grund af forsendelsen af hvidt sukker fremstillet på Azorerne af sukkerroer fra disse øer.

----

----

(2004/C 33 E/175)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1805/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om:   Ophævelse af Kommissionens regler for den traditionelle videreforsendelse af sukker fra Azorerne

De Europæiske Fællesskabers Domstol fastslår i sin dom af 15. maj 2003 i sag C-282/00, punkt 46, at bedømmelsen af faktiske omstændigheder i forbindelse med den traditionelle videreforsendelse af sukker fra Azorerne henhører under de nationale domstole.

Hvornår agter Kommissionen at ophæve sine retsforskrifter i form af gennemførelsesbestemmelser, herunder især artikel 17, stk 1, i forordning (EF) nr. 20/2002 (1), som er i modstrid med Domstolens dom?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(11. juli 2003)

I sin dom af 15. maj 2003 i sag C-282/00, RAR mod Sinaga, slog Domstolen fast, at det tilkommer den forelæggende ret at bedømme, hvorvidt forsendelserne af sukker, der er raffineret på Azorerne, og som er omfattet af den særlige forsyningsordning, udgør traditionelle videreforsendelser (tvisten i hovedsagen).

Domstolen gør i præmis 43 og 44 opmærksom på følgende:

Kommissionen skønner, at den praksis, der er fulgt indtil nu, ifølge hvilken mængderne for de produkter, der kan genudføres eller videreforsendes, fastsættes på grundlag af gennemsnittet af de årlige mængder, der er genudført/videreforsendt i de tre år, inden forordning (EØF) nr. 1600/92 (2) trådte i kraft, er i overensstemmelse med de principper, Domstolen har slået fast i ovennævnte dom.

Kommissionen agter derfor ikke at ophæve forordning (EF) nr. 20/2002 (3) på nuværende tidspunkt.

----

(1)EFT L 8 af 11.1.2002, s. 1.

(2)  Rådets forordning (EØF) nr. 1600/92 af 15. juni 1992 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for Azorerne og Madeira, EFT L 173 af 27.6.1992.

(3)  Kommissionens forordning (EF) nr. 20/2002 af 28. december 2001 om gennemførelsesbestemmelser til de særlige forsyningsordninger for regionerne i den yderste periferi, som blev indført ved Rådets forordning (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001 og (EF) nr. 1454/2001, EFT L 8 af 11.1.2002.

----

----

(2004/C 33 E/176)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1825/03

af Laura González Álvarez (GUE/NGL) til Kommissionen

(23. maj 2003)

Om:   Miljøvirkningerne af vejprojektet AS-17 på strækningen mellem Puente del Arco og El Condado (Asturien, Spanien)

I sit svar på min tidligere forespørgsel (E-1801/02 (1)) anfører Kommissionen bl.a., at bilag IV til Rådets direktiv 85/337/EØF (2), som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF (3), om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, opregner de informationer, der skal indgives af bygherren, heriblandt en oversigt over de væsentligste alternativer, der er blevet undersøgt, og en angivelse af de vigtigste grunde til valget, under hensyn til virkningerne for miljøet.

Har Kommissionen siden den 5. august 2002, hvor jeg modtog svaret, henvendt sig til de spanske myndigheder for at orientere sig om de mulige alternativer til den pågældende vejføring?

Er den bevidst om de uoprettelige skader, som kan blive konsekvensen af en vejføring, der ikke tager hensyn til et alternativ, der ville have minimale miljøvirkninger?

Eftersom der er tale om en hastesag, hvilke skridt agter Kommissionen da at tage over for de spanske myndigheder for at indhente de relevante oplysninger i denne henseende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(10. juli 2003)

Som det fremgik af mit svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-1801/02, er vejprojekter i princippet ikke omfattet af bilag I og II til Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985, ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997, om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet.

Det ser i alle tilfælde ud til, at projektet er blevet vurderet med hensyn til dets virkninger på miljøet. Jeg vil imidlertid minde om, at der i direktiv 85/337/EØF ikke fastsættes kriterier for udvælgelse af et projekt blandt de alternativer, der er undersøgt, hvis det valgte projekt er vurderet korrekt.

Da der ikke foreligger mere præcise oplysninger, der kan give anledning til mistanke om manglende overholdelse af fællesskabsretten, har Kommissionen ikke fundet det nødvendigt at henvende sig til de spanske myndigheder i dette tilfælde.

Skulle Kommissionen imidlertid modtage yderligere oplysninger, der antyder, at direktiv 85/337/EØF ikke er anvendt korrekt, vil den sikre sig, at fællesskabsretten overholdes i det foreliggende tilfælde.

----

(1)EFT C 28 E af 6.2.2003, s. 137.

(2)EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.

(3)EFT L 73 af 14.3.1997, s. 5.

----

----

(2004/C 33 E/177)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1829/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(2. juni 2003)

Om:   Skrivelser til den græske regering om brugen af fællesskabsmidler til gennemførelse af EU-lovgivningen

Kan Kommissionen oplyse, hvor mange skrivelser der siden 1994 er blevet sendt til den græske regering, og fra hvem (kommissionsmedlemmer, generaldirektører eller kontorchefer) vedrørende korrekt brug af fællesskabsmidlerne til projekter, der vedrører miljøbeskyttelse, samt om omsætningen og den korrekte gennemførelse af Fællesskabets miljølovgivning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(14. juli 2003)

Som led i den rolle, der er tillagt Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 155, fører denne en regelmæssig og omfattende korrespondance med de nationale myndigheder, for så vidt angår dels anvendelsen af de EU-midler, der tildeles projekter, som bidrager til realiseringen af miljømål, og dels den korrekte gennemførelse af Fælleskabets miljølovgivning. Antallet af skrivelser, der sendes i hvert enkelt tilfælde, afhænger af flere faktorer.

F.eks. kan undersøgelsen af en klage vedrørende gennemførelsen af miljølovgivningen omfatte flere etaper, som indebærer afsendelse af adskillige skrivelser efter hinanden.

Når Kommissionen mener, at der er tale om en overtrædelse, kan den igangsætte proceduren i EF-traktatens atrtikel 226, som efter en åbningsskrivelse og en begrundet udtalelse kan føre til indbringelse af sagen for Domstolen.

Det er dog både fysisk og teknisk umuligt at fremskaffe statistikker, der omfatter samtlige skrivelser, der er sendt til de græske myndigheder af Kommissionen siden 1994. Derimod er det muligt at lave generelle statistikker over antallet af klager eller overtrædelser vedrørende omsætningen og gennemførelsen af Fællesskabets miljølovgivning i Grækenland.

----

----

(2004/C 33 E/178)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1837/03

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(3. juni 2003)

Om:   EU-licitation

Kan Kommissionen bekræfte, at når en virksomhed i EU vinder en udbudsprocedure afholdt af en EU-institution, er udbuddet omfattet af konkurrencelovgivningen, og at foranstaltninger, der forøger omkostningerne, såsom en EU-virksomheds afvisning af at levere ydelser til den vindende virksomhed og af at forhindre parallelimport, er et brud på traktaten?

Kan Kommissionen oplyse om sanktionerne i et sådant tilfælde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(18. juli 2003)

Kommissionen forstår det ærede medlems spørgsmål således, at det går både på EU-institutionernes forpligtelser til at sende kontrakter i udbud og på det tilfælde, at en virksomhed, der har fået tildelt en kontrakt, får afslag på salg hos en anden virksomhed i EU.

EU-institutionerne skal, når de indgår kontrakter, overholde bestemmelserne i Rådets finansforordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 (1), særlig afsnit V, som fastsætter og beskriver de forskellige fremgangsmåder. I henhold til disse bestemmelser skal kontrakter generelt indgås på grundlag af bud indkaldt fra så bred en kreds som muligt. Tilbudsfasen afsluttes med kontraktens indgåelse og fører til, at der undertegnes en kontrakt med ordremodtageren.

For så vidt angår det tilfælde, at en virksomhed, der har fået tildelt en kontrakt, får afslag på salg hos en anden virksomhed i EU og/eller hindres i parallelimport, kan der være tale om en overtrædelse som omhandlet i EF-traktatens artikel 82 og/eller artikel 81. Under visse omstændigheder og på visse betingelser kan disse regler ganske rigtigt indebære, at det er forbudt at give afslag på salg og at hindre parallelimport. Kommissionen råder imidlertid ikke over tilstrækkelige oplysninger om de faktiske forhold, der ligger til grund for det ærede medlems spørgsmål, så den kan vurdere, om konkurrencebestemmelserne finder anvendelse i sagen. Kommissionen kan derfor ikke tage stilling til, hvilke sanktioner der eventuelt kunne iværksættes.

----

(1)  Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 248 af 16.9.2002.

----

----

(2004/C 33 E/179)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1842/03

af Ulpu Iivari (PSE) til Kommissionen

(26. maj 2003)

Om:   Ligebehandling af bloddonorer

I medfør af artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som forbyder enhver forskelsbehandling på grund af seksuel orientering eller ethvert andet forhold. Efter min opfattelse er den fremgangsmåde, som det finske Røde Kors' blodbank anvender over for personer, som frivilligt ønsker at afgive blod, i strid med charterets artikel 21. Med blodbankens fremgangsmåde gøres der forskel på personer på grund af deres seksuelle orientering.

I Finland er det obligatorisk, at alle bloddonorer skal besvare de spørgsmål, der stilles af det finske Røde Kors' blodbank. På basis af svarene vurderer en sygeplejerske fra blodbanken, om den pågældende kan afgive blod. Blodbanken følger her Europarådets henstilling (R(95)15.

En mand, som vil afgive blod, skal svare på, om han nogensinde har haft seksuel omgang med en anden mand. Dersom svaret er bekræftende, mister manden automatisk reten til at afgive blod, selv om han opfylder de øvrige kriterier. Hvis svaret er benægtende, kan han afgive blod, dersom han opfylder de øvrige kriterier.

I Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/98/EF (1) om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved tapning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humant blod og blodkomponenter nævnes der intet om bloddonorers seksuelle orientering og dennes betydning for mulighederne for at give blod.

Har Kommissionen til hensigt at harmonisere praksis ved behandling af bloddonorer i de forskellige medlemsstater for at sikre, at artikel 21 i charteret om grundlæggende rettigheder overholdes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(25. juni 2003)

For at sikre folkesundheden og forebygge overførsel af smitsomme sygdomme til patienter er det af yderste vigtighed, at alle sikkerhedsforanstaltninger gennemføres både før og ved tapningen, behandlingen, distributionen og anvendelsen af blod og blodkomponenter, som er afgivet af borgere i EU. For at tage hensyn hertil vedtog Europa-Parlamentet og Rådet direktiv 2002/98/EF af 27. januar 2003 om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved tapning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humant blod og blodkomponenter og om ændring af direktiv 2001/83/EF med henblik på at sikre et højt sundhedsbeskyttelsesniveau i overensstemmelse med artikel 152 i Amsterdam-traktaten.

Artikel 29 i direktiv 2002/98/EF pålægger Kommissionen at udarbejde tekniske krav, bl.a. vedrørende de oplysninger, der skal indhentes fra donorer, hvilket også omfatter krav vedrørende blod- og plasmadonorernes egnethed, herunder kriterier for permanent og midlertidig udelukkelse. I disse tekniske krav, der er ved at blive udarbejdet, tages der fuldt ud hensyn til Rådets henstilling 98/463/EF af 29. juni 1998 om blod- og plasmadonorers egnethed og screening af donorblod i Det Europæiske Fællesskab (2), hvor man anbefaler permanent udelukkelse af potentielle donorer, som har eller har haft en seksuel adfærd, som placerer dem i en gruppe med stor risiko for at overføre smitsomme sygdomme. Når disse tekniske krav er blevet vedtaget af Kommissionen, vil de finde anvendelse på alle bloddonorer i hele EU.

----

(1)EFT L 33 af 8.2.2003, s. 30.

(2)EFT L 203 af 21.7.1998.

----

----

(2004/C 33 E/180)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1849/03

af Kyösti Virrankoski (ELDR) til Kommissionen

(26. maj 2003)

Om:   Handel med landbrugsbedrifter og landbrugsreformen

Kommissionens forslag til reform af Den Europæiske Unions landbrugspolitik indeholder bl.a. en støtte pr. bedrift, der er uafhængig af produktionen. Støttens størrelse vil blive fastsat ud fra den støtte under den fælles landbrugspolitik, der er betalt i årene 2000-2002. Støtten vil ikke være bundet til jordarealet.

Forslaget har skabt stor uvidenhed blandt de landbrugere, der køber og sælger landbrugsjord, idet det hverken fremgår af forslaget eller andre sagsakter, hvilken andel af bedriftens støtte der overdrages ved handel, eller hvorvidt der overhovedet overføres nogen støtte. Det samme problem gør sig også gældende for leje af landbrugsjord. Landbrugssammenslutninger har ingen oplysninger om dette. F.eks. er en bedrift i referenceårene blevet drevet som en samlet bedrift, som har modtaget landbrugsstøtten, men senere er landbrugsjorden via handelen med bedrifterne imidlertid blevet delt mellem deltagerne, og bedriften er ikke længere en sammenslutning.

Problemet vedrører hele EU uafhængigt af medlemsland, og det er et problem, der helt og holdent er skabt af Kommissionen. Situationen skaber alvorlige problemer for hundredtusinde landbrugere. Producenterne tør ikke og kan ikke udarbejde skøder, lejeaftaler eller aftaler om sammenlægning. Situationen skaber navnlig problemer for unge landbrugere, der er ved at erhverve eller udvide deres bedrift.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at skabe klarhed over den nuværende uigennemskuelige situation?

Hvilken bestemmelse skal indføjes et skøde, en aftale om sammenlægning eller lejekontrakt, hvis der skal ske en arealmæssig fordeling af den støtte, der er ydet under den fælles landbrugspolitik til den afhændede bedrift?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(27. juni 2003)

Kommissionen er af den opfattelse, at hvis forslaget om udbetaling af et fast (afkoblet) landbrugsstøttebeløb skaber forvirring blandt landbrugerne, så skyldes problemerne ikke forslaget som sådant, og at de derfor kan løses ved information. Kommissionen vil gøre en ekstra indsats på dette område.

Kommissionens forslag om udbetaling af et fast landbrugsstøttebeløb indeholder klare regler.

Hvad bestemmelse og tildeling af støtterettigheder angår, gælder der følgende regler:

Rettigheder tildeles generelt de aktive landbrugere, der indgav støtteansøgninger i referenceperioden. Kun i nærmere fastlagte vanskelige tilfælde vil landbrugere, der ikke opfylder dette generelle kriterium, kunne få tildelt rettigheder fra den nationale reserve.

Ovennævnte principper gælder også i arvesager, hvor arvingen indtræder i den oprindelige modtagers sted. Det græske formandskab har også foreslået, at en ny virksomhed, der opstår ved sammenlægning af bedrifter, vil modtage disse bedrifters rettigheder, og at rettighederne ved opdeling af en virksomhed i referenceperioden, vil blive fordelt på prorata-basis.

Forslaget indeholder ikke bestemmelser, der forbinder støtterettighederne til jordeje. Det indebærer, at overdragelse af jord generelt ikke medfører overdragelse af støtterettigheder. Det påhviler kontraktparterne at afgøre, om en kontrakt skal omfatte både overdragelse af jord og overdragelse af rettigheder. Overdragelse af jord påvirker altså ikke den enkelte landbrugers støtterettigheder, medmindre kontrahenterne aftaler, at både jord og rettigheder skal overdrages.

Hvad klausulerne for sådanne transaktioner angår, så er den konkrete formulering underlagt national lov og privatretlige kontraktbestemmelser.

----

----

(2004/C 33 E/181)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1850/03

af Angelika Niebler (PPE-DE) til Kommissionen

(3. juni 2003)

Om:   EU-støtte til handicappede fra 2004

Kommissionen har erklæret 2003 for »Det Europæiske År for Handicappede Borgere«. Som led i dette tiltag vil EU tildele økonomisk støtte til talrige projekter, foranstaltninger og initiativer til integrering af handicappede. Fristerne for indlevering af projektforslag udløb i marts.

På nuværende tidspunkt findes der ingen særlige EU-støtteprogrammer med henblik på integreringen af handicappede.

I hvilket omfang er der fra Kommissionens side blevet lagt planer inden for området?

Hvilke programmer og foranstaltninger skal efter udgangen af »Det Europæiske År for Handicappede Borgere« sikres økonomisk støtte til aktiviteter inden for området beskæftigelse for handicappede?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(23. juli 2003)

Kommissionen kan i øjeblikket ikke forpligte sig til at indføre et specifikt handlingsprogram. En af målsætningerne for Det Europæiske Handicapår er at kortlægge nye problemstillinger og bane vejen for nye initiativer på EU-niveau. I samråd med forskellige aktører vil Kommissionen evaluere Det Europæiske Handicapår og overveje, hvilke initiativer den vil foreslå med henblik på at videreudvikle den europæiske handicappolitik. Det skal i øvrigt erindres, at handicapspørgsmål allerede er direkte omhandlet af flere nye programmer, som netop er iværksat, f.eks. Fællesskabets EQUAL-initiativ vedrørende ikke-diskrimination, eller af Kommissionens foranstaltninger til fremme af social inddragelse. Inden for rammerne af ikke-diskriminationsprogrammet er der iværksat en række aktiviteter med fokus på handicappede: nationale informationsdage, støtte til handicaporganisationer, priser til designprojekter og grænseoverskridende projekter, der specifikt omhandler diskrimination af handicappede.

Fuldstændig social integration kan efter Kommissionens mening opnås ved at støtte borgere med handicap, så de kan blive en effektiv del af samfundets økonomiske og sociale struktur og så vidt muligt deltage i samfundslivet, og ved at tage hensyn til deres behov inden for alle relevante politiske områder. Kommissionen vil opfylde dette mål gennem de eksisterende relevante finansieringsprogrammer ved at give handicappede og deres organisationer adgang hertil og fremme en udvikling, der er baseret på mainstreaming og integration frem for adskillelse i særlige arrangementer for handicappede.

----

----

(2004/C 33 E/182)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1853/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(3. juni 2003)

Om:   Fællesskabsstøtte til Grækenland og formidlende forvaltningsorganer

Det er velkendt, at der gennem længere tid i den græske presse er blevet givet udtryk for bekymring over tab af midler fra Fællesskabsstøtterammerne. Nea Dimokratias formand, K. Karamanlis, kritiserede — med rette — den græske regering for gennem sin forvaltning af midlerne under den anden fællesskabsstøtteramme at have været skyld i, at Grækenland gik glip af 468 mio. EUR. Det er velkendt, at de formidlende administrative organer udvælger de virksomheder, der skal ydes støtte til af de ovennævnte bevillinger, og at visse regioner er særlig afgørende for Grækenland, såsom f.eks. de afsidesliggende regioner i Ægæerhavet og regionerne langs fastlandsgrænserne, såsom Epirus, det centrale og det vestlige

Makedonien og Trakien. Mange af disse regioner er bagud med hensyn til udnyttelsen af fællesskabsbevillingerne, hvilket forståeligt nok har følger for deres generelle udvikling. Kommissionen har allerede været så venlig at informere mig om regionerne Epirus, Det Ægæiske Område og Trakien.

Kommissionen bedes oplyse følgende, også for regionerne Det Centrale og Det Vestlige Makedonien:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(28. juli 2003)

Ved formidlende organer skal forstås alle offentlige eller private organer eller tjenester, der handler under forvaltnings- eller betalingsmyndigheders ansvar eller udfører opgaver på deres vegne i forhold til endelige støttemodtagere eller de organisationer eller virksomheder, der gennemfører operationerne. Sådanne organer udvælges i overensstemmelse med gældende national lovgivning.

Det pågældende formidlende organ i det vestlige og centrale Makedonien er KEPA-ANEM (»selskabet for udvikling af industrielle investeringer i det nordlige Grækenland«). KEPA-ANEM er også det fælles formidlende organ for det vestlige og centrale Makedonien under det operationelle program vedrørende konkurrenceevne. Desuden kan banker, der yder støtte til små og mellemstore virksomheder (SMV'er), og de »lokale aktionsgrupper«, der arbejder under Leader+, benævnes formidlende organer. I 2000 gennemførte Kommissionen en kontrol af »selskabet for udvikling af private infrastrukturer i det nordlige Grækenland«.

Det skal bemærkes, at de formidlende organer under den tredje EF-støtteramme (EFSR) ikke forvalter de operationelle programmer, men de foranstaltninger, der er omfattet af programmerne. De formidlende organers indsatsområder vedrører navnlig udviklingen af den private sektor, særlig SMV'er, og forvaltningen af udvalgte landdistrikter under Leader+.

De formidlende organer forvalter et budget, der i princippet svarer til tildelingen under den pågældende foranstaltning. Da den tredje EF-støtteramme nu er i afslutningsproceduren, er de nøjagtige budgetter imidlertid endnu ikke blevet bekræftet. Hvad angår programmeringen for 2000-2006 kan der til enhver tid fastlægges nye rammer for de formidlende organer ved at ændre programtillægget. Hvis det ærede medlem ønsker yderligere oplysninger om dette spørgsmål, kan der rettes henvendelse til de pågældende forvaltningsmyndigheder.

Endelig skal det bemærkes, at de formidlende organer ikke arbejder med områderne offentlig sundhed, uddannelse og kultur.

----

----

(2004/C 33 E/183)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1860/03

af Joost Lagendijk (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om:   Statsstøtte til fodboldklubber

Diverse nederlandske klubber inden for professionel fodbold har længe modtaget finansiel støtte fra kommuner, således at de har kunnet reddes fra en truende fallit. Også i andre medlemsstater er der tale om en lignende praksis. Lokale politikere er under hårdt pres fra klubber og fans, fordi der mangler klarhed omkring europæiske konkurrenceregler.

Er Kommissionen enig med mig i, at der i tilfælde af finansiel støtte (statsstøtte) fra myndighederne til fodboldklubber er tale om konkurrenceforvridning på det europæiske fodboldmarked?

Hvorledes definerer Europa-Kommissionen det europæiske fodboldmarked, og hvorledes mener den det skal afgrænses, dvs. hvor ligger grænsen mellem de nationale fodboldmarkeder og det europæiske marked, og anser Kommissionen blot spillermarkedet for at være vigtigt, eller har fodboldmarkedet flere konkurrencerelevante aspekter?

Er Kommissionen i betragtning af, at myndigheder ikke blot i Nederlandene, men også i andre medlemsstater i øjeblikket støtter fodboldklubber via diverse modeller og på den måde udnytter uklarheden omkring støttens retmæssighed, rede til hurtigst muligt at forelægge en meddelelse med de nødvendige rammebetingelser for støtte til fodboldklubber, således at der kan gøres en ende på den nuværende situation med uklarhed og konkurrenceforvridning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(10. juli 2003)

Ifølge artikel 87, stk 1, i EF-traktaten er »støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med fællesmarkedet i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.

Professionelle fodboldklubber, der udøver økonomiske aktiviteter, f.eks. salg af tv-rettigheder, indgåelse af reklame- og sponsorkontrakter samt distribution af merchandisingartikler, skal betragtes som virksomheder. Hvis der overføres finansielle midler til visse professionelle fodboldklubber, kan det fordreje konkurrencen mellem disse virksomheder.

Spørgsmålet er imidlertid ikke, om der findes et europæisk fodboldmarked, men om de nævnte aktiviteter er genstand for handel mellem medlemsstaterne. Ikke alle fodboldklubber udøver disse aktiviteter, og det kan heller ikke i alle tilfælde påvises, at aktiviteterne påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.

Reglerne om statsstøtte har kun fundet anvendelse for denne sektor i forholdsvis kort tid, og derfor skal Kommissionens politik på området formes på grundlag af individuelle sager. Indtil videre har Kommissionen ikke gjort indvendinger mod støtte i denne sektor, hvis de statslige midler tjener et uddannelsesmæssigt formål, eller når finansieringen ydes med henblik på byggeri af stadioner, der under visse betingelser kan betragtes som generel infrastruktur. Kommissionen vil fortsat udvikle og præcisere sin politik på dette område med udgangspunkt i specifikke sager.

----

----

(2004/C 33 E/184)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1861/03

af Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om:   Minotauro-projektet

For det spanske Minotauro-projekt, som bl.a. omfatter tyrevæddeløb og eventuelt tyrefægtning, er der indsendt ansøgning om finansiering under Interreg-program IIIC Syd. Interreg-program IIIC har til formål at styrke den økonomiske og sociale samhørighed i Den Europæiske Union gennem fremme af samarbejde mellem områder og kommuner inden for spørgsmål, der anses for at være af fællesskabsinteresse, uanset om de pågældende områder grænser op til hinanden.

Interreg IIIC-projekter samfinansieres altid nationalt.

De nationale og regionale myndigheder har som medlemmer af styringskomiteen beføjelse til at analysere, evaluere og udvælge projekterne.

Har Kommissionen oplysninger, der giver grund til at tro, at Minotauro-projektet er i strid med Nicetraktaten?

Mener Kommissionen, at det stadig i vor tid kan forsvares at anvende dyr til underholdning under betegnelsen kulturel udveksling?

Hvilke byer/regioner deltager i Minotauro-projektet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(24. juli 2003)

Fællesskabsinitiativet Interreg IIIC har til formål at fremme det interregionale samarbejde mellem territoriale enheder (lokale og regionale myndigheder) i hele EU. Initiativet finansieres gennem Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) og samfinansieres med de nationale partnere i det enkelte projekt.

Hvad Minotauro-projektet angår, er der indgivet en ansøgning om fællesskabssamfinansiering inden for rammerne af Interreg IIIC i forbindelse med den indkaldelse af projektansøgninger, der afsluttedes den 10. januar 2003. Udvælgelsesprocessen er endnu ikke er afsluttet. Dette projekt, hvis ledelse er i Spanien, er blevet fremlagt for Interreg IIIC Syd-programmet. Det omfatter ni partnere fra fire medlemsstater (Grækenland, Spanien, Frankrig og Portugal). Projektpartnerne er lokale myndigheder, nemlig kommunerne Cuéllar, San Sebastián de los Reyes, Moura, Beziers, Ciudad Rodrigo, Segorbe, Ampuero, Soria et Lychnostatis).

Ifølge de oplysninger, Kommissionen ligger inde med, har deltagerne i Minotauro-projektet ikke i sinde direkte at finansiere tyrefægterrelaterede aktiviteter, men derimod at knytte tættere bånd mellem deres respektive byer ved hjælp af kulturelle tiltag. Tyrefægterrelaterede aktiviteter er i øvrigt ikke nævnt i den indgivne ansøgning.

Spørgsmålene vedrørende prioritering af konkrete projekter behandles af de enheder, der i henhold til fællesskabslovgivningen og nærhedsprincippet, har ansvaret for at analysere, evaluere og udvælge de projekter, der skal finansieres via strukturfondene, nemlig: planlægningsudvalgene, der består af repræsentanter for medlemsstaterne, regioner og andre relevante organer.

I øvrigt henhører lovgivningen vedrørende tyrefægtning under medlemsstaternes kompetence.

----

----

(2004/C 33 E/185)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1862/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om:   Modstridende oplysninger om de økonomiske resultater samt følgerne for miljø og sundhed af udvidelsen af Sofias lufthavn

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(4. august 2003)

Kommissionen er bekendt med brevet af 24. april 2003 fra repræsentanter for forskellige bulgarske organisationer vedrørende projektet for udvikling af Sofias lufthavn. Det medlem af Kommissionen, der er ansvarligt for miljøpolitikken, svarede den 21. maj 2003 på Kommissionens vegne. Generaldirektoratet for Regionalpolitik, der er ansvarligt for forvaltningen af ISPA-finansieringsinstrumentet, fremsendte yderligere tekniske oplysninger den 2. juni 2003.

Den interne forrentning (IRR), der er en vurdering af de finansielle strømme, er kun en af flere faktorer, der skal tages i betragtning ved vurdering af levedygtigheden for projekter af denne type. Der skal desuden tages hensyn til de bredere økonomiske fordele set i et mere langsigtet perspektiv.

Kommissionen er overbevist om, at vurderingen af virkningerne på miljøet (VVM) i dette tilfælde opfyldte kravene i ISPA-forordningen (4). VVM og de dertil knyttede beslutninger fra det bulgarske ministerium for miljø og vand indeholdt en række anbefalinger med henblik på at mindske de negative virkninger for miljøet både lokalt og i en videre sammenhæng. Spørgsmålet om støjbeskyttelse har i særlig grad Sofia-lufthavnsmyndighedernes bevågenhed, og de har iværksat et støjbeskyttelsesprojekt og et system for overvågning af flystøj og fly.

Kommissionen har fået oplyst, at der som led i støjbeskyttelsesprojektet vil blive truffet foranstaltninger til at beskytte huse og andre bygninger inden for det fastlagte beskyttelsesområde. Når den nye startbane er blevet operationel, og støjovervågningssystemet er kommet på plads, vil situationen blive undersøgt igen, og der vil om nødvendigt blive truffet yderligere foranstaltninger. Desuden vil lufthavnsmyndighederne oprette et informationscenter, så beboerne i nærheden af lufthavnen kan blive holdt underrettet om de trufne foranstaltninger, procedurerne, deres rettigheder, forskellige tekniske løsninger osv.

Spørgsmål vedrørende eventuel erstatning til personer, der må flytte, henhører udelukkende under den nationale lovgivning. Kommissionen har intet med dette at gøre.

Kommissionen mener ikke, at der er nogen uoverensstemmelse mellem det ovenfor anførte og svarene på det ærede medlems tidligere forespørgsler E-2037/02 og E-2038/02.

Ombygningsprojektet for Sofias lufthavn gennemføres som led i den samlede udvikling af den bulgarske økonomi og er i tråd med EU's målsætninger om at bidrage til forbedring af transportinfrastrukturen i kandidatlandene. Ud fra de oplysninger, Kommissionen har, er projektet i overensstemmelse med de relevante fællesskabsregler.

Hvad miljøhensyn angår, har Kommissionen forlangt, at de bulgarske myndigheder følger procedurerne korrekt (f.eks. betingelse om VVM i ISPA-finansieringsaftalen). Kommissionen har desuden tilskyndet de bulgarske myndigheder til at fremlægge fuldstændige og regelmæssige oplysninger om alle projektets miljøaspekter, herunder foranstaltninger til gennemførelse af VVM-anbefalingerne og miljøministeriets beslutninger. De ikke-statslige organisationer (NGO'er) er repræsenteret i ISPA-overvågningsudvalget, der mødes to gange om året i Bulgarien for at drøfte forløbet af de støttede projekter. Kommissionen har også regelmæssigt formelle eller uformelle drøftelser og brevvekslinger med NGO'erne.

----

(1)EFT L 73 af 14.3.1997, s. 5.

(2)EFT C 28 E af 6.2.2003, s. 173.

(3)EUT C 52 E af 6.3.2003, s. 123.

(4)  Rådets forordning (EF) nr. 1267/1999 af 21. juni 1999 om oprettelse af et strukturpolitisk førtiltrædelsesinstrument, EFT L 161 af 26.6.1999.

----

----

(2004/C 33 E/186)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1888/03

af Emmanouil Bakopoulos (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om:   International lufttransport

Ifølge en artikel i en athensk avis skal kommissionsmedlemmet de Palacio have givet udtryk for det synspunkt, at der i EU kun burde findes 5-6 store lufttransportselskaber, mens der i dag findes 14 nationale flyselskaber i Den Europæiske Union.

Er dette de Palacios personlige synspunkt, eller er det Kommissionens politik? Hvis det sidstnævnte er tilfældet, hvad er så udsigterne for bekæmpelse af arbejdsløsheden inden for lufttransportbranchen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(14. juli 2003)

Kommissionen har ingen intentioner om at bestemme antallet af flyselskaber i EU. Dette tal afhænger af markedet, som har været fuldkommen liberaliseret siden 1997. Det nævnte tal stemmer overens med den holdning, de fleste af sektorens eksperter har givet udtryk for, og som både Kommissionens næstformand med transport- og energipolitik som sit hovedansvarsområde og den samlede Kommission flere gange har støttet sig til. Faktisk er mange analytikere enige om, at der ikke er plads til ca. 15 europæiske flyselskaber med interkontinentale ambitioner på det europæiske marked, og at branchen har brug for at blive konsolideret, især i en kriseperiode som den, sektoren i øjeblikket befinder sig i. Siden attentaterne i USA den 11. september 2001 har luftfarten gennemlevet en hidtil uset krise, som er blevet forværret af en række destabiliserende faktorer (bl.a. frygten for nye terrorangreb, konflikter i Afghanistan og Irak og SARS-epidemien) i en tid, hvor der er sket en opbremsning i verdensøkonomien. Der vil være en naturlig tendens til, at sektorens aktører allierer sig for at opnå den kritiske størrelse og højne deres effektivitet og økonomiske levedygtighed på markedet, især set i lyset af at mange af de europæiske selskaber er for små i forhold til deres internationale konkurrenter.

Denne tendens er imidlertid hverken i modstrid med den udvikling af europæiske flyselskaber på regional basis, som liberaliseringen har medført, eller med dannelsen af nye selskaber (eksempelvis lavprisselskaber), som skaber arbejdspladser. Det bør i denne forbindelse bemærkes, at der i de seneste år er dukket mange nye selskaber op, som har opnået fremragende økonomiske resultater.

Kommissionen har til hensigt at lade selskaberne udvikle sig i fri konkurrence på det europæiske marked. Som traktaternes vogter vil Kommissionen være opmærksom på enhver form for ulovlig statsstøtte, som kunne favorisere visse selskaber på bekostning af andre.

----

----

(2004/C 33 E/187)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1889/03

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(27. maj 2003)

Om:   Eurostat

Kan Kommissionen redegøre for alle interne undersøgelsesrapporter, der er modtaget siden september 1999 vedrørende Eurostat?

Kan Kommissionen også redegøre for, hvad der siges om Eurostat i disse rapporter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(4. september 2003)

Som led i opfølgningen af dechargen for 2001 og efter anmodning fra Parlamentet forelagde Kommissionen den 16. maj 2003 Budgetkontroludvalgets sekretariat i henhold til rammeaftalen om fremsendelse af fortrolige dokumenter til Parlamentet seks interne revisionsberetninger, som Eurostats interne revisionstjeneste havde udarbejdet i perioden 1999-2002. Senere, den 20. maj 2003, blev der endvidere i henhold til disse bestemmelser for Budgetkontroludvalgets sekretariat forelagt en sammenfattende rapport om opfølgningen af de interne revisionsberetninger. Efter samme retningslinjer forelagde Kommissionen den 3. juli 2003 for Parlamentets formand revisionsberetningen »Internal audit of the financial systems for Eurostat« udarbejdet af Generaldirektoratet AUDIT den 7. juni 2000.

Den 9. juli 2003 noterede Kommissionen sig to rapporter, som dens tjenestegrene havde udarbejdet om finansforvaltningen og kontrollen i Eurostat. Den ene rapport indeholder GD Budgets analyse af de revisionsberetninger, som er udarbejdet af Eurostats interne revisionstjeneste. I denne rapport, der var blevet bestilt af Kommissionen den 21. maj 2003, analyseres Eurostats finansforvaltnings- og kontrolsystemer og opfølgningen af de interne revisionsberetninger med henblik på overholdelse af finansforordningen. Denne rapport blev sendt til Budgetkontroludvalget den 11. juli 2003. Den anden er midtvejsrapporten, som er udarbejdet af den interne revisionstjeneste på grundlag af det mandat, den havde fået tildelt af Kommissionen den 11. juni 2003. Den interne revisionsberetning blev forelagt for Kontoret for Bekæmpelse af Svig (OLAF).

Endelig har Eurostat for ganske nylig (den 8. juli 2003) udarbejdet en analyse af visse aspekter af programmet Sup Com. I overensstemmelse med artikel 7, stk 1, i forordning 1073/1999 blev denne rapport forelagt for OLAF den 22. juli 2003.

Kommissionen gør endvidere opmærksom på, at visse revisionsberetninger er genstand for OLAF's undersøgelser. Nogle af disse beretninger indgår desuden i det materiale, som OLAF forelægger for de retslige myndigheder i Luxembourg eller for anklagemyndigheden i Paris. Kommissionen ønsker at sikre, at de igangværende undersøgelser beskyttes.

----

----

(2004/C 33 E/188)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1898/03

af Jillian Evans (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om:   Delfiner i fangenskab

Uanset størrelsen af de bassiner delfinerne opholder sig i, kan delfiner i fangenskab ikke nyde godt af kost, pleje eller omgivelser, der er tilpasset deres art, fysiologiske behov, helbredstilstand eller graden af deres udvikling, tilpasning eller tamhed. De bliver ofte tvunget til at leve og formere sig på en måde, der er fuldstændig imod deres instinkter. Det ser kort sagt ud til, at disse forhold strider mod eksisterende lovgivning til beskyttelse af dyr.

Delfinen er en særlig intelligent dyreart, og under hensyntagen til artens biologiske særpræg bør ny lovgivning vedtages for at sikre dens beskyttelse og velfærd.

Hvad vil Kommissionen foretage sig for at sikre, at:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(26. juni 2003)

Kommissionen er bekendt med, at delfiner er højt intelligente dyr med en udpræget social adfærd. Imidlertid hører godkendelse af opførelse af nye delfinarier og overvågning af eksisterende delfinarier under medlemsstaternes kompetence.

Ikke desto mindre er der på fællesskabsniveau iværksat en række foranstaltninger med det formål at beskytte delfinerne. Det er Kommissionens opfattelse, at behørig håndhævelse af disse krav er et tilstrækkeligt grundlag for bevaring og beskyttelse af delfiner.

Indfangning af delfiner i europæiske farvande er forbudt, jf. Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (1).

Rådets forordning (EF) nr. 338/97 af 9. december 1996 om beskyttelse af vilde dyr og planter ved kontrol af handelen hermed (2) omhandler en række beskyttelsesforanstaltninger, der er relevante i denne sammenhæng. Denne forordning gennemfører konventionen om international handel med vilde dyr og planter (CITES) i EU. Delfiner er omfattet af bilag A (der omfatter udryddelsestruede arter) til Rådets forordning (EF) nr. 338/97 og nyder som sådan en betragtelig grad af beskyttelse i naturen. Endvidere må de ikke importeres eller primært anvendes til kommercielle formål. Artikel 8, stk 3, i forordningen fastsætter dog midlertidige og specifikke undtagelser fra dette generelle forbud, der kan finde anvendelse i forbindelse med delfinarier og zoologiske haver. Anmodninger om import af delfiner til EU skal derfor behandles i hvert enkelt tilfælde af den kompetente videnskabelige myndighed i bestemmelsesmedlemsstaten. Endvidere fastsætter forordningens artikel 4, at import kun må ske, hvis medlemsstatens videnskabelige myndighed har sikret sig, at de påtænkte opbevaringsfaciliteter på bestemmelsesstedet for en levende enhed er passende udstyret til at kunne opbevare og behandle den omhyggeligt. Kommissionen har i 2001 anmodet medlemsstaternes videnskabelige myndigheder om specifikt at sikre, at disse bestemmelser gennemføres omhyggeligt i forbindelse med enhver ansøgning om delfinimport.

Rådets direktiv 1999/22/EF af 29. marts 1999 om hold af vilde dyr i zoologiske haver (3) opstiller en række krav til zoologiske havers foranstaltninger til beskyttelse og bevaring af dyr. Disse foranstaltninger omfatter bl.a. passende faciliteter til opbevaring af dyr, opretholdelse af en høj standard for dyrehold, herunder et omfattende program for forebyggende og helbredende dyrlægepleje og ernæring samt uddannelse af medarbejdere og undervisning af det besøgende publikum. Medlemsstaterne skal træffe foranstaltninger til at sikre, at alle zoologiske haver opbevarer dyrene under forhold, som sigter mod at opfylde den enkelte arts biologiske og bevaringsmæssige behov, bl.a. ved at sørge for velindrettede, artsspecifikke indhegninger. Kun være zoologiske haver, der sætter sådanne foranstaltninger i værk, kan opnå godkendelse. Endvidere er medlemsstaternes kompetente myndigheder forpligtet til at kontrollere, om betingelserne overholdes, bl.a. ved regelmæssig besigtigelse.

----

(1)EFT L 206 af 22.7.1992.

(2)EFT L 61 af 3.3.1997.

(3)EFT L 94 af 9.4.1999.

----

----

(2004/C 33 E/189)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1901/03

af Carlos Ripoll y Martínez de Bedoya (PPE-DE) til Kommissionen

(11. juni 2003)

Om:   Forarbejdede tomater

Forespørgeren har modtaget underretning om, at den græske regering i 2001 ydede statsstøtte til producenter af forarbejdede tomater i landsbyen Gastouni i Ilias Amt trods EU's beslutning om ikke at yde støtte.

Har Kommissionen kendskab til en sådan udbetaling af støtte?

Anmodede den græske regering officielt Kommissionen om at gøre undtagelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(28. juli 2003)

De græske myndigheder har ikke officielt anmeldt nogen statsstøtte til Kommissionen, for så vidt angår det spørgsmål, som det ærede medlem bringer op.

EF-støtte for tomater til forarbejdning er omfattet af Rådets forordning (EF) nr. 2201/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for forarbejdede frugter og grøntsager (1), ved hvilken der blev indført en støtteordning for producentorganisationer, der leverer tomater, som er høstet i EU, til godkendte forarbejdningsvirksomheder. Denne støtteordning er baseret på kontrakter mellem på den ene side producenter, der er medlemmer af producentorganisationer, som er anerkendt i henhold til forordning (EF) nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager (1), og på den anden side forarbejdningsvirksomheder, der er godkendt af de ansvarlige myndigheder. Støtten ydes til producentorganisationerne, der viderebetaler den til deres medlemmer. Anerkendelsen af producentorganisationer henhører under medlemsstaterne, der i overensstemmelse med de ovennævnte forordninger fastlægger en række kriterier, som producentorganisationerne skal opfylde for at kunne modtage EU-støtte.

Den producentorganisation (A.S. Gastounis), der er nævnt i det ærede medlems forespørgsel, blev i første omgang anerkendt af de græske myndigheder, men på et senere stadium meddelte de græske myndigheder Kommissionen, at denne producentorganisation ikke opfyldte minimumskriterierne for anerkendelse. Det er i første række op til de græske myndigheder at drage de nødvendige konsekvenser heraf.

På EU-plan må de finansielle følger for medlemsstaten af den manglende overholdelse af betingelserne undersøges, navnlig hvad angår godtgørelsen fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) til den græske stat som led i regnskabsafslutningen.

Kommissionen takker det ærede medlem meget for de forelagte oplysninger. På grundlag af det ærede medlems forespørgsel har Kommissionen allerede kontaktet de græske myndigheder for at fastslå, om der ydes nogen national statsstøtte til den pågældende producentorganisation. Kommissionen vil holde det ærede medlem underrettet om udfaldet.

----

(1)EFT L 297 af 21.11.1996.

----

----

(2004/C 33 E/190)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1905/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(11. juni 2003)

Om:   Reklame for fællesskabsstøtterammen 2008 i Grækenland

Der er i den senere tid på populære sendetidspunkter i det græske fjernsyn (f.eks. før eller efter tv-avisen) blevet udsendt reklamer for »fællesskabsstøtterammen 2008«.

Disse reklamer har klart propagandaindhold og fremhæver de »landvindinger«, regeringen har gjort inden for uddannelse, økonomi osv., mens Fællesskabets bidrag til finansieringen kun nævnes en passant.

Ved Kommissionen, hvor meget disse reklamer for »fællesskabsstøtterammen 2008« koster? Fra hvilke fællesskabsbevillinger stammer pengene? Har Kommissionen kendskab til reklameudsendelsernes indhold? Er der af Kommissionen givet tilladelse til finansiering af reklamer i den mest populære sendetid? Kan udsendelse af sådanne propagandareklamer fortsætte i betragtning af, at det græske parlamentsvalg er nært forestående?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(5. august 2003)

Ansvaret for iværksættelsen af oplysningskampagner om EU's regionalpolitik er decentraliseret og ligger hos myndighederne i medlemsstaterne efter subsidiaritetsprincippet. Det er op til medlemsstaterne at finde frem til den mest hensigtsmæssige måde at informere offentligheden på i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1159/2000 (1) og i fællesskabsstøtterammen (FSR). Det ærede medlem gøres opmærksom på, at oplysningskampagner efter disse bestemmelser skal afbrydes to måneder før valgdatoen. Kommissionen ligger ikke inde med oplysninger om, at der skulle være brugt EF-midler i Grækenland til oplysningskampagnen.

Det er ikke muligt at vurdere det samlede beløb, der vil blive brugt til reklame og oplysning i Grækenland i løbet af den tredje FSR, da disse beløb er indeholdt i de samlede bevillinger til teknisk bistand og derfor ikke kan identificeres særskilt.

----

(1)  Kommissionens forordning (EF) nr. 1159/2000 af 30. maj 2000 om de informations- og reklameforanstaltninger, som medlemsstaterne skal iværksætte vedrørende strukturfondenes interventioner, EFT L 130 af 31.5.2000.

----

----

(2004/C 33 E/191)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1908/03

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen

(11. juni 2003)

Om:   Forsinket udbetaling af udviklingsstøtte

I februar 2003 blev der bevilget støtte til et erhvervsudviklingsprojekt. Støtten blev bevilget af det lokale arbejdskrafts- og erhvervslivscenter i Finland. Lederne af projektet har imidlertid oplyst, at projektet må vente frem til december i år på at få udbetalt støtten.

Kan Kommissionen forklare, hvor lang ventetid der normalt er forbundet med udbetaling af støtte til EU-finansierede projekter?

Hvad skyldes forsinkelsen, når der er tale om støtte, som allerede er bevilget? Er årsagen usmidighed i medlemsstaternes egen forvaltning eller EU's regler?

Hvor stort er problemet med forsinket støtteudbetaling til EU-finansierede projekter efter Kommissionens opfattelse — set i forhold til medlemsstaternes reaktion?

Hvordan kan bevillingen og udbetalingen af støtte efter Kommissionens opfattelse fremskyndes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(17. juli 2003)

I henhold til subsidiaritetsprincippet er det i regionaludviklingsspørgsmål medlemsstaterne, der er Kommissionens forhandlingspartnere, og ikke de endelige modtagere. Kommissionen vil derfor råde det ærede medlem til at henvende sig til forvaltningsmyndigheden eller betalingsmyndigheden for det pågældende program i Finland for at få nærmere oplysninger.

Da forvaltningen af projekterne er decentraliseret, råder Kommissionen ikke over statistikker, der viser, hvor lang tid der i øjeblikket går, fra en medlemsstat har truffet en finansieringsafgørelse, og til modtageren får den første udbetaling. Kommissionen bidrager imidlertid til, at programmerne iværksættes hurtigt ved at udbetale et acontobeløb, så snart den har truffet afgørelse om samfinansiering for hele programmet. Acontobeløbet andrager 7 % af programbeløbet i henhold til forskrifterne for 2000-2006. De finske programmer blev med undtagelse af enkelte pilotprojekter vedtaget af Kommissionen i 2000 og 2001. De nationale myndigheder har således siden da rådet over et acontobeløb på 7 % til finansiering af EU-andelen af det projekt, som det ærede medlem henviser til, uden at skulle afvente refusion af de faktisk afholdte udgifter.

Bortset fra dette acontobeløb refunderer Kommissionen kun medlemsstaterne på basis af de faktisk afholdte udgifter (1). I den nuværende programmeringsperiode har betalingsfristerne i generaldirektoratet for regionalpolitik siden begyndelsen af 2003 været på 37 dage. Selv om dette ikke kan betragtes som urimeligt lange betalingsfrister (2), søger Kommissionen konstant at forbedre sine interne procedurer for at opnå effektivisering og forenkling. Kommissionen godkendte således den 25. april 2003 ti foranstaltninger i sin meddelelse om forenkling, præcisering, koordinering og fleksibilitet vedrørende forvaltningen af strukturpolitikkerne.

Den tunge forvaltning, som det ærede medlem henviser til, kan derfor ikke skyldes bestemmelserne i strukturfondene. Det er fastsat i artikel 34, stk 1, i forordning (EF) nr. 1260/1999 at »forvaltningsmyndigheden under udførelsen af sine opgaver skal handle i fuld overensstemmelse med den pågældende medlemsstats institutionelle, juridiske og finansielle system«. Det er også fastsat i artikel 3, i Kommissionens forordning (EF) nr. 438/2001 af 2. marts 2001 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 (3), at medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer skal tilrettelægges, så de svarer til størrelsen af den forvaltede intervention.

----

(1)  Jf. artikel 32, stk 2 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene, EFT L 161 af 26.6.1999.

(2)  I henhold til artikel 32, stk 1, i forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 at »foretager Kommissionen med forbehold af disponible midler de mellemliggende betalinger inden for en frist, der ikke må overstige to måneder regnet fra modtagelsen af en gyldig anmodning«.

(3)EFT L 63 af 3.3.2001.

----

----

(2004/C 33 E/192)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1909/03

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(2. juni 2003)

Om:   Natura 2000

Finder Kommissionen, at den strikse politik, som den flamske forvaltning fører for Natura 2000-områder beliggende i det flamske økologiske netværk VEN er forenelig med Natura 2000-direktivet?

Den flamske politik er baseret på en lang række påbud og forbud, som på den ene side savner tilstrækkelig og tilpasset kompensation, og som på den anden side ikke tager hensyn til de samfundsøkonomiske funktioner.

Etableringen af to parallelt eksisterende netværksstrukturer i Flandern — en flamsk og en europæisk — giver anledning til en del nytteløs forvirring og flere formålsløse komplikationer. I praksis har det vist sig, at langt størsteparten indgår i det økologiske netværk VEN og naturbeskyttelsesnetværket IVON eller i naturforbindelsesområderne. De flamske myndigheder har da også ved tilpasningen af naturdekretet i slutningen af 1997 været meget omhyggelige med så vidt muligt at få de to områder til at overlappe hinanden. Er det acceptabelt, at der føres to forskellige former for politik på områder, hvor der forekommer overlapninger?

Der hersker derfor forvirring blandt de flamske borgere og stor utilfredshed i landdistrikternes befolkning, som identificerer Natura 2000 med de flamske myndigheders smålige politik.

Hvad er Kommissionens holdning med hensyn til foreneligheden mellem den flamske politik for økologiske netværk og bestemmelserne i Natura 2000-direktivet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(2. juli 2003)

Både Rådets direktiv 92/43/EF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (1) (»habitatdirektivet«) og Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (2) (»fugledirektivet«) sigter mod bevaring af naturtyper og arter på europæisk plan. Oprettelsen af »Natura 2000«, et sammenhængende europæisk økologisk net af særlige bevaringsområder, er et vigtigt redskab til opfyldelse af dette mål.

Nationale eller regionale net af beskyttede områder, som f.eks. det flamske miljønet, er vigtige supplementer til det europæiske »Natura 2000«-net, da flere lokale og regionale naturbevaringsaspekter herved integreres i det større hele. Hverken habitatdirektivet eller fugledirektivet begrænser medlemsstaternes ret til at indføre strengere beskyttelsesforanstaltninger end fastsat i direktiverne selv.

Efter habitatdirektivet har medlemsstaterne klart ansvaret for at forvalte Natura 2000-områder. Forvaltningen af regionale og nationale net henhører derfor klart under national eller regional kompetence.

----

(1)EFT L 206 af 22.7.1992.

(2)EFT L 103 af 25.4.1979.

----

----

(2004/C 33 E/193)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1934/03

af Marie Isler Béguin (Verts/ALE) til Kommissionen

(5. juni 2003)

Om:   Fremtidsudsigterne for Life-instrumentet

Kommissionens Generaldirektorat for Miljø har for nylig på sin hjemmeside (1) offentliggjort den endelige rapport fra arbejdsgruppen om habitatdirektivets artikel 8 om finansiering af Natura 2000. Selv om evalueringen af omkostningerne kan gøres mere præcis, er de store institutionelle retningslinjer fastlagt, idet der fra 2006 er anmodet om, at omkostningerne fordeles mellem de forskellige fællesskabsinstrumenter (EFRU, EUGFL osv.) og et specifikt finanseringsinstrument. Der bør tages hensyn hertil inden for de hermed forbundne rammer og navnlig i forbindelse med de store politiske og budgetmæssige reformer, der er planlagt efter 2006.

Rapporten indeholder en udførlig redegørelse for problemet med overgangen mellem det nuværende finansieringsinstrument for Life, der udløber i 2004, og resultaterne af overvejelserne om Natura 2000, som vil være en realitet efter 2006.I dag er Life-Natur-instrumentet det eneste EU-finansieringsinstrument, der udelukkende finansierer en enkelt af målsætningerne for det sjette miljørammeprogram, nemlig at vende den nuværende tendens til reduktion af biodiversiteten inden 2010.

I betragtning af de nødvendige institutionelle frister til indførelse af en ny forordning skal Kommissionens tjenestegrene senest i begyndelsen af september 2003 have forelagt et nyt forslag. Sker det ikke inden dette tidspunkt, vil det ikke være muligt at udvælge nye projekter i 2005, lige som det var tilfældet i 2000 mellem Life II og Life III. I naturbevarelseskredse er der udbredt bekymring for, at instrumentet slet og ret opgives. Således har flere nylige møder om Natura 2000 skabt tvivl om Kommissionens vilje til at fortsætte sin kortsigtede finansieringspolitik med Life-Natur.

Hvad er Kommissionens planer på dette område?

Kunne det overvejes at forlænge den nugældende ordning for en periode på to år?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(9. juli 2003)

Kommissionen er klar over de vigtige rolle, LIFE-programmet spiller for Fællesskabets naturbeskyttelsespolitik.

Da de nye finansielle overslag ikke vil få virkning før 2007, overvejer man nu et forslag, der går ud på at forlænge LIFE-programmet for tre år i en justeret form. Sigtet hermed er at fylde hullet i medfinansieringen fra 2004 til 2007.

For at undgå afbrydelser i den nuværende finansieringsordning bør Parlamentet og Rådet derfor hurtigt vedtage et sådant forslag.

----

(1)  http://www.europa.eu.int/comm/environment/nature/natura.htm.

----

----

(2004/C 33 E/194)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1938/03

af Catherine Stihler (PSE) til Kommissionen

(13. juni 2003)

Om:   Ulovlig beskæftigelse i fiskerisektoren

Der har for nylig været forlydender om, at op mod 50 % af dem, der arbejder i de britiske fiskeforarbejdningsfabrikker er ulovligt beskæftiget. Mange arbejder under elendige vilkår, i to skift og syv dage om ugen og aflønnes under minimumslønnen. Under razziaer foretaget for nylig har det britiske ministerium for arbejde og pensioner konstateret, at halvdelen af dem, der arbejdede med at opskære, filetere og pakke fisk, var udlændinge, og at en tredjedel af dem var kommet ulovligt ind i landet.

Hvilke foranstaltninger foreslår Kommissionen for at beskytte den slags arbejdere? Har Kommissionen planer om at regularisere de arbejdsformidlingsbureauer, kendt som »gangmasters«, som er ansvarlige for at tjekke arbejdernes legale status, og som nu viser sig at have udbyttet nogle af de mest sårbare mennesker?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(31. juli 2003)

Kommissionen er ikke i besiddelse af oplysninger om de forhold, som det ærede medlem beskriver. Kommissionen beklager, at sådanne situationer kan opstå, men minder om, at den kun kan gribe ind, hvis et princip eller en standard i fællesskabsretten tilsidesættes.

Det bør bemærkes, at fiskerisektoren er blevet undtaget fra anvendelsesområdet for direktiv 93/104/EF (1) om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden. Denne sektor dækkes nu af direktiv 2000/34/EF (2), der skal være gennemført i medlemsstaternes nationale lovgivning senest den 1. august 2003 (1. august 2004 for så vidt angår læger under uddannelse).

Under alle omstændigheder påhviler det de kompetente nationale myndigheder, retlige e.l., at sørge for, at bestemmelserne i national lovgivning og fællesskabslovgivningen anvendes korrekt, bl.a. for så vidt angår bekæmpelse af ikke-registreret arbejde. Kommissionen gør i sin meddelelse af 3. juni 2003 (3) opmærksom på, at fænomenet ikke-registreret arbejde er ved at blive udbredt i en række medlemsstater. Den minder dog om, at siden 2000, og navnlig i 2003, har retningslinjerne for beskæftigelsespolitikkerne omfattet en vilje til at bekæmpe ikke-registreret arbejde. Endvidere er et væsentligt aspekt i den fælles indvandringspolitik at bekæmpe ulovlig indvandring, således som det fremgår af konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Thessaloniki.

----

(1)  Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, EFT L 307 af 13.12.1993.

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/34/EF af 22. juni 2000 om ændring af Rådets direktiv 93/104/EF om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, for at omfatte sektorer og aktiviteter, der er undtaget fra dette direktiv, EFT L 195 af 1.8.2000.

(3)  Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet med henblik på det Europæiske råds møde i Thessaloniki om udformningen af en fælles politik vedrørende ulovlig indvandring, menneskesmugling og handel, de ydre grænser og tilbagesendelse af personer med ulovligt ophold — KOM(2003) 323 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/195)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1943/03

af Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(13. juni 2003)

Om:   Nitratdirektivet og omstrukturering af intensivt kvægbrug

I en skrivelse af 4. januar 2003 har den nederlandske miljøgruppe Milieudefensie afd. Landbouw Twente henledt Kommissionens opmærksomhed på omstruktureringen af områder, hvor det i dele af Nederlandene forsøges at omlægge det intensive kvægbrug.

Oprindeligt var udgangspunktet også at virkeliggøre miljømål f.eks. med hensyn til nitratmængden i grundvandet, hvor indholdet i en række områder ligger langt over den europæiske standard. Desværre viste det sig efterhånden i den administrative beslutningsproces, at denne og andre miljømålsætninger gik tabt af syne og slet ikke tilstræbes længere, og at der heller ikke blev virkeliggjort miljømålsætninger.

Dette fremgår af en publikation med titlen »Startnotitie Milieu Effectrapportage Reconstructie concentratiegebieden Salland-Twente«, som miljøgruppen også har fremsendt til Kommissionen.

I dele af området, nemlig de såkaldte landbrugsudviklingsområder, tillades der tilmed en uafhængig udvidelse af kvægbruget, således som det fremgår af udviklingsplanerne for området.

Ikke desto mindre fortsætter de nederlandske myndigheder omstruktureringsplanerne, og de har vedtaget at stille 40 mio. EUR til rådighed for forvaltningen i provinsen Overijssel.

Er det også Kommissionens opfattelse, at (omstrukturerings)politikken skal være lagt an på anvendelse og overholdelse af europæiske miljømålsætninger?

Hvorvidt er de nederlandske myndigheders støtte til denne omstruktureringspolitik i strid med nitratdirektivet (91/676/EØF (1)).

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(7. august 2003)

Når der specielt henvises til nitratdirektivet, lider Nederlandene under det største miljømæssige pres fra husdyrgødning og landbrugsaktiviteter i Europa. Hvis det årlige input af nitrogen (N) pr. hektar fra husdyrgødning og mineralsk kunstgødning benyttes som indikator, anslås gennemsnitsværdien til 486 kilogram (kg) N/år, hvoraf 265 kg stammer fra husdyrgødning og 184 fra mineralsk kunstgødning (referenceår 1997, Eurostat, Statistic in focus, environment and energy, Theme 8-16/2000).

Vandkvaliteten er kraftigt berørt af landbrugsaktiviteter og hele det nederlandske område er blevet udpeget som en nitrat-sårbar zone i henhold til nitratdirektivet. Derfor bør der gennemføres et handlingsprogram for hele området.

Handlingsprogrammet kræver foranstaltninger, så som bl.a. minimumskapacitet for anlæg til opbevaring af husdyrgødning, perioder, hvor tilførsel af visse typer kunstgødning er forbudt, tilførsel af kunstgødning baseret på afgrødernes forventede kvælstofbehov og kvælstoftilførslen til afgrøderne fra jorden og fra gødskning.

Der er fastlagt et særligt loft for den årlige tilførsel af kvælstof fra husdyrgødning i direktivet, og handlingsprogrammets bestemmelser skal sikre, at loftet ikke overstiges for hver bedrift eller hvert husdyrbrug.

For at sikre et højt beskyttelsesniveau for EU's vandressourcer har Kommissionen allerede indledt sag mod flere medlemsstater, som den mener ikke overholder forpligtelserne i henhold til nitratdirektivet.

En overtrædelsessag mod Nederlandene verserer for tiden for Den Europæiske Domstol for manglende gennemførelse af en handlingsplan i henhold til nitratdirektivet på de vigtigste punkter, og dommen forventes afsagt om nogle få måneder.

Hvad angår omstruktureringen af områderne med intensivt husdyravl, har de nederlandske myndigheder oplyst følgende:

Kommissionen noterer sig, at på grundlag af oplysningerne fra de nederlandske myndigheder skulle loven om omstrukturering af koncentrationsområderne ikke føre til en samlet forøgelse af husdyrantallet. Derfor er der god grund til at antage, at denne lov, når den forfølger sit generelle mål, ikke vil være i uoverensstemmelse med målene i nitratdirektivet.

----

(1)EFT L 375 af 31.12.1991, s. 1.

----

----

(2004/C 33 E/196)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1959/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(13. juni 2003)

Om:   Kontrolmissioner til de nationale agenturer, som forestår udbetalingerne fra EUGFL, Garantisektionen

Har Kommissionen på baggrund af evalueringen i Revisionsrettens årsberetning af de nationale agenturer, som forestår udbetalingerne fra EUGFL, Garantisektionen, taget skridt til at øge antallet af in situ-kontrolmissioner i 2003?

Kan Kommissionen sætte tal på de in situ-kontrolmissioner, som den agter at gennemføre i 2003?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(4. juli 2003)

Kommissionen er af den opfattelse, at de attesterende organers rapporter er et passende grundlag for afslutningen af betalingsorganernes regnskaber. Kommissionen holder nøje øje med, at kriterierne for regnskabsafslutningen overholdes, således at betalingsorganerne kan foretage alle nødvendige forbedringer.

I 2002 aflagde Kommissionen 164 eksterne kontrolbesøg i forbindelse med EUGFL, Garantisektionen, heraf 27 hos de betalingsorganer, der udbetaler midler fra EUGFL, Garantisektionen, (attestering 2001, godkendelse, edb-revision osv.).

I 2003 har Kommissionen planlagt 185 eksterne kontrolbesøg i forbindelse med EUGFL, Garantisektionen, (dvs. 12,81 % flere end i 2002), heraf 34 hos de nationale betalingsorganer (attestering 2002, attestering og foreløbig godkendelse af tiltrædelseslandenes betalingsorganer, bemyndigede organer osv.).

Til oplysning skal det bemærkes, at Kommissionen i sin beslutning 2003/313/EF af 7. maj 2003 (1), har udskilt 17 betalingsorganers regnskaber fra beslutningen om afslutning af regnskaberne for 2002 (af i alt 91 betalingsorganer, dvs. 18.68 %). Der er tale om betalingsorganer i følgende medlemsstater:

----

(1)EUT L 114 af 8.5.2003.

----

----

(2004/C 33 E/197)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1982/03

af Gabriele Stauner (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juni 2003)

Om:   Revisionsrettens revision af Eurostat

Kommissionen bedes oplyse, hvornår og i hvilken forbindelse Eurostat i de seneste ti år har været genstand for revisioner fra Revisionsrettens side.

Kommissionen bedes oplyse, om disse revisioner var af punktuel art, eller om Eurostats ledelse også blev underkastet omfattende revision.

Endvidere bedes Kommissionen oplyse, hvilke henstillinger Revisionsretten har rettet i sine beretninger og i sine sektorskrivelser, og hvilke skridt den har taget for at efterkomme disse henstillinger.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(29. august 2003)

Disse spørgsmål blev allerede drøftet på Budgetkontroludvalgets møde den 17. juni 2003, og Kommissionen henviser til de skriftlige svar, som medlemmer af Kommissionen afgav til udvalgsmedlemmerne efter deres møde.

I forbindelse hermed konstaterer Kommissionen, at Revisionsretten hidtil ikke har offentliggjort nogen specifik revision af Eurostats driftsudgifter og ej heller vedrørende Eurostats ledelse.

Det ærede parlamentsmedlems opmærksomhed henledes på Revisionsrettens seneste publikationer om Eurostats statistiske virksomhed:

Kommissionen vil i samarbejde med medlemsstaterne bestræbe sig på at gennemføre alle Revisionsrettens henstillinger på dette område. Desuden har den siden 1988 samarbejdet med BNI-udvalget for at sikre kvaliteten af de statistiske data, således som Revisionsretten har anmodet om i sine forskellige beretninger. I øjeblikket er Eurostat i nært samarbejde med medlemsstaternes statistiske kontorer i færd med at fastlægge metoder til sikring af kvaliteten.

----

(1)EFT C 359 af 15.12.2001.

(2)EFT C 336 af 27.11.2000.

(3)EFT C 342 af 1.12.2000.

(4)EFT C 349 af 17.11.1998.

----

----

(2004/C 33 E/198)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1995/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(11. juni 2003)

Om:   Jernbanelinjer i Athens centrum

Med en tidshorisont frem til maj 2004 og et budget på 160,4 mio. EUR er det blevet besluttet at modernisere den 13 km lange jernbanelinje, der forbinder Piræus med jernbaneknudepunktet Aharnon via Athen, og som vil udgøre en del af forstadsjernbanen. I det udbud, der er bekendtgjort af OSE (den græske jernbaneorganisation), indgår erstatning af linjen med en ny elektrisk linje udvidet til fire spor m.m.

Indbyggerne i hovedstaden frygter, at denne jernbane fortsat vil splitte byen op i to dele, hvilket ikke alene vil skabe store flaskehalse og yderligere forurening men også vanskeliggøre kommunikationen mellem indbyggerne og fremkalde en følelse af isolation og ghettodannelse.

Omfatter de planer, der er udarbejdet med henblik på modernisering af forstadsjernbanen også, at den nogle steder skal gå under jorden, eller andre projekter, der vil indebære, at byen ikke længere vil være delt i to dele? Hvis ikke, hvordan agter Kommissionen at skride ind for at løse dette problem på en måde, der er forenelig med hensynet til bymiljøet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(29. juli 2003)

Hvad større infrastrukturprojekter, såsom modernisering af jernbanestrækninger, angår, er det op til medlemsstaterne at udforme projekterne og sikre, at der etableres en rimelig balance mellem økonomiske, sociale og miljømæssige hensyn, samt at de gældende lovkrav overholdes.

Ifølge de oplysninger, der er gjort tilgængelige for Kommissionen vedrørende jernbanelinjen mellem Piræus og »De tre broer«, som det ærede medlem henviser til, er det korrekt, at der er planer om at øge antallet af spor fra de nuværende to eller tre (afhængig af strækningen) til fire. Dette vil imidlertid hovedsagelig ske gennem en bedre udnyttelse af det allerede eksisterende baneområde. Der skulle derfor ikke blive tale om nogen nævneværdig øget bredde på denne del af bybanen.

Det pågældende projekt, der vedrører moderniseringen af en kortbanestrækning, kan muligvis vise sig at være omfattet af Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (1), ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 (2), idet der i bilag II.13 i dette direktiv omtales ændringer eller udvidelser af projekter i bilag I eller II, som allerede er godkendt, udført eller er ved at blive udført, og som kan være til skade for miljøet. I henhold til artikel 4, stk 2, er medlemsstaterne ikke forpligtede til at underkaste projekter i bilag II en miljøkonsekvensanalyse. I det foreliggende tilfælde synes der ikke at være tale om, at projektets karakter og omfang vil medføre betydelig skade på miljøet. Under alle omstændigheder er det først og fremmest de nationale myndigheders opgave at vurdere, hvilke konsekvenser et projekt vil få.

Der er ikke anmodet om EU-samfinansiering i forbindelse med projektet til modernisering af denne del af den omtalte jernbane. Kommissionen har derfor ikke til hensigt at tage kontakt til de græske myndigheder i denne sag.

----

(1)EFT L 175 af 5.7.1985.

(2)EFT L 73 af 14.3.1997.

----

----

(2004/C 33 E/199)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1998/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juni 2003)

Om:   Bestemmelser om konventionalbod i koncessionskontrakten for Eleftherios Venizelos-lufthavnen, hvad angår tilkørselsvejene

Athens nye lufthavn »Eleftherios Venizelos« i Spata er blevet bygget på grundlag af en koncessionskontrakt, der blev indgået mellem den græske stat og konsortiet Hochtief i juli 1995, og projektet blev leveret færdigt i marts 2001. EU ydede til dette formål et beløb på ca. 250 mio. EUR, hvilket udgjorde ca. 11 % af de samlede omkostninger forbundet med projektet. Koncessionskontrakten indeholder en bestemmelse om betaling af erstatning fra den græske stat til det koncessionerende selskab i tilfælde af, at tilkørselsvejene til lufthavnen ikke leveres færdige rettidigt.

Der skal helt nøjagtigt betales:

Hidtil er afsnittet Stavros-Elefsina kun delvis blevet åbnet, mens den vestlige ringvej (Imittos-boulevarden) forventes at blive færdig i efteråret 2003, ca. 30 måneder efter ibrugtagningen af lufthavnen.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(31. juli 2003)

Rådets forordning (EF) nr. 1164/94 af 16. maj 1994 om forvaltning af Samhørighedsfonden (1) giver ikke Kommissionen bemyndigelse til at føre kontrol med et projekt, når selve gennemførelsesfasen er afsluttet. Nu hvor lufthavnen er i brug, kan Kommissionen kun gribe ind, hvis den har oplysninger, der tyder på, at fællesskabslovgivningen ikke overholdes. Kommissionen ligger for indeværende ikke inde med sådanne oplysninger.

Spørgsmålet om overholdelse af de kontraktmæssige forpligtelser mellem den græske stat og koncessionshaveren (sanktionsklausuler, erstatning etc) henhører ikke under Kommissionens kompetence. Det kan imidlertid oplyses, at de græske myndigheder har informeret Kommissionen om, at koncessionshaveren ikke har taget skridt til at indlede procedurer i henhold til sanktionsklausulerne.

Kommissionen overvejer i overensstemmelse med den gældende forordning at foretage en efterfølgende evaluering af projekter, der får støtte fra Samhørighedsfonden. Evalueringsrapporten vil foreligge midt i 2004 og vil være tilgængelig for Parlamentet.

----

(1)EFT L 130 af 25.5.1994.

----

----

(2004/C 33 E/200)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2008/03

af Marianne Thyssen (PPE-DE) til Kommissionen

(11. juni 2003)

Om:   Fuglepestepidemien i Belgien — erstatning til fjerkræssektoren

Den Stående Komite for Fødevaresikkerhed og Dyresundhed afholdt i slutningen af maj endnu et møde for at drøfte situationen i forbindelse med fuglepestepidemien i en række EU-lande. Komiteen besluttede yderligere at lempe foranstaltningerne til bekæmpelse af fuglepest i Belgien.

Den belgiske regering besluttede at yde de berørte fjerkræsavlere en (delvis) skadeserstatning. Fuglepest-krisen indebærer imidlertid unægtelig store tab for fjerkræssektoren i alle dens led. Også foderproducenter, rugerier, fjerkræsslagterier, den fjerkræsforarbejdende sektor og engroshandelen og eksportvirksomheder inden for denne sektor har som følge af denne krise lidt store finansielle tab. Desværre foreligger der ingen beslutning om en finansiel kompensation.

Den belgiske fjerkræssektor spiller en vigtig rolle for den belgiske økonomi og beskæftigelsen. Kan Kommissionen på baggrund af dette oplyse om og i hvilket omfang den agter at kompensere for den skade, som andre end landbrugsvirksomheder i denne sektor har lidt? Er der i påkommende fald noget til hinder for, at den belgiske føderale regering og/eller delstatsregeringerne yder finansiel støtte til andre end landbrugsvirksomheder i forbindelse med skade som følge af denne krise?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(7. juli 2003)

Belgien kan få tilskud fra EU på op til 50 % af udgifterne til nødforanstaltninger, jf. artikel 3, stk 1, i Rådets beslutning 90/424/EØF af 26. juni 1990 om visse udgifter på veterinærområdet (1), hvis der er tale om foranstaltninger til udryddelse og bekæmpelse af epizootier.

EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren (2) gælder for al statsstøtte, der ydes i forbindelse med produktion, forarbejdning og afsætning af produkter, der omhandles i bilag I. Statsstøtteforanstaltninger i forbindelse med udbrud af dyresygdomme skal vurderes i henhold til punkt 11 i rammebestemmelserne.

Ifølge punkt 11 kan der ydes støtte som kompensation for skader på landbrugsproduktionen eller produktionsmidlerne, men ikke til forarbejdningsindustrien. Hvis forarbejdningsindustrien er i finansielle vanskeligheder, vil der dog kunne ydes støtte til redning og omstrukturering, hvis de relevante bestemmelser i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til redning og omstrukturering (3) overholdes.

Endvidere har Kommissionen allerede gjort opmærksom på, at forsikringer er et middel til at få dækket indirekte tab forårsaget af store udbrud af dyresygdomme.

----

(1)EFT L 224 af 18.8.1990.

(2)EFT C 232 af 12.8.2000.

(3)EFT C 288 af 9.10.1999.

----

----

(2004/C 33 E/201)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2010/03

af Lissy Gröner (PSE) til Kommissionen

(17. juni 2003)

Om:   EU-midler uddelt gennem katolske organisationer i 1997-2002

Solidaritet er en af EU's grundlæggende værdier. EU finansierer en betydelig del af verdens humanitære bistand og udviklingsbistand. Ikke-statslige organisationer, herunder katolske organisationer, arbejder i forreste række inden for dette område og yder dermed en prisværdig indsats.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(30. juli 2003)

Det ærede medlem og Europa-Parlamentets sekretariat vil direkte få tilsendt en liste over de foranstaltninger som EU i tidsrummet 1997-2002 har finansieret over budgetkonto B7-6000 i samarbejde med de ikke-statslige organisationer som indgår i nævnte netværk.

De vil ligeledes få tilsendt en detaljeret liste over humanitære projekter som nævnte NGO'er med finansiering fra Kontoret for Humanitær Bistand (ECHO) har gennemført i tredjelande som er blevet ramt af natur/menneskeskabte katastrofer. Projekterne er hovedsageligt blevet finansieret over budgetkontoen for humanitær bistand (B7-210) og budgetkontoen for katastrofeberedskab (B7-219). Der er også, men i mindre omfang, gjort brug af budgetkonto Β7-214, Β7-215, Β7-217, Β7-219, og 8. Europæiske Udviklingsfond.

----

----

(2004/C 33 E/202)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2013/03

af Robert Goebbels (PSE) til Kommissionen

(17. juni 2003)

Om:   Forordningen om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler

EF-Domstolen har netop afsagt en dom, der efter min mening kan diskuteres, og hvori det erklæres, at bestræbelserne på at bevare Grana Padano-ostens og parmaskinkens kvalitet og omdømme berettiger, at produktet skal rives hhv. udskæres samt emballeres i produktionsområdet.

Udvidelsen af beskyttelsen af geografiske betegnelser og beskyttede oprindelsesbetegnelser til også at gælde emballering af denne art produkter er så meget mere diskutabel, som de oste og skinker, der skal beskyttes, meget ofte stammer fra mælk og svinekød, som ikke er produceret i området, men indført fra udlandet.

Mener Kommissionen ikke, at Rådets forordning fra 1997 (Rådets forordning (EF) nr. 535/97 (1) af 17. marts 1997) om ændring af forordning (EØF) nr. 2081/92 (2) om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler bør omarbejdes for at fjerne de uberettigede geografiske fordele, som Domstolens seneste dom har bragt, og som i sidste ende udgør en hindring på det indre marked?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(7. august 2003)

Kommissionen er af den opfattelse, at de to domme, som Domstolen afsagde den 20. maj 2003 i sagerne C-108/01 og C-469/00 vedrørende de beskyttede oprindelsesbetegnelser (BOB) »Prosciutto di Parma« og »Grana Padano«, bekræfter omfanget af den beskyttelse, som Kommissionen selv havde ydet disse to betegnelser.

Kommissionen er enig med Domstolen i, at varespecifikationernes bestemmelser om, at visse arbejdsgange så som rivning, skiveskæring og emballering af produkterne skal foregå inden for det geografiske produktionsområde, er nødvendige og står i rimeligt forhold til målet om at beskytte de pågældende oprindelsesbetegnelser.

Sådanne bestemmelser udgør foranstaltninger, der har samme virkning som en kvantitativ restriktion, og er som sådan forbudt i henhold til det i EF-traktaten knæsatte princip om frie varebevægelser. De beskyttede oprindelsesbetegnelser omfattes imidlertid som industrielle og kommercielle ejendomsrettigheder af de undtagelser, der er fastsat i EF-traktaten, og bør beskyttes mod misbrug fra tredjeparter, der ønsker at drage fordel af disse produkters omdømme og varemærker.

Ved gennemgangen af hver registreringsansøgning er Kommissionen særlig opmærksom på, om det kan påvises, at sådanne bestemmelser, hvis de indgår i varespecifikationerne, er nødvendige og står i rimeligt forhold til målet om at beskytte betegnelsen. Kommissionens gennemgang af ansøgningerne gør det muligt at undgå, at der kan drages situationsbetingede fordele, der udgør misbrug, og som er en hindring af de frie varebevægelser.

Modsat det ærede parlamentsmedlems opfattelse, skal råvarerne til fremstilling af »Prosciutto di Parma« og »Grana Padano«, der begge er beskyttede oprindelsesbetegnelser, stamme fra nøje afgrænsede geografiske områder, som er fastsat i varespecifikationerne, og må derfor ikke importeres fra udlandet.

Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler (3), blev ændret i april 2003 ved Rådets forordning (EF) nr. 692/2003 af 8. april 2003 (4) således, at der åbnes mulighed for, at varespecifikationerne kan indeholde berettigede krav om, at pakning i visse tilfælde skal foregå i produktionsområdet. Denne ændring er i overensstemmelse med Domstolens fortolkning, og Kommissionen har ikke til hensigt at tage forordningen op til fornyet overvejelse.

----

(1)EFT L 83 af 25.3.1997, s. 3.

(2)EFT L 208 af 24.7.1992, s. 1.

(3)EFT L 208 af 24.7.1992.

(4)EUT L 99 af 17.4.2003.

----

----

(2004/C 33 E/203)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2015/03

af Lucio Manisco (GUE/NGL) til Kommissionen

(17. juni 2003)

Om:   Salg til private af det middelalderlige bygningskompleks Castrum i San Gimignano

Den italienske by San Gimignano opstod i middelalderen med udgangspunkt i et større, befæstet bygningskompleks kaldet Castrum, som siden hen blev omdannet til et dominikanerkloster.

Bygningskomplekset blev efterfølgende overtaget af den italienske stat og brugt som fængsel, men San Gimignano Kommune har nu i adskillige år forgæves forsøgt at få det overdraget under henvisning til lokalsamfundets ret til at disponere over offentlig ejendom beliggende i den historiske bykerne — og navnlig inden for den ældste bymur — og på grundlag af en byrådsbeslutning fra 1999, som slår til lyd for kommunens overtagelse og istandsættelse af bygningen.

Den italienske regering har imidlertid på grundlag af artikel 7 og 8 i lov 112 af 15. juni 2002, som åbner mulighed for salg af national kulturarv begrundet i budgethensyn eller anlæg af infrastrukturer, besluttet at sælge Castrum til en privat køber, som agter at ombygge det til hotel og parkeringskælder, hvorved et af de mest betydningsfulde bygningsværker fra middelalderens bykultur vil blive ødelagt. Projektet har vakt modstand lokalt både blandt offentlige og private og afstedkommer stor bekymring i Unesco, som har optaget San Gimignano på listen over verdenskulturarven.

Ifølge traktatens artikel 14 skal Fællesskabet ved sin indsats fremme samarbejdet med de internationale organisationer og mellem medlemsstaterne (som bl.a. har undertegnet konventionen om bevarelse af arkitekturarven i Europa) inden for bevarelse og beskyttelse af den kulturarv, der er af europæisk betydning.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse, hvilke intiativer den agter at støtte eller træffe for at forhindre dette foruroligende projekt og tilskynde den italienske regering til at overdrage Castrum til San Gimignano kommune?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(24. juli 2003)

EF-traktatens artikel 151 giver Fællesskabet bemyndigelse til at fremme det kulturelle samarbejde mellem medlemsstaterne og (gennem finansiel støtte og om nødvendigt) at støtte og udbygge medlemsstaternes indsats på følgende områder:

Det er vigtigt at understrege, at Fællesskabet ikke har bemyndigelse til en harmonisering af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser (1) på grundlag af artikel 151 om »kultur«.

Spørgsmålet fra det ærede parlamentsmedlem falder således ikke ind under Fællesskabets kompetenceområde.

----

(1)  EF-traktatens artikel 151, stk 5, første led.

----

----

(2004/C 33 E/204)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2018/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(17. juni 2003)

Om:   Forskelsbehandling af sprog — brugere af modersmålet

I sit svar på spørgsmål E-2764/02 (1) erkender Kommissionen, at kravet om et bestemt »modersmål«, som ofte findes i stillingsannoncer, »ikke er acceptabelt i henhold til EF-lovgivningen om arbejdskraftens fri bevægelighed, da det er diskriminerende og ulovligt. Derfor betragter Kommissionen brugen af dette udtryk i stillingsannoncer som ulovligt i henhold til EF-lovgivningen.«

I den samme besvarelse meddelte Kommissionen desuden, at den ville undersøge »sådanne stillingsannoncer, der er blevet offentliggjort af myndighederne i en medlemsstat«. Undersøgelserne var endnu ikke afsluttet den 11. november sidste år, men når det er sket, vil Kommissionen se på, hvorvidt der skal træffes yderligere foranstaltninger.

Den 7. april 2003 opslog Cedefop et eksternt stillingsopslag for »an English mother-tongue secretary« (se: »http://www.cedefop.eu.int/download/banner/secretary_EN_0403_pdf«.).

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(1. august 2003)

----

(1)EFT C 92 E af 17.4.2003, s. 207.

(2)EUT C 11 E af 15.1.2004, s. 221.

----

----

(2004/C 33 E/205)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2020/03

af Sérgio Marques (PPE-DE) til Kommissionen

(17. juni 2003)

Om:   Støtteordning for producenterne inden for fiskerisektoren

På baggrund af de ultraperifere regioners økarakter vedtoges i 1992 en støtteordning for producenterne inden for fiskerisektoren, der består i støtte til de meromkostninger til afsætning og transport, som disse producenter har på grund af mangelen på nærliggende lokale markeder og de høje omkostninger til transport fra disse regioner til fastlandet.

I den forbindelse vedtoges der i 1994, 1995 og 1998 nye forordninger om forlængelse af den oprindelige forordning, der udløb den 31. december 2001.I henhold til artikel 6 i forordning (EF) nr. 1587/98 (1)) skal Kommissionen inden den 1. juni 2001 forelægge en rapport om gennemførelsen. Kommissionen ønskede imidlertid at foretage en mere indgående analyse af virkningen af de gennemførte foranstaltninger og af meromkostningerne for virksomhederne inden for fiskerisektoren som følge den afsides beliggenhed samt tage højde for debatten om revisionen af den fælles fiskeripolitik. Den fandt det derfor nødvendigt at forlænge fristen for forelæggelsen af rapporten til 1. juni 2002 og forlænge gyldighedsperioden for forordning 1587/98 med ét år, hvorefter den skulle udløbe den 31. 12. 2002. Dette forslag fra Kommissionen (baseret på traktatens artikel 37 og 299, stk 2) godkendtes af Rådet, og Europa-Parlamentet afgav en positiv udtalelse herom.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(23. juli 2003)

Kommissionen underretter det ærede medlem om følgende:

----

(1)EFT L 208 af 24.7.1998, s. 1.

----

----

(2004/C 33 E/206)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2026/03

af José Pomés Ruiz (PPE-DE) til Kommissionen

(12. juni 2003)

Om:   Sikker transport af våben og sprængstoffer

Den 30. maj i år blev der i Frankrig stjålet 370 pistoler fra en transport undervejs fra Tyskland til Spanien, som blev gennemført uden nogen som helst form for særlig beskyttelse. Tilsyneladende findes der hverken på nationalt plan eller fællesskabsplan minimumskrav til sikkerhed eller politibeskyttelse for transport af denne form for materiel, som let vil kunne falde i hænderne på terrorister eller andre kriminelle.

I lande som Frankrig findes der til gengæld bestemmelser om og restriktioner for ikke-franske politibetjentes ret til at bære våben på fransk territorium. I henhold hertil er denne ret begrænset til et område i en radius på maksimalt 10 km fra grænsen i tilfælde af forfølgelse af gerningsmænd, som pågribes på fersk gerning, og der åbnes kun mulighed for at bære våben i den resterende del af Frankrig, hvis der er tale om varetagelse af fremtrædende personers sikkerhed. For sidstnævnte tilfældes vedkommende er der fastlagt en kompliceret officiel procedure via de akkrediterede ambassader.

Er det på baggrund af denne absurde situation, som indebærer, at der findes bestemmelser for ordensmagtens ret til at medføre våben, men ikke for kommercielle våbentransporter, efter Kommissionens opfattelse nødvendigt at indføre sikkerhedsbestemmelser, som forhindrer tyverier af våben og sprængstoffer som dem, der i de senere år har fundet sted i EU, hovedsagelig i Frankrig, for dermed at garantere borgernes sikkerhed og i højere grad bekæmpe terrorisme, kriminalitet og ulovlig handel med våben?

Påtænker Kommissionen at forelægge forslag på dette område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(5. september 2003)

Kommissionen vil først minde om, at artikel 11 i Rådets direktiv 91/477/EØF af 18. juni 1991 (1), om erhvervelse og besiddelse af visse former for våben til civilt brug indeholder præcise regler for transport af sådanne våben navnlig angående de oplysninger, som skal gives til medlemsstaternes myndigheder og eventuelle nødvendige tilladelser.

Sikkerheden omkring erhvervsmæssig transport af skydevåben og sprængstoffer er kun delvist reguleret af fællesskabslovgivningen.

Hvad angår sprængstoffer, er der i Rådets direktiv 94/55/EF af 21. november 1994 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om transport af farligt gods ad vej (2) fastsat regler for, under hvilke betingelser farligt gods må transporteres emballeret og i bulk. Sprængstoffer henhører under gods af klasse I, som er underkastet meget strenge regler. Dette direktiv gennemfører de af De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa fastlagte bestemmelser om transport af farligt gods.

Arbejdsgruppe WP.15 under De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa, som er arbejdsgruppen for transport af farligt gods, har for nylig indledt drøftelser om specifikke sikkerhedsspørgsmål. På dens møde i dagene 19.-23. maj 2003 blev sikkerheden omkring transport af andet farligt gods behandlet. Af drøftelserne fremgår det, at spørgsmål som beskyttelse af transport vil blive taget op.

Findes der ikke nogen specifik europæisk lovgivning om sikkerheden omkring transport af skydevåben, vil medlemsstaternes lovgivning være gældende med det forbehold, at lovgivningen naturligvis skal overholde EF-traktatens bestemmelser.

----

(1)EFT L 256 af 13.9.1991.

(2)EFT L 319 af 12.12.1994.

----

----

(2004/C 33 E/207)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2034/03

af Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE) til Kommissionen

(18. juni 2003)

Om:   Virksomhedslukninger og kollektive afskedigelser

Selskabet Schiesser-Palco har for nylig afskediget 500 arbejdstagere og lukket fabrikken i Athen. Kan Kommissionen oplyse, hvor store beløb i fællesskabsstøtte, denne virksomhed har fået, og i hvilke perioder? Har man i dette tilfælde overholdt de forpligtelser, der er indeholdt i retningslinjerne for den finansielle støtte, som bestemmer, at støttemodtagerne skal opretholde deres investering i mindst fem år? Har virksomheden bevaret de eksisterende arbejdspladser, som det er fastlagt i den nye forordning (EF) nr. 2204/2002 (1) af 12. december 2002 om statsstøtte til beskæftigelse? Er der i tilstrækkelig god tid blevet gennemført konsultationer mellem virksomhedsledelsen og arbejdstagerne, som det er fastlagt i artikel 2 i Rådets direktiv 98/59/EF (2)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(12. august 2003)

Virksomheden Schiesser-Palco har ikke modtaget støtte fra Den Europæiske Socialfond inden for rammerne af noget handlingsprogram i perioden 2000-2006.

Fællesskabslovgivningen indeholder minimumskrav og bestemmelser, der har til formål at yde de ansatte en passende beskyttelse i tilfælde af kollektive afskedigelser. Som det ærede medlem nævner, skal medlemsstaterne i henhold til artikel 2 i Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om kollektive afskedigelser iværksætte de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at en arbejdsgiver, som påtænker at foretage kollektive afskedigelser, i god tid indleder konsultationer med arbejdstagernes repræsentanter for at nå frem til en aftale.

Medlemsstaterne skal også sikre, at arbejdsgiveren skriftligt meddeler medlemsstatens kompetente offentlige myndighed enhver plan om kollektiv afskedigelse. Meddelelsen skal indeholde alle relevante oplysninger, herunder om den i direktivets artikel 2 fastsatte konsultationsprocedure.

Kommissionen har ikke kendskab til, hvorvidt konsultationsproceduren, som det ærede medlem henviser til, blev fulgt i den beskrevne sag. Et eventuelt brud på medlemsstaternes lovgivning til gennemførelse af fællesskabslovgivningen i en bestemt medlemsstat skal derfor i princippet i første omgang anmeldes til den kompetente myndighed i den berørte medlemsstat.

----

(1)EFT L 337 af 13.12.2002, s. 3.

(2)EFT L 225 af 12.8.1998, s. 16.

----

----

(2004/C 33 E/208)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2035/03

af Richard Corbett (PSE) til Kommissionen

(18. juni 2003)

Om:   Personalets familiemedlemmer som praktikanter

Har Kommissionen vedtaget eventuelle bestemmelser, i henhold til hvilke slægtninge til EU-ansatte er afskåret fra at søge stilling som praktikant? Hvis ikke, hvad er da grunden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(31. juli 2003)

Kommissionens program for praktikophold (Blå bog) henvender sig til alle kandidater, der opfylder adgangsbetingelserne, jf. »Bestemmelser vedrørende praktikophold i Europa-Kommissionen (Kommissionens afgørelse af 7. juli 1997)«.

Kandidater, der er i familie med personale i EU-institutionerne, får ikke særbehandling — hverken i positiv eller negativ retning.

----

----

(2004/C 33 E/209)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2053/03

af Anders Wijkman (PPE-DE), Jules Maaten (ELDR), Robert Evans (PSE), Kathleen Van Brempt (PSE) og Marialiese Flemming (PPE-DE) til Kommissionen

(20. juni 2003)

Om:   Truet munkesæl

Munkesælen (Monachus monachus) er sandsynligvis det mest udryddelsestruede dyr, ikke blot i Europa, men også i verden. For øjeblikket er der under 200 af denne særlige sælart, der lever i kystfarvandene ud for Grækenland og Tyrkiet. Da munkesælen er en vandreart, findes den lige så meget i græske som i tyrkiske farvande.

De lande, som har undertegnet Bern-, Bonn- og Cites-konventionerne, skal ikke blot beskytte de plante- og dyrearter, der omtales i disse konventioner, men også deres biotoper. Ydermere og i overensstemmelse med Habitat-direktivet bør munkesælen have den højeste grad af beskyttelse. Grækenland har undertegnet samtlige ovennævnte konventioner, og det samme har Tyrkiet undtagen Bonn-konventionen.

Grækenland har i hvert fald delvis opfyldt sine forpligtelser med hensyn til beskyttelse af munkesælen ved at oprette den marine nationalpark ved den nordlige del af Sporaderne og beskyttede områder rund om en række øer i Det Ægæiske Hav.

Det tyrkiske miljøministerium har foreslået at oprette fem nationalparker ved kysterne til beskyttelse af munkesælen, men i årenes løb er den egentlige oprettelse af disse fuldstændig beskyttede områder igen og igen blevet udsat som følge af modstand fra det tyrkiske turistministerium og ministeriet for offentlige arbejder.

Kommissionen har i de seneste årtier været foran med initiativer med henblik på at beskytte munkesælen.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(7. august 2003)

Munkesælen (Monachus monachus) har status som art af fællesskabsbetydning, der kræver streng beskyttelse og nødvendiggør udpegning af særlige bevaringsområder i henhold til habitatdirektivet (1), hvori arten er opført i bilag II og IV.

Medlemsstaterne er ifølge habitatdirektivet forpligtet til at træffe en række foranstaltninger for at sikre denne art en bevarelsesmæssigt set gunstig status. Hovedparten af de lokaliteter i EU, der er foreslået udpeget med henblik på beskyttelse af denne art, ligger i den græske del af Middelhavet.

Tyrkiet opfordres som EU-kandidatland til at tilpasse sin lovgivning om naturbeskyttelse samt på forhånd gennemføre habitatdirektivet. Omsætningen og gennemførelsen af EU's miljølovgivning indgår i det reviderede tiltrædelsespartnerskab med Tyrkiet (2), og dette spørgsmål vil i givet fald blive taget op i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne på miljøområdet. Da der imidlertid endnu ikke er indledt forhandlinger med Tyrkiet, er Kommissionen ikke i stand til at specificere, på hvilken dato den kræver opfyldelse af de pågældende forpligtelser. I løbet af 2003 vil Kommissionen afholde møder på arbejdsgruppeplan med de tyrkiske myndigheder. Naturbeskyttelse er blandt de foreslåede emner for disse møder, og der vil derfor være lejlighed til at intensivere dialogen om dette og andre emner vedrørende naturbeskyttelse.

For så vidt angår beskyttelsen af sælarten Monachus monachus i henhold til international lovgivning, skal det bemærkes, at Tyrkiet allerede er part i Barcelona-konventionen om beskyttelse af Middelhavets havmiljø og kystområder, ligesom det er tilfældet for EU. Tyrkiet har også undertegnet denne konventions protokol om særligt beskyttede områder og biologisk mangfoldighed og er dermed deltager i handlingsplanen for forvaltning af Middelhavets munkesæl, som er vedtaget under denne konvention. I denne sammenhæng er Tyrkiet forpligtet til at aflægge rapport til konventionen om de bestræbelser, der gøres med henblik på at gennemføre handlingsplanen.

Det skal erindres, at Fællesskabet allerede er part i en række internationale konventioner og aftaler om beskyttelsen af den biologiske mangfoldighed. Følgelig anvender Fællesskabet de beslutninger, der træffes i disse fora, hvor det er relevant. Medlemsstaterne skal efterkomme fællesskabslovgivningen, herunder sådanne bestemmelser, der vedtages på internationalt plan.

Kommissionen noterer sig de bekymringer, de ærede medlemmer har givet udtryk for, og vil tage sagen op på i forbindelse med forberedelsen af Fællesskabets holdning på møderne inden for de multilaterale aftaler, som både Fællesskabet og Tyrkiet er kontraherende parter i.

Kommissionen ønsker ligeledes at påpege, at Fællesskabet under den igangværende udvidelsesproces sikrer, at de ti nye EU-medlemsstater bliver parter i de forskellige miljøaftaler, som Fællesskabet har undertegnet, i overensstemmelse med princippet om fælles handling og repræsentation, som udtrykt af Domstolen.

----

(1)  Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, EFT L 206 af 22.7.1992.

(2)EUT L 145 af 12.6.2003.

----

----

(2004/C 33 E/210)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2070/03

af Albert Maat (PPE-DE) til Kommissionen

(17. juni 2003)

Om:   Undtagelse for rejefiskere uden kvote ved indførelse af Vessel Monitoring System

Fra den 1. januar 2004 skal fartøjer med en længde på over 18 meter være udstyret med et Vessel Monitoring System. Fra den 1. januar 2005 gælder denne bestemmelse også for fartøjer på over 15 meters længde.

På Kommissionens hjemmeside oplyses følgende grunde til, at systemet skal indføres:

Disse grunde forekommer dog ikke relevante for rejefiskere uden supplerende kvoter for andre arter. Kommissionen bedes derfor besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(29. juli 2003)

----

----

(2004/C 33 E/211)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2075/03

af Elspeth Attwooll (ELDR) og Catherine Stihler (PSE) til Kommissionen

(24. juni 2003)

Om:   Ophævelse af det eksisterende forbud mod at fodre drøvtyggere med fiskemel

Det eksisterende forbud mod at fodre drøvtyggere med fiskemel blev udstedt i december 2000 som en forsigtighedsforanstaltning som følge af BSE-krisen. Der er dog intet bevis på forbindelse mellem indtagelse af fiskemel og TSE eller BSE.

Siden december 2000 er der vedtaget TSE-forordninger og reviderede retsakter vedrørende animalske biprodukter. Man har tillige udviklet og foretaget ringprøve af en tilfredsstillende analysemetode med henblik på at skelne mellem kød- og benmel og fiskemel. Fiskemelsindustrien har iværksat kvalitetsordninger, som sikrer, at der markedsføres rent, sikkert og verificerbart fiskemel, og branchens risikovurderinger påpeger, at der i værste fald kan forekomme et tilfælde af krydskontamineret fiskemel i 100 år.

Vil Kommissionen i lyset af disse udviklinger og de beskæftigelsespolitiske virkninger af forbuddet ophæve det, når det udløber den 30. juni 2003?

Svar afgivet af David Byrne på Kommissionens vegne

(5. august 2003)

Parlamentet og Rådet har for nylig vedtaget et forslag til en forordning, (1) der forlænger overgangsforanstaltningerne vedrørende Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 af 22. maj 2001 om fastsættelse af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier (2) til den 30. juni 2005. Forlængelsen var nødvendig på grund af visse forsinkelser ved fastsættelsen af landenes status for så vidt angår bovin spongiform encephalopati (BSE). Forbuddet mod at fodre drøvtyggere med fiskemel var en af de overgangsforanstaltninger, der blev forlænget.

Tilsvarende er et kommissionsforslag, hvormed fodringsforbuddets nuværende bestemmelser indføres i forordning (EF) nr. 999/2001 uden en fast tidsplan, således at fodringsforbuddets midlertidige karakter bringes til ophør, nu under vedtagelse. Det træder i kraft den 1. september 2003.

Fiskemel anses ikke i sig selv for at udgøre en BSE-risiko. Forbuddet mod fiskemel i foder er indført af kontrolhensyn. Forekomst af fiskemel kan nemlig hindre kontrollen af, om der forekommer kød- og benmel fra drøvtyggere i foder. Resultaterne af en ret ny ringtest viser, at 50 % af laboratorierne ikke kunne påvise en kontaminering på 0,1 % pattedyrprotein i foder indeholdende fiskemel med den officielle påvisningsmetode. Der er forskning i gang, der skal forbedre metoden.

Anvendelse af fiskemel i drøvtyggerfoder bør derfor først tages op til fornyet overvejelse, når der foreligger bedre kontrolforanstaltninger, eller på grundlag af ny videnskabelig viden og i givet fald på grundlag af resultatet af en risikovurdering.

Parlamentet og Rådet får i de kommende uger tilsendt et arbejdsdokument fra Kommissionen, hvor der gøres rede for den aktuelle situation med hensyn til foderforbuddet.

----

(1)  KOM(2003) 103 endelig udg.

(2)EFT L 147 af 31.5.2001.

----

----

(2004/C 33 E/212)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2076/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(24. juni 2003)

Om:   Finansiering af opretholdelse af bestanden af ulve i Rusland i et naturligt miljø ved hjælp af omfattende reservater, som der ikke er mulighed for at anlægge i EU

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(18. august 2003)

Kommissionen er klar over, at ulvepopulationen i Rusland stadigvæk er sund og levedygtig. Alligevel vil den gerne påpege, at lande som Spanien og Rumænien også har livskraftige ulvepopulationer. Selv om ulven foretrækker skovområder, kan den udmærket tilpasse sig til miljøer, der er påvirket af mennesker, og således øge sine chancer for overlevelse.

Kommissionen er klar over de vanskeligheder, der er forbundet med at etablere og opretholde ulvepopulationer på deres tidligere niveauer i EU's vestlige dele. Karpaterne i tiltrædelseslandene (Polen, Den Tjekkiske Republik, Slovakiet, Ungarn, Rumænien) har stadigvæk livskraftige ulvepopulationer, og Kommissionen bestræber sig på at sikre deres nuværende og fremtidige velvære.

Den russiske praksis med ulvejagt lader meget tilbage at ønske set ud fra en bevarelsesmæssig synsvinkel, navnlig da visse af de føderalt finansierede, regionale bevarelsesorganer yder særlig støtte til denne jagt. Kommissionen værdsætter det arbejde, der udføres af det centrale naturreservat (Zapovednik) i Tver Oblast med forsknings- og økoturismeprogrammer. I denne sammenhæng er de yderligere oplysninger, det ærede medlem er fremkommet med, særdeles værdifulde.

Mulighederne for fællesskabsfinansiering af russiske økoturisme-/bevarelsesprojekter er begrænsede. Den eneste mulighed ville være via Tacis-programmet. Ifølge bestemmelserne herfor skal et hvilket som helst projekt falde inden for et af de aftalte prioriterede områder og derpå godkendes af Kommissionen og den russiske regering for at kunne blive finansieret. Enhver russisk instans skal stile sine ansøgninger om finansiering til direktøren for den nationale koordineringsenhed for Tacis i det russiske ministerium for økonomisk udvikling og handel, fr. Ganeyeva.

----

----

(2004/C 33 E/213)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2079/03

af Mario Borghezio (NI) til Kommissionen

(17. juni 2003)

Om:   Forskelsbehandling i forbindelse med svømmehaller for muslimske kvinder i Frankrig

Ifølge dagbladet Le Figaro den 11. juni 2003 har man i visse offentlige svømmehaller i Frankrig imødekommet krav fra de muslimske lokalsamfund og indført en fysisk adskillelse mellem mænd og kvinder.

Er Kommissionen enig i, at dette initiativ kan komme til at danne en uheldig præcedens, da der er tale om, at offentlige institutioner hermed giver efter over for fundamentalistiske islamiske krav?

Finder Kommissionen ikke, at denne tvungne adskillelse af kønnene er en åbenlys krænkelse af ligestillingsprincippet og i strid med de generelle principper i Fællesskabets retsorden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(23. juli 2003)

Det ærede medlem henviser til den nylige presseomtale af, at man i visse offentlige svømmehaller i Frankrig »har imødekommet krav fra de muslimske lokalsamfund og indført en fysisk adskillelse mellem mænd og kvinder«.

Efter Kommissionens opfattelse er dette med til at forenkle dagligdagen for både muslimske og ikke-muslimske kvinder, der foretrækker at anvende faciliteterne, når det kun er det ene køn, der er repræsenteret. En række svømmehaller i Frankrig har faktisk indført bestemte tider på dagen, hvor kvinder og mænd, hvis de ønsker det, kan anvende faciliteterne separat.

Dette kan dog ikke efter Kommissionens opfattelse karakteriseres som »at offentlige institutioner giver efter over for fundamentalistiske islamiske krav«, eftersom det står kvinder og mænd frit for at benytte svømmehallerne på et hvilket som helst andet tidspunkt af dagen også. Kommissionen betragter heller ikke dette som en krænkelse af princippet om ligestilling og ligebehandling, men snarere som et middel til at sikre respekt både for visse menneskers personlige præferencer og religiøse vaner hos visse medlemmer af de muslimske samfund.

----

----

(2004/C 33 E/214)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2081/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(24. juni 2003)

Om:   Regeringspropaganda i Grækenland finansieret med midler fra den tredje fællesskabsstøtteramme

I den senere tid har de vantro seere i Grækenland kunnet følge en utrolig regeringspropaganda i fjernsynet, finansieret med midler fra fællesskabsstøtterammen. Det formodes, at reklamen havde til formål at fremme det operationelle program for uddannelse samt fællesskabsstøtterammen generelt. Såvel det førstnævnte som — og i endnu højere grad — det sidstnævnte reklameindslag ligner dog mest en reklamekampagne for regeringspartiet.

Det er karakteristisk, at reklamen for »fremme« af fællesskabsstøtterammen generelt, efter en udførlig beskrivelse af de fremskridt, der — ifølge reklamerne — er gjort gennem de senere år i Grækenland, og de resultater, der vil blive opnået i fremtiden, først til sidst og meget »diskret« og i et kort glimt viser teksten »fællesskabsstøtterammen 2000-2008«.

Eftersom denne reklamekampagne er i skarp modstrid med ånden i strukturfondsforordningen, idet Den Europæiske Unions bidrag til udviklingen af de fattigste lande og regioner bør fremhæves, bedes Kommissionen oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Barnier

(22. august 2003)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-1905/03 fra Xarchakos (1).

----

(1)  Se side 187.

----

----

(2004/C 33 E/215)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2088/03

af Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) til Kommissionen

(24. juni 2003)

Om:   Godkendelse af finske ingeniørers eksamensbeviser i Estland

Finske ingeniører har haft problemer med at udøve deres erhverv i Estland. Problemerne skyldes, at de pågældende ikke har kunnet opnå en betegnelse for deres eksamensbeviser. Der findes i Estland ikke noget organ, som godkender eksamensbeviser. Denne mangel gør det meget vanskeligt for finske ingeniører at arbejde i Estland.

I henhold til artikel 39 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab sikres arbejdskraftens frie bevægelighed, ligesom enhver i nationaliteten begrundet forskelsbehandling af medlemsstaternes arbejdstagere for så vidt angår beskæftigelse, aflønning og øvrige arbejdsvilkår er forbudt. Hvis borgere fra en anden medlemsstat ikke kan få godkendt deres eksamensbeviser, indebærer dette i praksis forskelsbehandling på arbejdsmarkedet.

Hvad vil Kommissionen foretage sig for at gøre en ende på den forskelsbehandling begrundet i nationalitet, som ingeniører udsættes for i Estland?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(4. august 2003)

Estland har i dag ingen lovmæssig forpligtelse til at anerkende ingeniørers eksamensbeviser (ligesom Finland ikke har pligt til at anerkende et estisk eksamensbevis). Indgåelsen af tiltrædelsestraktaten medfører først en sådan forpligtelse, når traktaten træder i kraft, hvilket efter planen sker den 1. maj 2004.

Hvis ingeniørerhvervet er lovreguleret i Estland, falder det ind under Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (1). Ifølge de oplysninger, som Kommissionen råder over, er dette erhverv dog ikke lovreguleret i Estland. Direktivets grundprincip er, at hvis en person er kvalificeret til at udøve et lovreguleret erhverv i sit hjemland, må værtslandet anerkende disse kvalifikationer og tillade ansøgeren at udøve det pågældende erhverv i landet på lige fod med lokaluddannede fagfolk.

Hvis der imidlertid er stor forskel på ansøgerens kvalifikationer og faglige erfaring i forhold til de kvalifikationer, som kræves i værtslandet, kan myndighederne her kræve, at ansøgeren skal have op til fire års relevant erhvervserfaring, eller underkaste ansøgeren en udligningsforanstaltning, idet ansøgeren kan vælge mellem en prøvetid eller en egnethedsprøve (se ovennævnte direktivs artikel 1, 3 og 4). Afgørelsen skal træffes senest fire måneder efter modtagelse af ansøgningen, og den skal være begrundet og undergivet domstolsprøvelse. De samme principper gælder for udbud af tjenesteydelser, hvor afgørelsen dog skal træffes hurtigst muligt, så det pågældende tjenesteudbud ikke hindres eller besværliggøres.

Hvis det pågældende erhverv ikke er lovreguleret, som det ser ud til at være tilfældet i Estland, gælder der ingen lovkrav for udøvelsen heraf, og dermed er det ikke nødvendigt at anvende en anerkendelsesordning. Kommissionen har under alle omstændigheder til hensigt fortsat at sikre sig, at alle EU-direktiver om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, navnlig direktiv 89/48/EØF, implementeres korrekt og i fuldt omfang i Estland.

I henhold til reglerne om arbejdstagernes frie bevægelighed i artikel 36 i associeringsaftalen mellem Fællesskaberne og disses medlemsstater og Estland gælder forbuddet mod forskelsbehandling af borgere fra en medlemsstat, som arbejder lovligt i Estland, både hvad angår arbejdsvilkår, aflønning og afskedigelse. De oplysninger, som det ærede medlem har fremlagt, leder ikke nødvendigvis til den konklusion, at finske ingeniører udsættes for forskelsbehandling hvad angår disse aspekter.

----

(1)EFT L 19 af 24.1.1989.

----

----

(2004/C 33 E/216)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2092/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(24. juni 2003)

Om:   Revision af regnskaberne hos de organer, der i Portugal udbetaler støtten fra EUGFL Garantisektionen

I følge oplysninger offentliggjort i EUT L 114 af 8. maj 2003 har Kommissionen, i forbindelse med en revision af EUGFL Garantisektionens regnskaber, besluttet omfattende nedskæringer på bevillingsrammerne i diverse medlemsstater.

Disse nedskæringer har, når man tager omfanget af fondens finansiering i betragtning, været særligt voldsomme i Luxembourg, Grækenland og Portugal, hvortil kommer, at de i sidstnævnte tilfælde kan gå hen og blive endnu mere mærkbare på grund af udskydelsen af beslutningen om at revidere IFADAP's regnskaber.

Kan Kommissionen give en udførlig forklaring på, hvad motiverne har været til disse nedskæringer i beløbene til portugisisk landbrug?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(28. juli 2003)

Ved beslutning 2003/313/EF af 7. maj 2003 (1) afsluttede Kommissionen medlemsstaternes regnskaber over udgifter, der finansieres af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, for regnskabsåret 2002, i henhold til artikel 7, stk 3, i forordning (EF) nr. 1258/1999 (2).

I beslutningen fastslås det, om de fremsendte regnskaber er fuldstændige, nøjagtige og pålidelige, og den foregriber ikke en eventuel senere beslutning om, hvorvidt udgifterne er i overensstemmelse med EF-reglerne.

Nævnte beslutnings regnskabsmæssige art forklares detaljeret i femte betragtning. Resultatet af beslutningen om regnskabsafslutning svarer til den eventuelle afvigelse mellem de samlede udgifter, der efter artikel 151, stk 1, og artikel 152 i forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (3) er bogført under det pågældende regnskabsår, og de samlede udgifter, som Kommissionen har anerkendt ved den pågældende beslutning.

Ved fastlæggelsen af sidstnævnte samlede udgifter for Portugal tog Kommissionen især hensyn til de sanktioner, der er fastsat i artikel 39 i forordning (EF) nr. 1750/99 (4) i forbindelse med udvikling af landdistrikterne, korrektionerne i forbindelse med overskridelse af betalingsfristerne i de forskellige fælles markedsorganisationer samt de årlige udgifter, som de portugisiske myndigheder anmeldte.

Kommissionen gør det ærede medlem opmærksomt på, at den finansielle nettovirkning af beslutningen om regnskabsafslutning i regnskabsåret 2002 for Portugal er et beløb på 483 840,10 EUR, som skal udbetales til Portugal.

----

(1)  2003/313/EF: Kommissionens beslutning af 7. maj 2003 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over udgifter, der finansieres af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, for regnskabsåret 2002, EUT L 114 af 8.5.2003.

(2)  Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999 af 17. maj 1999 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, EFT L 160 af 26.6.1999.

(3)  Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 248 af 16.9.2002.

(4)  Kommissionens forordning (EF) nr. 1750/1999 af 23. juli 1999 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), EFT L 214 af 13.8.1999.

----

----

(2004/C 33 E/217)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2098/03

af Sebastiano Musumeci (UEN) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om:   SARS-krisen: præventive foranstaltninger

Det enogtyvende århundredes nye plage, SARS, atypisk lungebetændelse, hvis oprindelse og behandling stadig er behæftet med usikkerhed, spredes let og hurtigt og inficerer dagligt dusinvis af mennesker hovedsageligt i Kina og Sydøstasien.

Forudsætningen for en effektiv prævention af udbredelsen af SARS er, at en række fælles minimumskrav opfyldes overalt på jorden og i særlig høj grad i EU-medlemsstaterne, i betragtning af hvor presserende nødvendigt det er at igangsætte præventive foranstaltninger med henblik på at bekæmpe denne sygdom. Kommissionen bedes besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(15. juli 2003)

De offentlige sundhedsforanstaltninger, som medlemsstaterne har iværksat, og som er blevet støttet igennem EU's net til epidemiologisk overvågning af og kontrol med overførbare sygdomme i Fællesskabet, Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 2119/98/EF af 24. september 1998 (1), har allerede været i stand til at standse udbruddet af svær akut respiratorisk syndrom (SARS) i EU. Da der ikke er nogen lokal overførsel, var det ikke nødvendigt med en informationskampagne som i de lande, hvor sygdommen var i udbrud. For at være bedre rustet i fremtiden er Kommissionen sammen med sundhedsministrene blevet enige om en aktionsplan, og en informationskampagne vil komme til at indgå i denne plan fremover (»http://europa.eu.int/comm/health/phthreats/com/sars/sars_en.htm«).

Når det drejer som om at konstatere nye tilfælde, er Kommissionen enig med Verdenssundhedsorganisationen (WHO) i, at kontrolforanstaltninger ved indrejse ikke er effektive og giver både offentligheden og sundhedsmyndighederne et falsk indtryk af sikkerhed. Kontrolforanstaltninger ved udrejse fra de ramte lande er en af de bedste foranstaltninger, der anvendes til at standse spredningen af SARS. Hvor effektive sådanne foranstaltninger er, vil nøje blive fulgt i lyset af videnskabelige data.

----

(1)EFT L 268 af 3.10.1998.

----

----

(2004/C 33 E/218)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2100/03

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om:   Fiskeri i de vestlige farvande

For nylig, den 4. juni 2003, vedtog Europa-Parlamentet, at forordning (EØF) nr. 2847/93 (1) og forordning (EF) nr. 685/95 (2) skulle forlænges for en tiårig periode.

Denne henstilling fra Europa-Parlamentet blev efterkommet i forbindelse med afstemningen om Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning om forslag til Rådets forordning om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik i bestemte fangstområder og vedrørende bestemte fiskeressourcer med henblik på ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93.

Parlamentets holdning blev vedtaget med overvældende flertal: 334 stemmer for, 108 imod og 48 hverken for eller imod.

Kompetencefordelingen mellem Fællesskabets forskellige organer er velkendt, men man må formode, at en så klar og utvetydig stillingtagen fra de valgte repræsentanter for EU-borgerne i de forskellige medlemsstater- nemlig mere end et absolut flertal blandt EP's medlemmer og mere end to tredjedele af de afgivne stemmer — ikke kan ignoreres af hverken Kommissionen eller Rådet.

Imidlertid verserer der fortsat rygter om, at nye regler for adgang til de vestlige farvande er under udarbejdelse, især i de farvande, der grænser op til de portugisiske kyster. Dette er i klar modstrid med Parlamentets ovennævnte beslutning, og sådanne regler, der i nogle tilfælde giver adgang til farvandene ud over grænsen på tolv sømil og i andre tilfælde ud over grænsen på halvtreds sømil ikke blot ville bringe bevarelsen af værdifulde fiskeressourcer i fare, men også ville være en trussel mod den socioøkonomiske ligevægt, der er blevet opretholdt inden for rammerne af den fælles fiskeripolitik og dens målsætninger.

På baggrund af ovenstående bedes Kommissionen besvare følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(25. juli 2003)

Kommissionen har noteret sig resultatet af afstemningen i Parlamentet den 4. juni 2003 om Kommissionens forslag (3) til en rådsforordning om forvaltning af fiskeriindsatsen, for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i EF, og om ændring af forordning (EØF) nr. 2847/93 (4), den såkaldte forordning om de vestlige farvande.

Som Kommissionen har påpeget ved flere lejligheder efter forelæggelsen af forslaget, er det af juridiske grunde absolut nødvendigt at revidere den ordning, som blev vedtaget i 1995 for at begrænse fiskeriindsatsen, efter at overgangsbestemmelserne i 1985-akten vedrørende Spaniens og Portugals tiltrædelse ikke længere var gældende. I realiteten har 1995-ordningen efter 2002 været i strid med primærretten. Det er derfor ikke en realistisk mulighed at forlænge 1995-forordningerne for en tiårsperiode, men de må erstattes.

Kommissionen forsøger imidlertid nu under hensyntagen til Parlamentets beslutning og efter at have lyttet til de argumenter, som er blevet fremført i den forbindelse, at etablere et biologisk følsomt område med hjemmel i forordningen om de vestlige farvande For dette område skal der træffes særforanstaltninger, som tager højde for de synspunkter, Parlamentet har givet udtryk for.

Når det gælder de portugisiske kontinentalfarvande, skal det bemærkes, at det ifølge artikel 17, stk 1, i rammeforordningen for den fælles fiskeripolitik (5) er et grundprincip i denne politik, at EU-fiskerfartøjer har lige adgang til farvande, som ligger 12 sømil uden for basislinjerne.

Som følge af akten vedrørende Spaniens og Portugals tiltrædelse fra 1985 blev ICES-afsnit IXa (6) opdelt mellem disse to medlemsstater efter deres nationale grænser. Det var dog helt klart en overgangsordning på linje med andre midlertidige ordninger til integrering af Portugal og Spanien i EU, som nu må ophøre. Opdelingen på spanske og portugisiske farvande uden for 12-sømilegrænsen er klart nok ikke forenelig med ovennævnte artikel 17, stk 1, og det er ganske enkelt umuligt, både juridisk og politisk, at opretholde ordninger, hvorved EU-medlemsstater formenes adgang til en anden medlemsstats farvande. Dette gælder for alle EU-farvande ikke kun portugisiske farvande. Det bør også bemærkes, at dette princip allerede er blevet accepteret i forordningen om TAC og kvoter for 2003, som blev vedtaget af Rådet i december 2002, og hvori den tilsvarende opdeling af ICES-afsnit IXa var blevet fjernet.

Hvis der opstår problemer med bevarelse af bestande i det pågældende område, bør de løses på EU-niveau efter de procedurer, som normalt anvendes i den fælles fiskeripolitik. Kommissionen er altid parat til at undersøge sådanne påstande og træffe de nødvendige foranstaltninger.

----

(1)EFT L 261 af 20.10.1993, s. 1.

(2)EFT L 71 af 31.3.1995, s. 5.

(3)  KOM(2002) 739 endelig udg.

(4)  Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik, EFT L 261 af 20.10.1993.

(5)  Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik, EFT L 358 af 31.12.2002.

(6)  ICES = Det Internationale Havundersøgelsesråd.

----

----

(2004/C 33 E/219)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2102/03

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om:   Reform af den fælles landbrugspolitik — Produktion i Middelhavsområdet

I forbindelse med afslutningen af drøftelsen om reformen af den fælles landbrugspolitik i Europa-Parlamentet for nylig den 3. juni forsikrede kommissær Fischler, at produktionen i Middelhavsområdet om kort tid ville blive omfattet af den samme støtte, som tidligere havde været forbeholdt andre former for landbrugsproduktion.

Denne udtalelse er overordentlig vigtig og interessant:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(28. juli 2003)

På rådsmødet (landbrugsministrene) i Luxembourg den 26. juni 2003 forpligtede Kommissionen sig til i efteråret 2003 at forelægge en meddelelse om reformen af de fælles markedsordninger for tre vigtige middelhavsprodukter, nemlig olivenolie, tobak og bomuld og at følge meddelelsen op med forslag til retsforskrifter.

Som i sin meddelelse i juli 2002 vil Kommissionen forelægge et langtidsperspektiv for politikken for disse sektorer i tråd med deres nuværende budgetramme og de nye rammer for landbrugsudgifterne, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd i Bruxelles i oktober 2002 baseret på de mål og den strategi, der blev vedtaget for reformen af Ministerrådet på samme møde i Luxembourg.

Meddelelsen til Rådet og Parlamentet kommer til at indeholde en detaljeret redegørelse for reformforslaget og gennemførelsesbestemmelserne hertil for olivenolie, bomuld og tobak. Når det gælder sukker, vil de forskellige valgmuligheder og deres indvirkning blive beskrevet. Samtidig vil Kommissionen også overveje vedtagelsen af et forslag til reform af den fælles markedsordning for humle.

De relevante forslag til retsakter for olivenolie, bomuld og tobak vil blive forelagt for Rådet og Parlamentet inden udgangen af november 2003.

----

----

(2004/C 33 E/220)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2105/03

af Niels Busk (ELDR) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om:   Eventuel ophævelse af forbuddet mod fiskemel

I de sidste to år er importerede varer ved deres ankomst til EU blevet kontrolleret for indhold af MMBM (kød- og benmel fra pattedyr). Kan Kommissionen give oplysninger om positive resultater siden indførelsen af denne kontrol og i givet fald angive dem pr. varegruppe?

Vil Kommissionen, da der nu også eksisterer en ny analysemetode, hvormed man kan adskille fiskemel og kød- og benmel, der er blevet ringtestet med positive resultater, tage sin holdning op til fornyet overvejelse og eventuelt ophæve det midlertidige forbud mod at anvende fiskemel i foderstoffer til drøvtyggere?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(24. juli 2003)

I henhold til punkt 2 i bilag I til Kommissionens beslutning 2001/9/EF (1) skal alle sendinger importeret fiskemel analyseres med henblik på at udelukke forekomst af pattedyrproteiner. Medlemsstaterne har indberettet resultaterne af 10 407 analyser for forekomst af animalske proteiner i fodermiddelprøver udtaget i 2001 og 2002. Frekvensen af animalske proteiner, der er forbudt i henhold til Rådets beslutning 2000/766/EF (2), udgjorde 1,5 % i 2001 og 0,64 % i 2002. Der foreligger ikke særskilte oplysninger om antallet af prøver af fiskemel og af frekvensen af pattedyrproteiner i fiskemel. Indberetninger om foder kom med i systemet for hurtig varsling i 2002, og siden har der været én indberetning om forekomst af pattedyrproteiner i fiskemel.

Fiskemel anses ikke i sig selv for at udgøre en BSE-risiko. Forbuddet mod fiskemel i foder er indført af kontrolhensyn. Forekomst af fiskemel kan nemlig hindre kontrollen af, om der forekommer kød- og benmel fra drøvtyggere i foder. Resultaterne af en ret ny ringtest viser, at 50 % af laboratorierne ikke kunne påvise en kontaminering på 0,1 % pattedyrprotein i foder indeholdende fiskemel med den officielle påvisningsmetode. Der er forskning i gang, der skal forbedre metoden.

Anvendelse af fiskemel i drøvtyggerfoder bør derfor først tages op til fornyet overvejelse, når der foreligger bedre kontrolforanstaltninger, eller på grundlag af ny videnskabelig viden og i givet fald på grundlag af resultatet af en risikovurdering.

Parlamentet og Rådet får i de kommende uger tilsendt et arbejdsdokument fra Kommissionen, hvor der gøres rede for den aktuelle situation med hensyn til foderforbuddet.

----

(1)  Kommissionens beslutning 2001/9/EF af 29. december 2000 om kontrolforanstaltninger, der er nødvendige for gennemførelsen af Rådets beslutning 2000/766/EF om en række beskyttelsesforanstaltninger over for overførbare spongiforme encephalopatier og fodring med animalsk protein, EFT L 2 af 5.1.2001.

(2)  Rådets beslutning 2000/766/EF af 4. december 2000 om en række beskyttelsesforanstaltninger over for overførbare spongiforme encephalopatier og fodring med animalsk protein, EFT L 306 af 7.12.2000.

----

----

(2004/C 33 E/221)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2106/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om:   Retsakter om fødevarer

Kan Kommissionen oplyse, om der eksisterer nogen retsakter, der forhindrer visse britiske fødevarekæder i at skænke fødevarer, de ellers ville have kasseret, til velgørende institutioner?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(23. juli 2003)

De generelle principper og krav i fødevarelovgivningen er fastlagt i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 (1), som omfatter alle led i produktionen, tilvirkningen og distributionen til den endelige forbruger. Navnlig artikel 14 fastlægger en generel forpligtelse vedrørende fødevaresikkerhed (2):

De forhold, der skal tages hensyn til ved afgørelsen af, om fødevarer er farlige, sundhedsskadelige eller uegnede til menneskeføde, fremgår af stk 3-9 i samme artikel.

I forordningens artikel 3, stk 8, defineres »markedsføring« som besiddelse af fødevarer eller foder med henblik på salg, herunder udbydelse til salg eller anden overførsel, som finder sted mod eller uden vederlag, herunder selve salget og distributionen og selve den overførsel, der sker på andre måder.

En fødevarekædes donation af fødevarer til velgørende organisationer svarer til en overførsel af fødevarer, der sker uden vederlag og på anden måde. Som følge deraf skal donationen betragtes som markedsføring og er som sådan omfattet af kravene i ovennævnte artikel 14.

Heraf følger det, at fødevarevirksomheder på baggrund af artikel 14 i forordning (EF) nr. 178/2002 ikke må donere fødevarer til velgørende organisationer, hvis de normalt ville smide disse fødevarer væk, fordi de ikke opfylder kravene vedrørende fødevaresikkerhed.

Det skal dog bemærkes, at artikel 14 i forordning (EF) nr. 178/2002 ikke forhindrer fødevarevirksomheder i at donere fødevarer til velgørende organisationer, hvis de normalt ville smide disse fødevarer væk, fordi de ikke overholder private kvalitetsstandarder, der frivilligt er vedtaget af de pågældende virksomheder.

----

(1)EFT L 31 af 1.2.2002.

(2)  Selv om artikel 14 i henhold til forordningen først træder i kraft den 1. januar 2005, bør den allerede nu tages i betragtning, idet den ikke pålægger fødevarevirksomheder en ny juridisk forpligtelse, men blot bekræfter et gennemgående princip i fødevarelovgivningen. I alle tilfælde er det generelle krav om fødevaresikkerhed omfattet af tilsvarende bestemmelser (artikel 3) i direktiv 92/59/EØF om produktsikkerhed i almindelighed, som ved direktiv 2001/95/EFophæves den 15. januar 2004. Bestemmelserne i dette direktiv finder anvendelse, medmindre der foreligger specifikke fællesskabsforskrifter for de pågældende produkter.

----

----

(2004/C 33 E/222)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2107/03

af Isabelle Caullery (UEN) til Kommissionen

(18. juni 2003)

Om:   Ikke-statslige organisationer i Moldavien

Kan Kommissionen gøre os bekendt med de forskellige typer af programmer, projekter og/eller budgetposter, man må forvente, der vil blive ansøgt om med henblik på at støtte moldaviske ngo'ers arbejde i Moldavien?

Kan den samtidig indvi os i, hvilke kriterier disse ngo'er nødvendigvis må leve op til for at kunne gører sig håb om at få del i subsidier fra Den Europæiske Union?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(29. juli 2003)

Kommissionen er forpligtet til at støtte ikke-statslige organisationer (ngo'er) direkte gennem projekter og tilskud og inddrage dem i sine initiativer, når det er muligt.

Kommissionens delegation for Ukraine, Moldova og Belarus kører et program for mindre tilskud til ngo'er inden for rammerne af det europæiske initiativ for demokrati og menneskerettigheder. Desuden er partnerskabsprogrammet for institutionel opbygning udformet til at styrke ngo'er og andre lokale initiativer via partnerskab med tilsvarende organisationer i EU og nabolandene. Udkastet til handlingsprogrammet for 2003 for Moldova indeholder bestemmelser om refinansiering af disse programmer.

Udkastet til handlingsprogrammet for 2003 for Moldova omfatter også:

EU yder også finansiel støtte via FN's udviklingsprogram (UNDP) til foranstaltninger vedrørende kampen mod menneskehandel og særlig handel med kvinder samt forskellige aspekter af narkotikamisbrug og narkotikahandel. Ngo'er er stærkt involveret i begge aktioner.

Hvad angår betingelserne for at opnå tilskud, skal ngo'erne opfylde de kriterier for støtteberettigelse, der er opført i detaljer i forbindelse med hver indkaldelse af forslag. Disse kriterier bliver meddelt, når der indkaldes forslag, og de er gennemsigtige og tilgængelige for alle ansøgere. De omfatter almindeligvis betingelser angående status (nonprofitorganisation), geografisk beliggenhed, regnskaber og økonomisk levedygtighed.

----

----

(2004/C 33 E/223)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2110/03

af Margrietus van den Berg (PSE) til Kommissionen

(19. juni 2003)

Om:   Lukning af Europacentret i Nederlandene

Har Kommissionen kendskab til lukningen af Europacentret i Haag pr. 1. juli 2003?

Hvorledes kan Kommissionen forklare, at stiftelsen Europacentret ikke har fået tildelt støtte for 2003?

Mener Kommissionen ikke også, at det er er af stor betydning af informere om Den Europiske Union og dens institutioner?

Hvorledes agter Kommissionen i det kommende år, hvor store begivenheder i EU står for døren (udvidelsen med ti lande, valgene til Europa-Parlamentet, udarbejdelsen af den endelige forfatning), at tilbyde grundig og omfattende information i Nederlandene, når Europacentret — som er en vigtig informationskilde for unge og skoler — ikke længere kan tilbyde dette?

Er Kommissionen rede til at tage anmodningen om støtte op til fornyet behandling? I bekræftende fald hvornår kan Kommissionen give oplysning herom? I benægtende fald, hvorfor ikke?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(16. juli 2003)

Kommissionen er bekendt med og beklager dybt, at Europacenteret lukker den 1. juli 2003. Information og kommunikation om Unionen og dens institutioner er, som det ærede medlem påpeger det, yderst vigtige områder, især i Nederlandene, som skal varetage formandskabet for Unionen i andet halvår 2004. Kommissionen og de nationale nederlandske myndigheder betragter det derfor som et stort tab.

Som bekendt forhindrer den nye finansforordning (1), at der udbetales bevillinger til organisationer såsom Europacenteret, der ikke kan eksistere udelukkende på grundlag af projektbaseret støtte tildelt efter indkaldelse af forslag.

Hvad angår denne form for projektbaserede bevillinger, har Europacenteret fået tildelt to støttebeløb af Generaldirektoratet for Uddannelse og Kultur inden for rammerne af indkaldelse af forslag fra ikke-statslige organisationer og foreninger af europæisk interesse. Europacenteret vil efter den sørgelige beslutning om indstilling af centerets aktiviteter desværre ikke kunne anvende disse midler.

Det er klart, at hvis Europacenteret ændrer mening i fremtiden og genoptager sine aktiviteter, er der intet til hinder for, at det forelægger et eller flere projekter som led i nye forslagsindkaldelser, og at Kommissionen tager dem i betragtning på lige fod med alle andre projekter.

I maj 2003 offentliggjorde Kommissionens repræsentation i Nederlandene en indkaldelse af forslag efter vedtagelsen af arbejdsprogrammet for Generaldirektoratet for Presse og Kommunikation. Fristen var fastsat til den 30. juni 2003.

----

(1)  Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 248 af 16.9.2002.

----

----

(2004/C 33 E/224)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2113/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om:   Fremkomst af et nyt monopol på informationsspredning i Europa via internet og foruroligende indsamling af personoplysninger

Kilde: Den nederlandske avis »De Volkskrant« af 24.5.2003.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(7. august 2003)

----

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger, EFT L 281 af 23.11.1995.

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/66/EF af 15. december 1997 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred inden for telesektoren, EFT L 24 af 30.1.1998.

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), EFT L 201 af 31.7.2002.

----

----

(2004/C 33 E/225)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2117/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om:   Direktivet om databeskyttelse

Direktivet om databeskyttelse (95/46/EF (1)) blev vedtaget i 1995 for nu otte år siden.

Kommissionen bedes oplyse, hvilke medlemsstater der endnu ikke har gennemført dette direktiv.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(23. juli 2003)

Det ærede medlem ønsker oplyst, hvilke medlemsstater der endnu ikke har gennemført databeskyttelses-direktivet, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger. Alle medlemsstater har meddelt gennemførelsesforanstaltninger til Kommissionen. Frankrig har meddelt databeskyttelsesloven fra 1978 og oplyste samtidig, at man fra fransk side har planer om at indføre en ny lov, som dog endnu ikke er vedtaget.

Det ærede medlem finder yderligere oplysninger om gennemførelsen af databeskyttelsesdirektivet i en beretning (2), som Kommissionen for nylig har vedtaget (15. maj 2003).

----

(1)EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31.

(2)  http://europa.eu.int/comm/internal_market/privacy/lawreport/data-directive_en.htm.

----

----

(2004/C 33 E/226)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2118/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om:   Direktivet om vikaransattes arbejdsforhold

Kan Kommissionen give sin forklaring på, hvorfor der den 3. juni ikke blev opnået enighed om direktivet om vikaransattes arbejdsforhold?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(12. august 2003)

At Rådet (beskæftigelse og social- og arbejdsmarkedspolitik) den 3. juni 2003 ikke nåede til enighed om forslaget til direktiv om vikararbejdere (1), skyldtes et blokerende mindretal på fire medlemsstater (Danmark, Tyskland, Irland og Det Forenede Kongerige), som krævede en varig undtagelsesbestemmelse for ansættelser på under 6 måneder m.h.t. princippet om lige behandling af vikararbejdere. En sådan undtagelsesbestemmelse ville have betydet, at langt den største del af vikararbejdere ikke ville være dækket af direktivets bestemmelser om lige behandling.

På Det Europæiske Råds møde i Lissabon (den 23. og 24. marts 2000) krævede man en balance mellem fleksibilitet og sikkerhed på EU's arbejdsmarkeder. I Kommissionens forslag forsøger man at opnå denne ligevægt ved at fastlægge en minimumsbeskyttelse for vikararbejdere og samtidig at ophæve de nuværende restriktioner for anvendelsen af denne type arbejde for at skabe flere job. Kommissionen håber, at en fælles holdning kan fastlægges uden forsinkelser, og Kommissionen har forpligtet sig til at udføre sin opgave ved at sikre, at mandatet fra Det Europæiske Råds møde i Bruxelles i marts 2003 om at nå til enighed inden december 2003, gennemføres.

----

(1)  Ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om vikaransattes arbejdsforhold, EFT C 203 E af 27.8.2002, KOM(2002) 701 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/227)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2124/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om:   Ansættelse af tjenestemænd fra de tiltrædende lande

Den Europæiske Unions Tidende af 22. maj 2003 (C 120 A — Volume 46 — EN) indeholder bekendtgørelser om 1 355 ledige stillinger, hvortil kun borgere fra de ti nye medlemsstater kan komme i betragtning (»You must be a ... citizen«).

I en pressemeddelelse af 26. maj 2003 (IP/03/747) oplyser Kommissionen, at der over en syvårig periode skal ansættes 3 900 tjenestemænd fra de tiltrædende lande.

EF-traktatens artikel 17 har følgende ordlyd:

EF-traktatens artikel 39 har følgende ordlyd:

Finder artikel 39, stk 4 også anvendelse på tjenestemænd og ansatte i EU-institutionerne? På grundlag af hvilke argumenter?

Erkender Kommissionen, at stillingsbeskrivelserne, som de fremgår af EUT af 22. maj 2003, ikke behøver at være bundet til en bestemt nationalitet? I benægtende fald hvorfor ikke? Hvorfor giver den i bekræftende fald ikke alle EU-borgere adgang til disse stillinger?

Deler Kommissionen den opfattelse, at ansøgere fra allerede eksisterende medlemsstater derved diskrimineres? Hvilket budskab har den i benægtende fald til de — overvejende unge — ansøgere fra de 15 allerede eksisterende medlemsstater, som ønsker at gøre karriere i EU-institutionerne, men kun vanskeligt eller slet ikke får adgang hertil på grund af den kontingenterede tilstrømning fra de tiltrædende lande?

Kan Kommissionen give en oversigt over antallet af ansættelser i 2000, 2001 og 2002, fordelt på nationalitet (fra hvilken medlemsstat), alder og stillingens niveau?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(12. august 2003)

Reglerne for udvælgelse af tjenestemænd til de europæiske institutioner er fastlagt i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber. I artikel 27 i afsnit III i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber fastsættes det, at »det skal ved ansættelse tilstræbes, at institutionen sikres medarbejdere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet; de skal udvælges på et så bredt geografisk grundlag som muligt blandt statsborgere i Fællesskabernes medlemsstater«.

Det anføres endvidere i artikel 27, at »ingen stilling kan forbeholdes borgere fra en bestemt medlemsstat«.

Som ved tidligere udvidelser af EU har Kommissionen vedtaget et forslag til bestemmelser om midlertidig fravigelse fra vedtægten. Disse bestemmelser giver institutionerne mulighed for at ansætte tjenestemænd fra de kommende medlemsstater på grundlag af deres statsborgerskab for at sikre den nødvendige tilgang af medarbejdere fra disse lande til de forskellige tjenestegrene i institutionerne. I forslaget, som i øjeblikket drøftes i Rådet for Den Europæiske Union, foreslås en gyldighedsperiode på syv år for fravigelsen.

Kommissionens forslag indeholder også bestemmelser om muligheden for i den syvårige gyldighedsperiode at afholde udvælgelsesprøver til udvælgelse af statsborgere fra de nuværende 15 medlemsstater med henblik på at sikre en afbalanceret ansættelse på det geografisk bredest mulige grundlag i hele overgangsperioden efter de nye medlemsstaters tiltrædelse.

Trods fravigelsens undtagelsesmæssige karakter, som giver institutionerne mulighed for at ansætte tjenestemænd på grundlag af nationalt tilhørsforhold til en af de nye medlemsstater, understreges det, at den fortsatte afholdelse af udvælgelsesprøver for de nuværende 15 medlemsstater udgør den overordnede ramme for ansættelsespolitikken i overensstemmelse med retningslinjerne i EF-traktatens artikel 39.

Oplysninger om ansættelse fordelt på nationaliteter findes i de tabeller, der er sendt direkte til det ærede medlem og Europa-Parlamentets sekretariat.

----

----

(2004/C 33 E/228)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2125/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om:   Faste bogpriser

Europa-Parlamentet anmodede i sin beslutning af 16. maj 2002 (P5_TA(2002)0244) Kommissionen om på grundlag af EF-traktatens artikel 95 og senest inden (!!) udgangen af 2002 at forelægge et forslag til retsakt om faste bogpriser.

Har Kommissionen allerede et forslag til retsakt klart, og kan den oplyse indholdet heraf? Kan Kommissionen i modsat fald oplyse, hvorfor den ikke har efterkommet Europa-Parlamentets anmodning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(5. august 2003)

Den 4. november 2002 orienterede kommissæren med ansvar for det indre marked Europa-Parlamentets Udvalg om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om, at der i forskellige medlemsstater findes faste bogpriser med hjemmel i lovgivningen eller brancheaftaler. Det blev præciseret, at disse ordninger hidtil ikke har været i strid med Domstolens retspraksis på området.

Kommissæren tilkendegav desuden i overensstemmelse med målsætningen om forenkling og modernisering af EU-lovgivningen, at en harmonisering af disse nationale ordninger efter Kommissionens opfattelse ikke ville medføre tilstrækkelige fordele til at berettige en tilpasning af de retsprincipper, som Domstolen har fastlagt.

Der er ikke sket noget nyt siden da, som rokker ved denne analyse.

Som kommissæren påpegede, og som en nøjere gennemgang af Parlamentets forslag af 16. maj 2002 har vist, er forslagets definition af »omgåelse« efter Kommissionens mening for bred, ligesom den vil kunne skade den frie handel med bøger mellem medlemsstaterne, navnlig hvor de købes via e-handel. En bred definition af »omgåelse« vil desuden være i modstrid med princippet om, at enhver fravigelse af de grundlæggende rettigheder, som sikres i EF-traktaten, skal fortolkes restriktivt.

Kommissionen konstaterer også, at dette princip går igen i samtlige nationale ordninger med faste bogpriser, også den tyske, som blev indført den 2. september 2002.

Endelig må det understreges, at Kommissionens forordningsforslag om salgsfremmende foranstaltninger indirekte tillader, at bestemte varer på nationalt plan pålægges faste priser, eftersom princippet om, at medlemsstaterne ikke må begrænse værdien af salgsfremmende foranstaltninger, kan fraviges under visse omstændigheder: således må medlemsstaterne gerne sætte en øvre grænse for bestemte rabatter (men ikke andre salgsfremmende foranstaltninger) på varer med faste priser.

På baggrund af ovenstående har Kommissionen bestemt sig for indtil videre ikke at støtte tanken om et lovforslag i den form, Parlamentet har foreslået.

Kommissionen overvåger dog fortsat gennemførelsen af de nationale ordninger med faste bogpriser og disse ordningers overensstemmelse med EU-lovgivningen. Hvis det på et tidspunkt viser sig nødvendigt, vil Kommissionen træffe passende foranstaltninger.

----

----

(2004/C 33 E/229)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2138/03

af Theodorus Bouwman (Verts/ALE) til Kommissionen

(20. juni 2003)

Om:   Overtrædelse af arbejdstidsdirektivet (direktiv om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden) i en række medlemsstater

Ikke mindst via arbejdsgruppen af nationale eksperter er Kommissionen uden tvivl klar over, at en række medlemsstater ikke har fulgt Domstolens afgørelse i SIMAP-sagen (C-303/98).

Kommissionen bedes derfor besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(16. juli 2003)

Den 28. april 2003 holdt Kommissionen møde med medlemsstaternes repræsentanter om Kommissionens kommende meddelelse om direktiv 93/104/EF (2). På dette mødes dagsorden var der bl.a. et punkt om opfølgning af Simap-dommen (3). På mødet informerede Kommissionen medlemsstaternes repræsentanter om den seneste udvikling, hvorefter den satte meningsudvekslinger i gang for at få kendskab til repræsentanternes synspunkter med henblik på meddelelsen om arbejdstiden.

Desuden er Kommissionen ved at gennemgå medlemsstaternes lovgivninger i relation til Simap-dommen for at foreslå, at proceduren ifølge EF-traktatens artikel 226 indledes i alle de tilfælde, hvor det er berettiget.

----

(1)EUT C 110 E af 8.5.2003, s. 217.

(2)  Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, EFT L 307 af 13.12.1993.

(3)  Domstolens dom af 3. oktober 2000 i sag C-303/98, Sindicato de Médicos de Asistencia Pública (Simap) og Conselleria de Sanidad y Consumo de la Generalidad Valenciana, Samling af Afgørelser 2000, s. I-07963.

----

----

(2004/C 33 E/230)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2144/03

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(24. juni 2003)

Om:   Kvalitetsnormer i forbindelse med import

I Den Europæiske Union er kvalitetsnormerne inden for landbruget ansat meget højt. Dette bør i allerhøjeste grad bifaldes.

Overholdes de samme normer nøje i forbindelse med import af landbrugsprodukter fra ikke-EU-lande?

Findes der fra EU's side et regelsæt desangående?

Kan Kommissionen, da en klar harmonisering af importbestemmelserne er den eneste måde, hvorpå man kan beskytte de europæiske forbrugere og sikre de europæiske landbrugeres konkurrencedygtighed, oplyse, hvorledes den forholder sig til dette spørgsmål?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(29. juli 2003)

Kommissionen insisterer på, at alle fødevarer skal være sikre, uanset oprindelsesland. Derfor skal importerede landbrugsprodukter principielt leve op til den samme sikkerhed for kvalitet som produkter,

der er produceret i EU. Bestemmelserne herom er omfattet af den centrale lovgivning vedrørende fødevaresikkerhed og dyresundhed.

Der er indført en række kontroller, som skal sikre, at bestemmelserne overholdes:

----

(1)  KOM(2003) 52 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/231)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2148/03

af Giovanni Pittella (PSE) til Kommissionen

(27. juni 2003)

Om:   Ikke-udbyttegivende foreninger

Ikke-udbyttegivende foreninger, og særlig dem, der grundlægges af de unge, og som gør en indsats på det kulturelle område, udgør en uvurderlig rigdom for det europæiske samfund og en vigtig drivkraft til udvikling og integration på det kulturelle og sociale område.

Disse foreningers adgang til programmer, der samfinansieres af EU, er problematisk som følge af de proceduremæssige krav, herunder særlig den krævede forudbetaling af udgifterne til gennemførelse af projekterne. Det er imidlertid vigtigt, at netop de ikke-udbyttegivende foreninger går ind for og forvalter europæiske projekter.

Agter Kommissionen at foreslå et system med forudbetaling af midlerne efter en forudgående kvalitativ og kvantitativ kontrol med de pågældende foreningers strukturer og vedtægter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(1. september 2003)

Kommissionen er enig med det ærede medlem i, at foreninger, der er aktive på europæisk plan inden for ungdomsområdet, har stor betydning for den sociale og kulturelle udvikling af det europæiske samfund. Derfor mener Kommissionen, at de unge bør opfordres til engagere sig i civilsamfundet. Generelt sagt giver Kommissionens administrative og finansielle bestemmelser, i overensstemmelse med finansforordningen og det relevante retsgrundlag, mulighed for at støtte ungdomsgrupper gennem relevante støtteordninger og betalingsmekanismer (f.eks. forenklede ansøgningsskemaer, forfinansieringsbeløb på op til 80 %, udbetaling af engangsbeløb).

EF-handlingsprogrammet for unge har fem frister for indsendelse af ansøgninger pr. år med det formål at udbetale støtten, inden de pågældende projekter indledes.

Hvad angår støtte til driftsomkostninger til foreninger, der er aktive på europæisk plan inden for ungdomsområdet, udbetales der regelmæssigt forfinansieringsbeløb. Kommissionen bestræber sig endvidere på at sikre, at disse organisationer modtager støttebeløbet hurtigst muligt i det år, hvor de afholder udgifterne. I 2003 udbetaltes alle forfinansieringsbeløb til ungdoms-ngo'er før april måned.

----

----

(2004/C 33 E/232)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2149/03

af Astrid Lulling (PPE-DE) til Kommissionen

(24. juni 2003)

Om:   Eurostat

De seneste måneders diskussioner og udtalelser om Eurostat har vist, at der er blevet handlet uheldigt på en række punkter: Personer er blevet anklaget, uden at de selv har vidst det, og uden at de er blevet hørt, pressen citerer informationer om alvorlige anklager, som synes at række videre end de informationer, der er til rådighed, og de ansatte i Eurostat oplever, at deres kompetence anfægtes samtidig med, at deres arbejde forstyrres af omfattende og i nogle tilfælde overdreven kontrol.

Hvad gør Kommissionen for at sikre, at de pågældende personers rettigheder respekteres behørigt i de verserende sager?

Hvilke initiativer agter den at tage, dersom der er tjenestegrene, som har krænket disse regler eller ikke har overholdt dem trods deres forpligtelse hertil?

Finder Kommissionen, at der er et misforhold mellem realiteterne og det billede, der tegnes af forholdene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(3. september 2003)

Mediernes interesse for undersøgelserne vedrørende Eurostat endog før de er afsluttet, bidrager ikke til at tegne et objektivt billede af situationen, hvortil kommer, at visse oplysninger kan være taget ud af en større sammenhæng. I denne forbindelse må det konstateres, at visse artikler i pressen beklageligvis ikke altid har overholdt princippet om uskyldsformodning.

De igangværende undersøgelser i Eurostat efterkommer imidlertid både Parlamentets anmodning som led i opfølgningen af dechargeproceduren for 2001 og Kommissionens ønske om at komme til bunds i sagen og sikre, at der bliver taget fat om de afdækkede problemer, og at der om nødvendigt bliver truffet yderligere foranstaltninger. Der er på ingen måde tale om at anfægte de ansatte i Eurostat. De regler, der gælder for undersøgelserne, giver alle tjenestemænd og andre ansatte klageadgang i henhold til bestemmelserne i vedtægtens artikel 90.

Angående den seneste udvikling i sagen om Eurostat og de foranstaltninger, der skal træffes i forbindelse hermed, henvises det ærede parlamentsmedlem til de foranstaltninger, som blev vedtaget på Kommissionens møder den 9. og 23. juli 2003.

----

----

(2004/C 33 E/233)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2168/03

af Jean Lambert (Verts/ALE) til Kommissionen

(30. juni 2003)

Om:   Tilsidesættelse af sikkerhedsbestemmelserne på det olympiske stadion i Marousi i Grækenland

Forberedelserne til De Olympiske Lege i Athen i 2004 er nu i gang, og der bygges i Marousi — byen, hvor det olympiske stadion ligger.

Er Kommissionen bekendt med følgende brud på græsk lovgivning?

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe for at sætte en stopper for disse overtrædelser af arbejdsvilkårsbestemmelserne og for at sikre arbejdstagernes helbred og sikkerhed på arbejdspladsen nu, hvor deres arbejde vil blive intensiveret, efterhånden som De Olympiske Lege i 2004 nærmer sig?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(14. august 2003)

Kommissionen har ikke modtaget klager over de brud på græsk lovgivning, som det ærede medlem påpeger, men den deler hendes bekymring over dem. Derfor vil Kommissionen anmode de græske myndigheder om at forelægge deres bemærkninger vedrørende sikkerhedsforholdene på det olympiske stadion i Marousi.

Under alle omstændigheder ønsker Kommissionen at henlede det ærede medlems opmærksomhed på, at det påhviler den enkelte medlemsstat at sikre, at de nationale gennemførelsesbestemmelser til fællesskabsdirektiverne overholdes og anvendes korrekt.

Hvis dette skulle vise sig ikke at være tilfældet, vil Kommissionen ikke tøve med at indlede en overtrædelsesprocedure over for den berørte medlemsstat i henhold til artikel 226 i EF-traktaten.

----

----

(2004/C 33 E/234)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2172/03

af Johanna Boogerd-Quaak (ELDR) til Kommissionen

(30. juni 2003)

Om:   Støtte til udvikling af landdistrikter

Kan Kommissionen besvare følgende spørgsmål på baggrund af Europa-Parlamentets beslutning af 5. juni 2003 om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1257/1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ophævelse af forordning (EF) nr. 2826/2000 og under henvisning til den opfattelse, Europa-Parlamentet har givet udtryk for i punkt 1?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(5. august 2003)

Kommissionen har omhyggeligt noteret sig Parlamentets beslutning af 5. juni 2003 om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1257/1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne (1) i forbindelse med reformen af den fælles landbrugspolitik

Udarbejdelse af en typologi med definitioner på forskellige typer af landdistrikter vil først kunne komme på tale i forbindelse med fastlæggelsen af politikken til udvikling af landdistrikterne efter 2006. Selv med denne længere tidshorisont er Kommissionen dog ikke overbevist om, at det vil være nødvendigt med en fælles EU-typologi for at gennemføre EU's landdistriktsudviklingspolitik, og den mener heller ikke, at man ved hjælp af en sådan typologi vil kunne tage højde for alle de forskellige forhold, som vil gøre sig gældende i landdistrikterne i et udvidet EU. Ifølge Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger (2) er det medlemsstaterne, som i forbindelse med udarbejdelsen af deres programmer til udvikling af landdistrikterne har til opgave at definere, hvad de i deres specifikke nationale og/eller regionale sammenhænge betragter som landdistrikter.

For at få bedre kendskab til problemerne i bynære landdistrikter igangsatte Kommissionen i september 2002 som led i programmet ESPON (European Spatial Planning Observatory Network) en særlig undersøgelse, som fik navnet »Urban-rural relations in Europe«.

----

(1)  KOM(2003)23 endelig udg.

(2)EFT L 160 af 26.6.1999.

----

----

(2004/C 33 E/235)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2175/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(30. juni 2003)

Om:   Handel med tjenesteydelser

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(4. august 2003)

Det ærede medlem beder Kommissionen om at vurdere, hvor stor en handel med tjenesteydelser der kunne foregå mellem medlemsstaterne og hvilke virkninger denne handel kunne få på væksten i produktionen og beskæftigelsen. Som led i fastlæggelsen af Kommissionens lovgivningsmæssige respons vedrørende det indre marked for tjenesteydelser er Kommissionen nu ved at udarbejde en konsekvensanalyse, som skal redegøre for, hvilken stigning i den grænseoverskridende handel med tjenesteydelser afskaffelsen af de eksisterende hindringer for det indre marked kan føre til.

Men da det er yderst vanskeligt at målsætte statistikkerne på dette område og der således ikke findes anerkendte makroøkonomiske prognosemodeller for tjenesteydelser, vil det være svært for Kommissionen at give en detaljeret talprognose over den potentielle handel og investering i tjenesteydelser mellem medlemsstaterne og konsekvenserne heraf for produktionen og beskæftigelsen. Talberegningen og modelleringen vanskeliggøres yderligere af, at en stor del af handelen med tjenesteydelser gemmer sig i varehandelsstatistikkerne. Det må også bemærkes, at en stor del af den internationalisering, der sker i handelen med tjenesteydelser, er baseret på direkte investeringer i udlandet, så hvis man udelukkende fokuserer på handel med tjenesteydelser, kan man komme til at undervurdere, hvilket potentiale et velfungerende indre marked for tjenesteydelser reelt indebærer.

Kommissionen vil som led i sin konsekvensanalyse gøre sit yderste for på grundlag af eksisterende statistikker og oplysninger fra interesserede parter at fremlægge en mere kvalitativt og mikroøkonomisk orienteret redegørelse for, hvilke følger der kan tænkes i form af omkostningsbesparelser, vækst i handelen med tjenesteydelser mellem medlemsstaterne og stigning i EU's produktion og beskæftigelse.

Det ærede medlem spørger derefter, om Kommissionen vil medregne udviklingen i handelen med tjenesteydelser i mere integrerede områder såsom Canada og USA. Kommissionen har, under forbehold af ovennævnte statistiske begrænsninger, til hensigt i sin konsekvensanalyse at sammenholde resultaterne på EU's marked for tjenesteydelser med Nordamerikas.

----

----

(2004/C 33 E/236)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2178/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(30. juni 2003)

Om:   Hindringer for handel med serviceydelser

Hvad mener Kommissionen udgør de største hindringer for væksten i handel med serviceydelser i EU, som særligt påvirker små og mellemstore virksomheder? Hvilke foranstaltninger vil den træffe for at løse disse problemer? Hvordan vil den vurdere sit eget held med at løse problemerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(7. august 2003)

Det ærede medlem spørger om, hvad Kommissionen mener udgør de største hindringer for væksten i handel med serviceydelser i EU, som særligt påvirker små og mellemstore virksomheder (SMV'er), hvilke foranstaltninger den vil foreslå for at fjerne disse hindringer, og hvordan den vurderer effekten af forslagene.

For så vidt angår den første del af spørgsmålet henviser Kommissionen det ærede medlem til Kommissionens rapport om »status for det indre marked for tjenester« (1) af 30. juli 2002, der indeholder en indikativ liste over problemer, som erhvervsdrivende støder på i de enkelte faser af deres virksomhed, når de gør forretninger på tværs af grænserne i det indre marked. Rapporten konkluderer, at hindringerne er af horisontal karakter og påvirker forskellige tjenesteaktiviteter. Ophobningen af de mange hindringer, der forekommer i alle faser af leveringen af tjenesteydelser, har en dybtgående negativ indvirkning på tjenesteaktiviteters vækst og produktivitet i Unionen. Det konkluderes ligeledes, at SMV'er rammes meget hårdere af disse hindringer end deres større konkurrenter. Især er mikrovirksomheder og små virksomheder ofte ikke i stand til at dække de nødvendige juridiske søge- og vejledningsomkostninger, der opstår som følge af den lovgivningsmæssige opsplitning, der eksisterer i øjeblikket. De få, der kan, er dernæst tvunget til at tilpasse deres foretrukne forretningsmodel til de forskellige nationale krav. Disse krav kan enten afskrække dem fra at fortsætte eller kan resultere i en kortvarig indtrængen på markedet i andre medlemsstater. Den kendsgerning, at SMV'er er hovedofrene for den nuværende opsplitning, er især bekymrende, da tjenesteaktiviteter er domineret af mikrovirksomheder og små virksomheder.

Som svar på det ærede medlems andet spørgsmål er Kommissionen i overensstemmelse med meddelelsen fra Kommissionen om »en strategi for tjenester i det indre marked« (2) af 29. december 2000 i gang med at undersøge, hvordan man kan fjerne de uberettigede og uforholdsmæssige hindringer, der vanskeliggør det indre marked for tjenester. Den har til hensigt at præsentere en horisontal retsakt før udgangen af 2003, som krævet af både Parlamentet i dets beretning om »Evaluering af strategien for det indre marked — 2002 — indfrielse af løfterne« af 29. januar 2003, og af medlemsstaterne på mødet i Rådet (konkurrenceevne) i november 2002 og på Det Europæiske Råds møde i marts 2003.

Dette fremtidige forslag vil i overensstemmelse med meddelelse fra Kommissionen om konsekvensanalyse (3) af 5. juni 2002 være ledsaget af en konsekvensanalyse, der vil indeholde forslag til indikatorer, hvorpå den fremtidige kontrol med virkningen af forslaget vil være baseret.

Herudover og som supplement til dette lovgivningsmæssige forslag vil Kommissionen fremlægge en meddelelse om »forretningsrelaterede tjenesters konkurrenceevne og bidrag til europæiske virksomheders præstationer«.

----

(1)  KOM(2002)441 endelig udg.

(2)  KOM(2000) 888 endelig udg.

(3)  KOM(2002) 276 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/237)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2188/03

af María Sornosa Martínez (PSE) og María Valenciano Martínez-Orozco (PSE) til Kommissionen

(2. juli 2003)

Om:   Diskrimination af gravide kvinder ved tildeling af stipendier fra det spanske arbejdsministerium

Kvindeinstituttet, som er et organ under det spanske arbejds- og socialministerium, har for nylig opslået en række stipendier med en bestemmelse om, at de stipendiater, som nedkommer og beslutter sig for at passe deres barn 16 uger efter fødslen, vil få suspenderet beskæftigelse og aflønning (bekendtgørelse TAS/939/2003, offentliggjort i den spanske statstidende BOE nr. 93 af 18. april 2003).

Finder Kommissionen, at denne bestemmelse i bekendtgørelsen om tildeling af stipendiaterne er i overensstemmelse med direktiv 92/85/EØF (1)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(4. august 2003)

Hvad angår de oplysninger, de ærede parlamentsmedlemmer har fremlagt, agter Kommissionen at henvende sig til de spanske myndigheder for at få nærmere oplysninger om fremgangsmåden ved tildelingen af disse stipendier.

Kommissionen mener dog ved en første gennemgang, at det ikke kan udelukkes, at den eksisterende fællesskabsret overtrædes med hensyn til ligebehandling af mænd og kvinder.

----

(1)EFT L 348 af 28.11.1992, s. 1.

----

----

(2004/C 33 E/238)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2192/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(2. juli 2003)

Om:   Metode til analyse af mejeriprodukter

Kommissionen bedes forelægge en ajourført fortegnelse over den gældende fællesskabslovgivning vedrørende analysemetoder og teknik til kontrol med mælk og mejeriprodukter, navnlig metoder til mikrobiologisk analyse og sporing.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(4. august 2003)

De analyse- og kontrolmetoder, som normalt anvendes på mælk og mejeriprodukter, skal sikre, at produkternes sikkerhed, kvalitet og sammensætning opfylder de gængse krav.

For så vidt angår mælk og mejeriprodukters fødevaresikkerhed gælder i dag bestemmelserne i Rådets direktiv 92/46/EØF af 16. juni 1992 om sundhedsbestemmelser for produktion og afsætning af rå mælk, varmebehandlet mælk og mælkebaserede produkter (1). En række af de referencemetoder, der anvendes til at kontrollere overholdelsen af de forskellige kriterier i ovenstående direktiv, fastlægges i Kommissionens beslutning 91/180/EØF af 14. februar 1991 om visse analyse- og prøvemetoder for rå mælk og varmebehandlet mælk (2). Nogle af metoderne er dog blevet ændret eller erstattet af nye teknikker, efter at de blev angivet i beslutningen, efter anbefaling fra EF-referencelaboratoriet for analyse og prøveudtagning af mælk og mælkebaserede produkter. Det påhviler da også dette laboratorium bl.a. at videregive detaljer om og ændringer af analysemetoder til de nationale referencelaboratorier, at samordne forskning i nye analysemetoder og at informere de nationale referencelaboratorier om nye fremskridt på området. Kommissionen er i samarbejde med EF-referencelaboratoriet ved at udfærdige et forslag om ændring af beslutning 91/180/EØF, som i nær fremtid vil blive fremlagt til godkendelse hos medlemsstaterne. Forslaget baseres på EF-referencelaboratoriets seneste liste over anbefalede referencemetoder. Listen sendes til orientering direkte til det ærede medlem og til parlamentssekretariatet.

Endvidere må fødevarevirksomheder som led i deres rutinekontrol anvende alternative analysemetoder, hvis disse metoder giver den samme sikkerhed og er valideret i forhold til ovennævnte referencemetoder. Disse alternative metoder optages ikke i EU-lovgivningens officielle lister.

----

(1)EFT L 268 af 14.9.1992.

(2)EFT L 93 af 13.4.1991.

----

----

(2004/C 33 E/239)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2202/03

af Fodé Sylla (GUE/NGL) til Kommissionen

(27. juni 2003)

Om:   Valget i Togo i juni 2003

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(14. juli 2003)

----

----

(2004/C 33 E/240)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2204/03

af Gabriele Stauner (PPE-DE) til Kommissionen

(2. juli 2003)

Om:   Eurostat og Kommissionens interne revisors fratrædelse

I et notat dateret den 11. juni 2003 har Jules W. Muis, Kommissionens interne revisor, underrettet Kommissionens næstformand Kinnock om, at han pr. 1. april 2004 efter kun tre år på posten agter at fratræde.

Kan Kommissionen oplyse, om den ser en sammenhæng mellem denne bebudede fratrædelse og Kommissionens afgørelse af samme dato om at lade Eurostat-aftalerne gennemgå af Kommissionens interne revisionstjeneste?

Kan Kommissionen bekræfte, at den interne revisor har slået til lyd for en væsentlig mere omfattende gennemgang af de af Eurostat indgåede aftaler samt de af denne institution ydede tilskud, og at ikke kun udbudsproceduren, men også aftalernes gennemførelse og de dermed forbundne udbetalinger skulle gennemgås?

Kan Kommissionen oplyse, hvorfor den nu kun i undtagelsestilfælde og efter aftale med Kommissionens generalsekretær vil lade en sådan gennemgang foretage, således som det fremgår af Kinnocks svar den 17. juni 2003 på Budgetkontroludvalgets spørgeskema?

Kan Kommissionen oplyse, hvorvidt de af Kommissionen opstillede restriktive krav er forenelige med den i finansforordningen garanterede uafhængighed for den interne revisor?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(5. september 2003)

Generaldirektøren for Kommissionens interne revisionstjeneste, Jules Muis, gav i skrivelse af 11. juni meddelelse om, at han ønskede at forlade Kommissionen godt ni måneder senere. Samme dag blev det på Kommissionens ugentlige møde i overensstemmelse med Europa-Parlamentets beslutning af 8. april og efter de nødvendige forberedelser besluttet at lade den interne revisionstjeneste »undersøge lovligheden og den formelle rigtighed af alle kontrakter, som Eurostat har indgået siden 1999 samt af de kontrakter, som er indgået af andre tjenestegrene i Kommissionen«. Kommissionen ser ikke nogen sammenhæng mellem disse to adskilte begivenheder.

Som det ærede parlamentsmedlem vil være bekendt med, bekræftede Jules Muis over for Budgetudvalget den 7. juli, at der ikke er nogen sammenhæng mellem disse begivenheder. Netop angående »spekulationerne ... omkring Eurostat« udtalte Jules Muis: »Eurostat er ikke grunden til min fratrædelse« og »det var ikke Eurostat-sagen, som fik mig til at tage min afsked. Det ønsker jeg blot at slå helt fast«.

I forbindelse med drøftelserne mellem tjenestegrenene angående meddelelsen af 11. juni rejste den interne revisionstjeneste meget rigtigt spørgsmålet om, hvorvidt gennemgangen af indgåede kontrakter og ydede tilskud også kunne omfatte kontrakternes gennemførelse og udbetalingerne af tilskud. I sit svar bekræftede Kommissionens næstformand, Neil Kinnock, at Kommissionens beslutning af 11. juni hverken direkte eller indirekte udelukker en sådan undersøgelse. Det turde være klart for alle involverede parter, at det på grund af begrænsede ressourcer og overholdelse af den interne revisionstjenestes frist for fuldførelse af opgaven ikke vil være muligt at kontrollere gennemførelsen af samtlige kontrakter/udbetalinger af tilskud. Hvis den interne revisionstjenestes foreløbige undersøgelse giver god grund til at undersøge opfyldelsen af kontrakter og udbetalinger af tilskud, påhviler det Jules Muis i egenskab af koordinator af Kommissionens indsats vedrørende Eurostat-undersøgelserne at tage stilling til dette spørgsmål i samråd med Kommissionens generalsekretær.

Ifølge de oplysninger, som Budgetudvalget modtog den 17. juni, var begrundelsen for et sådant samråd, at de nødvendigvis mangfoldige aktiviteter vedrørende Eurostat (GD Budgets gennemgang af alle Eurostats interne revisionsberetninger, den interne revisionstjenestes gennemgang af Eurostats kontrakter og tilskud samt den på daværende tidspunkt fungerende generaldirektør Vanden Abeeles arbejde) krævede nedsættelse af en koordinationsgruppe inden for Kommissionen, hvis møder OLAF har en stående invitation til at overvære og deltage i. Kommissionens generalsekretær er formand for gruppen.

Kommissionen har ikke opstillet »restriktive krav«. Kommissionens mandat til den interne revisionstjeneste skal under hensyntagen til resultaterne af drøftelserne med Budgetudvalget om mandatet og tidspunktet for levering af undersøgelsesresultaterne sikre, at Parlamentets anmodning efterkommes straks. En »konventionel« revision ville helt overlade det til den interne revisor at vurdere, hvilke områder der skulle gøres til genstand for en undersøgelse og ville derfor ikke nødvendigvis være nogen garanti for, at Parlamentets beslutning ville blive efterkommet i fuldt omfang. I den interne revisionstjenestes arbejdsprogram 2003-04 (udarbejdet i december 2002) er det udtrykkeligt anført, at der i indeværende år vil blive foretaget en gennemgribende revision af Eurostat.

Arten og indholdet af den interne revisionstjenestes foreløbige undersøgelse, der blev forelagt for Kommissionen den 7. juli, og som gjorde det lettere at indlede den omfattende aktion den 9. juli, er et objektivt bevis for, at den interne revisions undersøgelse ikke er begrænset til tildelingen af Eurostats kontrakter. Undersøgelsen indeholdt oplysninger om fremgangsmåder og praksis i forbindelse med kontrakter og tilskud og om gennemførelse af sådanne kontrakter og udbetalinger af tilskud på basis af Eurostats interne revision. En så omfattende kontrol og revision ville slet ikke have været mulig, hvis Kommissionen havde opstillet »restriktive krav«, som det ærede parlamentsmedlem hævder i sin forespørgsel.

----

----

(2004/C 33 E/241)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2215/03

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(2. juli 2003)

Om:   Anerkendelse af de liberale erhverv

I Europa-Parlamentet er de normale procedurer i gang med henblik på vedtagelse af udtalelsen om forslag til direktiv om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (KOM(2002) 119 (1)). Dokumentet omhandler de erhverv, der i forvejen er lovregulerede i medlemsstaterne, for at fremme den gensidige anerkendelse af kvalifikationerne med henblik på at fremme etableringsfriheden. Der er imidlertid nye erhverv, som endnu ikke er blevet anerkendt på nationalt plan og endnu mindre på europæisk plan, selv om disse professioner udøves på begge planer, således som det f.eks. er tilfældet med oversættere og tolke. Det ville være overordentligt nyttigt og hensigtsmæssigt, hvis disse erhverv var underlagt et vist minimum af lovregulering, især med henblik på at beskytte brugerne.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(4. september 2003)

Hvad angår anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer er erhvervet som oversætter eller tolk omfattet enten af direktiv 89/48/EØF (2) eller direktiv 92/51/EØF (3), afhængig af det uddannelsesniveau, der stilles krav om. Disse direktiver finder kun anvendelse, når det pågældende erhverv er lovreguleret i den medlemsstat, hvor erhvervsudøveren ønsker at udøve sit erhverv, og den pågældende har opnået sine erhvervsmæssige kvalifikationer i en anden medlemsstat. Disse direktiver, hvis principper er blevet indarbejdet i forslaget til direktiv om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (4), bygger på princippet om gensidig anerkendelse og ikke på en samordning af mindstekravene med hensyn til uddannelse eller af kriterierne for adgang til erhvervet.

----

(1)EFT C 181 E af 30.7.2002, s. 183.

(2)  Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, EFT L 19 af 24.1.1989.

(3)  Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF, EFT L 209 af 24.7.1992.

(4)  KOM(2002) 119 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/242)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2226/03

af Paul Rübig (PPE-DE) og Harald Ettl (PSE) til Kommissionen

(2. juli 2003)

Om:   Sproglig diskrimination i stillingsopslag

I de sidste tolv måneder har kontorer for teknisk bistand, ikke-statslige organisationer og private virksomheder, som modtager støtte fra Kommissionen, opslået over 500 stillinger på europæisk plan, der udelukkende er forbeholdt ansøgere med »English mother tongue« og »native English speakers« (www.lingvo.org/eo/2/15). I disse opslag søges ikke personer med »udmærket« eller »meget godt« kendskab til engelsk, men udtrykkeligt og udelukkende personer med engelsk som modersmål.

Er Kommissionen bevidst om, at virksomhederne Intrasoft og Ogilvy, som Kommissionen allerede har samarbejdet med, for nylig udtrykkeligt søgte en person med engelsk som modersmål? Har Kommissionen grebet ind over for dette? I bekræftende fald, hvordan? I benægtende fald, hvorfor ikke?

Har Kommissionen til hensigt også i fremtiden at samarbejde med organisationer, som diskriminerer personer, der ikke har engelsk som modersmål?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(26. august 2003)

Kommissionen har i flere svar på skriftlige forespørgsler redegjort for sit overordnede syn på sagen. De ærede medlemmer henvises derfor til Kommissionens svar på følgende skriftlige forespørgsler: E-4100/00 fra Bart Staes (1), E-0779/01 fra Bart Staes (2), E-1356/01 fra Vitaliano Gemelli (3), E-1681/01 fra Bart Staes (4), E-1682/01 fra Bart Staes (4), E-2331/01 fra Concepció Ferrer (4), E-2900/01 fra Bart Staes (5), E-2901/01 fra Bart Staes (5)., E-2944/01 fra Bart Staes (5), E-3189/01 fra Willi Rothley (5), E-3572/01 fra Bart Staes (6), E-0941/02 fra Bart Staes (7), E-2764/02 fra Bart Staes (8), E-1733/03 fra Jo Leinen (9) og E-2018/03 fra Bart Staes (10).

Alle Kommissionens tjenestegrene er blevet underrettet om den mulige diskrimination i stillingsannoncer og bedt om at tage de nødvendige skridt over for deres kontrahenter. Kommissionen bestræber sig på ikke at samarbejde med organisationer, der offentliggør stillingsannoncer med krav om, at ansøgerne skal have et bestemt sprog som modersmål. Kommissionen var ikke bekendt med de sager, de ærede medlemmer nævner. Den er i færd med at etablere kontakt med de berørte virksomheder.

Kommissionen skal desuden påpege, at den agter at udnytte sine retlige beføjelser til at bekæmpe anvendelsen af modersmålskravet i stillingsannoncer.

----

(1)EFT C 174 E af 19.6.2001.

(2)EFT C 235 E af 21.8.2001.

(3)EFT C 350 E af 11.12.2001.

(4)EFT C 93 E af 18.4.2002.

(5)EFT C 134 E af 6.6.2002.

(6)EFT C 160 E af 4.7.2002.

(7)EFT C 229 E af 26.9.2002.

(8)EFT C 92 E af 17.4.2002.

(9)EUT C 11 E af 15.1.2004, s. 221.

(10)  Se side 201.

----

----

(2004/C 33 E/243)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2228/03

af Jules Maaten (ELDR) til Kommissionen

(2. juli 2003)

Om:   Problemer ved grænseoverskridende arbejde

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(12. august 2003)

Det ærede medlems forespørgsel drejer sig om problemer med de nederlandske regler for grænsearbejderes pensioner.

Det står ikke klart for Kommissionen, om de pensioner, det ærede medlem henviser til, er pensioner under det offentlige socialsikringssystem eller tillægs-/private pensioner.

På området for offentlige pensionsordninger fastsætter forordning (EF) nr. 1408/71 (1) et koordineringssystem for offentlige pensioner til personer, der flytter mellem medlemsstaterne, således at de ikke stilles ugunstigt, fordi de har benyttet deres ret til fri bevægelighed. De pensionsbidrag, en person har indbetalt i en medlemsstat, overføres ikke til vedkommendes pensionsbidrag i en anden medlemsstat. I stedet fastsættes det i forordningen, at man kan modtage alderdomsforsikring fra enhver medlemsstat, hvor man har været forsikret i mere end 12 måneder.

Kommissionen vurderer, at fællesskabsreglerne vedrørende koordinering af socialsikringssystemerne yder en passende beskyttelse til personer, som flytter mellem medlemsstaterne, men for at forbedre denne beskyttelse yderligere har Kommissionen foreslået at modernisere og forenkle forordning (EØF) nr. 1408/71 i 1998, og den håber, at dette forslag vil blive vedtaget i slutningen af 2003.

Hvad angår tillægspensioner, er Kommissionen i høj grad bevidst om de problemer, manglen på »flytbarhed« kan skabe for arbejdstagernes frie bevægelighed, som er en grundlæggende rettighed i EF-traktaten. I denne henseende er det vigtigt at minde om, at Rådets direktiv 98/49/EF af 29. juni 1998 kun beskytter de supplerende pensionsrettigheder for arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der flytter inden for Fællesskabet (2), under visse omstændigheder og forhold. Kommissionen hører i øjeblikket arbejdsmarkedets parter om, hvorvidt det ville være hensigtsmæssigt at følge op på dette direktiv med endnu et instrument, som vil omhandle tillægspensioners flytbarhed. Kommissionen afventer udfaldet af denne høring, før den vurderer, hvilke yderligere tiltag der er hensigtsmæssige og nødvendige.

Desuden kan personer, der har indbetalt bidrag til tillægspensioner eller private pensioner, støde på skattemæssige hindringer i tilfælde, hvor deres pensionsordninger administreres af et organ i en anden medlemsstat end den, hvor de har bopæl. Kommissionen har udsendt en meddelelse om disse problemer i 2001 (3). Den undersøger i øjeblikket, om en række medlemsstaters regler er forenelige med fællesskabsretten.

----

(1)  Seneste konsoliderede udgave: Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996 om ændring og ajourføring af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og af forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 — EFT L 28 af 30.1.1997.

(2)EFT L 209 af 25.7.1998.

(3)  KOM(2001) 214 endelig udg. af 19. april 2001.

----

----

(2004/C 33 E/244)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2234/03

af Bartho Pronk (PPE-DE) til Kommissionen

(7. juli 2003)

Om:   Begæring om alderspensioner i Grækenland

I henhold til forordning (EØF) nr. 1408/71 (1) skal begæring om pension i medfør af lovgivningen indgives til forsikringsorganet i den medlemsstat, hvor den pågældende har sin bopæl. Dette betyder, at en person, der har erhvervet alderspensionsrettigheder i Nederlandene, men som bor i Grækenland på det tidspunkt, vedkommende fylder 65 år, skal indgive begæring om den nederlandske pension til det græske forsikringsorgan IKA. Proceduren for begæring om alderspension via det græske IKA tager dog ofte lang tid. således er det ikke usædvanligt at måtte vente to år. En eventuel græsk alderspension har ingen indflydelse på størrelsen af den pension, der udbetales fra Nederlandene.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(12. august 2003)

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem om, at fællesskabsbestemmelserne vedrørende social sikring, dvs. Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (2), og Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 (3), ikke indebærer en harmonisering af medlemsstaternes sociale sikringsordninger, men udelukkende en samordning af medlemsstaternes nationale ordninger, således at Europas borgere kan udnytte deres ret til fri bevægelighed inden for medlemsstaternes territorium bedst muligt. Medlemsstaterne kan således indrette deres sociale sikringsordninger, som de ønsker det. Dog indeholder EU-lovgivningen en række regler og principper, som medlemsstaterne skal overholde under udøvelsen af deres kompetencer. Ifølge forordning (EØF) nr. 574/72 skal pensionsanmodninger indgives til den kompetente institution i den stat, hvor den pågældende har sin bopæl. Hvis vedkommende har arbejdet og været forsikret i to eller flere medlemsstater, videresender den kompetente institution på opholdsstedet derefter anmodningen til den kompetente institution i hver enkelt af de medlemsstater, hvor den pågældende har været forsikret. Denne fremgangsmåde forhindrer, at en vandrende arbejdstager skal indgive en anmodning om separat pension i alle de medlemsstater, hvor vedkommende har arbejdet, og giver institutionen på opholdsstedet mulighed for at koordinere sagens behandling i samtlige berørte institutioner. Hvis den pågældende aldrig har arbejdet i den medlemsstat, hvor han/hun har sin bopæl, kan anmodningen indgives til institutionen i den medlemsstat, hvor vedkommende sidst var forsikret.

De kompetente myndigheder skal behandle pensionsanmodninger fra vandrende arbejdstagere inden for en rimelig frist, således at de pågældende kan få udbetalt de ydelser, de har ret til. I denne forbindelse er der i artikel 50 i forordning (EØF) nr. 574/72 opstillet en række foranstaltninger, der skal fremskynde de kompetente myndigheders behandling af pensionsanmodningerne og transmissionen af disse anmodninger mellem de forskellige medlemsstaters myndigheder. I afgørelse 118 fra Den Administrative Kommission for Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring (4) fastlægges de nærmere regler for denne artikels gennemførelse. Det fremgår bl.a., at en pensionsanmodning kan indgives et år, før den pågældende når pensionsalderen, således at sagen kan færdigbehandles i god tid. I øvrigt behandler den administrative kommission i øjeblikket et forslag til afgørelse, der har til formål at modernisere og forenkle procedurerne for samarbejdet mellem medlemsstaternes kompetente institutioner og således optimere og forkorte sagsbehandlingen.

----

(1)EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2 — den danske specialudgave: serie I kapitel 1971(II) s. 366.

(2)  Forordning ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1997, EFT L 28 af 30.1.1997, og senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1386/2001 af 5. juni 2001, EFT L 187 af 10.7.2001.

(3)EFT L 74 af 27.3.1971. Forordning ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 1290/97 af 27. juni 1997, EFT L 176 af 4.7.1997, og senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1386/2001 af 5. juni 2001, EFT L 187 af 10.7.2001.

(4)EFT C 306 af 12.11.1983.

----

----

(2004/C 33 E/245)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2260/03

af Margrietus van den Berg (PSE) til Kommissionen

(8. juli 2003)

Om:   Europæisk licensordning for professionelle fodboldorganisationer

I Nederlandene har Det Nederlandske Fodboldforbund indført en ny licensordning for professionelle fodboldorganisationer, der er gennemskuelig og solid, baseret på fodboldorganisationernes flerårige solvens. Denne ordning indføres fra fodboldsæsonen 2004/2005.

Hvad mener Kommissionen om en europæisk licensordning, der svarer til denne nye nederlandske ordning? Er den på kort sigt rede til at tilskynde EUFA til at gå over til en sådan ordning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Vivianne Reding

(22. august 2003)

Kommissionen skal erindre det ærede medlem om, at den kun kan gribe ind vedrørende spørgsmål, der hører ind under dens ansvarsområde. Organisationen af sportsaktiviteter hører imidlertid ind under medlemsstaternes og idrætsforbundenes kompetence.

Kommissionen går i princippet ind for, at der udvikles licensordninger for professionelle fodboldklubber, sålænge disse er forenelige med fællesskabsretten. Kommissionen henviser i den forbindelse til princippet om fair konkurrence, som fastslås i Nice-erklæringen (1). Licensordningerne kan således bl.a. bidrage til en mere sund økonomisk forvaltning af klubberne og rette op på visse skævheder, som eksisterer inden for professionel fodbold.

----

(1)  Punkt 2 i »erklæringen om de særlige forhold, der kendetegner sporten i Europa og dens sociale funktioner, og som der skal tages hensyn til ved gennemførelsen af de fælles politikker«, som er vedlagt som bilag til formandsskabets konklusioner på Det Europæiske Råd i Nice, den 8. december 2000.

----

----

(2004/C 33 E/246)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2263/03

af Elspeth Attwooll (ELDR) til Kommissionen

(3. juli 2003)

Om:   Støtte fra strukturfondene i Skotland

Kan Kommissionen fremskaffe statistikker over, hvor stor en del af de midler fra strukturfonde, Skotland har fået siden iværksættelsen af den nuværende programperiode (2000-2006), der rent faktisk er blevet anvendt? Kan Kommissionen stille statistikker til rådighed over, hvor stor en del af de midler fra strukturfondene, der er tildelt Skotland siden iværksættelsen af den nuværende programperiode, for hvilke forpligtelsen blev eller vil blive ophævet? Kan Kommissionen ligeledes give oplysninger om statistikker om, hvor stor en del af det samlede beløb, der oprindeligt blev tildelt Skotland fra strukturfondene i den foregående programperiode (1993-1999), og som rent faktisk blev anvendt? Og kan Kommissionen give oplysninger om, hvor stor en del af det samlede beløb, der oprindeligt blev tildelt til Skotland fra strukturfondene i samme programperiode, for hvilke forpligtelsen efterfølgende blev ophævet? Kan Kommissionen vedrørende statistikker om ophævelse af forpligtelsen oplyse, hvilke projekter, det drejer sig om og hvorfor forpligtelsen blev ophævet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(4. august 2003)

For perioden 2000-2006 kan Kommissionens betalinger tage form af acontobetalinger, mellemliggende betalinger eller udbetaling af restbeløb i henhold til artikel 32, stk 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om de generelle bestemmelser for strukturfondene (1). Mellemliggende betalinger og udbetaling af den endelige saldo skal vedrøre faktisk afholdte udgifter, der skal svare til betalinger, der er foretaget af de endelige støttemodtagere, og som der foreligger kvitterede fakturaer eller tilsvarende dokumenter for.

De skotske myndigheder har hidtil gjort krav på udbetaling af 201 mio. EUR. Dette svarer til ca. 12 % af strukturfondsbevillingerne til Skotland for programmeringsperioden 2000-2006, som udgør 1 688 EUR. Dette beløb omfatter ikke acontobetalinger, som tegner sig for 7 % af fondsstøtten til de pågældende interventioner.

Det eneste program i Skotland, der på dette tidspunkt falder ind under den såkaldte »N+2«-regel i artikel 31, stk 2, i forordning (EF) nr. 1260/1999, er Highlands & Islands Special Transitional Programme (det særlige overgangsprogram for højlandet og øerne). Efter denne regel skal der for forpligtelser, der er indgået i år 2000, indsendes betalingsanmodninger for det tilsvarende beløb senest den 31. december 2002, hvis bevillingerne ikke skal frigøres. Den risiko eksisterer hverken for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond eller for Det Finansielle Instrument for Udvikling af Fiskeriet, for hvilke der ikke var indgået forpligtelser i 2000. Med hensyn til Den Europæiske Garantifond for Landbruget er spørgsmålet om de frigjorte beløbs størrelse stadig til drøftelse mellem Kommissionen og de skotske myndigheder.

For de øvrige programmer i Skotland vil N+2-reglen for første gang finde anvendelse ved udgangen af 2003. Kommission vil først efter den 31. december 2003 være i stand til at beregne, hvor store disse beløb bliver, fordi den først da vil have modtaget og behandlet alle betalingsanmodninger fra den pågældende forvaltningsmyndighed.

For perioden 1994-1999 modtog Skotland 1 353 mio.EUR fra strukturfondene. Kommission modtog alle de dokumenter fra de skotske myndigheder, der var nødvendige for at afslutte programmerne før fristens udløb den 31. marts 2003. Det er først, når alle dokumenter er gennemgået, herunder også revisions-kontrolerklæringerne, at afslutningsproceduren kan færdiggøres. På dette tidspunkt vil Kommissionen være i stand til at beregne omfanget af eventuelt frigjorte bevillinger.

Det skal bemærkes, at Kommissionen ikke beregner de frigjorte beløb pr. projekt, men pr. program, på grundlag af anmodningerne om udbetaling af restbeløb og afslutningsdokumenterne. En sådan afslutning foretages imidlertid med forbehold af senere beslutninger om annullering eller nedsættelse af støtte, der medfører tilbagebetaling af fejlagtigt udbetalte beløb i henhold til artikel 24 i forordning (EØF) nr. 4253/1988 (2), som ændret (3).

----

(1)EFT L 161 af 26.6.1999.

(2)  Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 af 19. december 1988 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter, EFT L 3 74 af 31.12.1988.

(3)EFT C 118 af 28.4.1993.

----

----

(2004/C 33 E/247)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2267/03

af Jules Maaten (ELDR) til Kommissionen

(9. juli 2003)

Om:   Diskrimination mod kvinder

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(22. august 2003)

Kommissionen ønsker at henlede det ærede medlems opmærksomhed på, at der allerede findes omfattende fællesskabsregler, som giver mulighed for at gennemføre princippet om ligebehandling af mænd og kvinder på området beskæftigelse og erhverv.

Siden Amsterdam-traktaten trådte i kraft i maj 1999 findes der desuden et nyt retsgrundlag, nemlig traktatens artikel 13, som giver Rådet mulighed for på forslag af Kommissionen at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at bekæmpe enhver forskelsbehandling på grundlag af bl.a. personers køn på de områder, hvor Fællesskabet har kompetence med forbehold af traktatens andre bestemmelser.

Rådet vedtog således allerede i 2000 på grundlag af netop artikel 13 i EF-traktaten et direktiv, som tager sigte på at bekæmpe enhver forskelsbehandling på grundlag af race eller etnisk oprindelse (1) på områder med tilknytning til adgang til beskæftigelse, adgang til og levering af varer og tjenesteydelser, herunder boliger, social beskyttelse og sociale goder samt uddannelse.

Det er på denne baggrund, at Kommissionen er i færd med at undersøge mulighederne for at anvende artikel 13 i EF-traktaten til at bekæmpe forskelsbehandling på grundlag af køn på andre områder end beskæftigelse og erhverv.

----

(1)  Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse, EFT L 180 af 19.7.2000.

----

----

(2004/C 33 E/248)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2268/03

af Giorgio Celli (Verts/ALE) til Kommissionen

(3. juli 2003)

Om:   Tungmetaller i vilde svampe

I de seneste år er der sket en betydelig stigning i markedsføringen og forbruget af spiselige vilde svampe, ikke kun i Italien. Det fremgår af oplysninger fra AIIPA (1) (1998), at den italienske import af ikke-dyrkede svampe (friske, tørrede, frosne, konserverede osv.) udgør ca. 20 000 tons pr. år, hvoraf cirka halvdelen består af svampe af typen Boletus edulis (B. aereus, B. aestivalis, B. edulis, B. pinophilus), der hovedsagelig stammer fra Europa, men i stadigt større omfang også fra Afrika (særlig Sydafrika), Kina og Centralamerika. Cirka tusinde italienske virksomheder er beskæftigede inden for sektorerne import, tilberedning og distribution.

I forordning EF nr. 466/2001, som er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende af 16. marts 2001 (2), fastsættes der på grundlag af en udtalelse fra Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler grænseværdier for bestemte forurenende stoffer i levnedsmidler, herunder dyrkede svampe. For Cadmium fastsættes grænseværdien i alle dyrkede svampe til 0,2 mg/kg vådvægt; for blys vedkommende fastsættes grænseværdien i alle dyrkede svampe til 0,3 mg/kg vådvægt.

Er Kommissionen opmærksom på, at fællesskabslovgivningen ikke indeholder nogen bestemmelser om vilde svampe?

Hvilke initiativer agter Kommissionen at tage, hvad angår den tilladte grænseværdi for cadmium og bly i vilde svampe i betragtning af, at der på grundlag af undersøgelser foretaget af autoritative forskere er konstateret farlige værdier af disse tungmetaller i de vilde svampe, der forhandles frit i Den Europæiske Union (3)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(31. juli 2003)

Lovgivningen om forurenende stoffer i fødevarer indeholder grænseværdierne for bly og cadmium i alle dyrkede svampe. Vilde svampe er ikke på nuværende tidspunkt omfattet heraf, da der ved fastsættelsen af grænseværdierne ikke forelå oplysninger om, at indtagelse af bly og cadmium gennem vilde svampe skulle kunne udgøre en risiko for folkesundheden.

Medlemsstaterne har for nylig indsamlet nye data om niveauet af bly og cadmium i en række fødevarer. Rapporten forventes færdig inden udgangen af 2003. Denne rapport vil blive lagt til grund ved gennemgangen af grænseværdierne for bly og cadmium i fødevarer.

----

(1)  Associazione Italiana Industrie Prodotti Alimentari — 20. april 1999: Rundskrivelse til tilknyttede virksomheder om »Den italienske udenrigshandel med svampe i 1998«. Milano.

(2)EFT L 77 af 16.3.2001, s. 1.

(3)  L. Cocchi m.fl., 2001 — Tungmetaller og redioaktive isotoper: sundhedshygiejniske aspekter — Akter fra II internationale kongres om mykologisk toksikologi, Viterbo, den 6.-7. december 2001. Associazione Micologica Bresadola Centro studi micologici, 2002, 17: 73-91.

----

----

(2004/C 33 E/249)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2269/03

af Hiltrud Breyer (Verts/ALE) til Kommissionen

(9. juli 2003)

Om:   Nedgang i bi-populationerne/anvendelse af det aktive stof Imidacloprid i pesticider

Biavlere i Frankrig, Tyskland, Italien og Østrig har aflagt ensstemmende beretning om en massiv nedgang i bi-populationen. I visse regioner er indtil 80 % af alle bisværmene døde. Dette har allerede ført til et fald i udbyttet af honning på flere tusinde tons pr. år. Da honningbier endvidere spiller en stor rolle i blomsterbestøvningen, er udbyttet af æbler, pærer og raps også faldende.

De franske biavlere, som allerede siden 1994 er ramt af en alvorlig nedgang i bi-populationen, skyder skylden på insektgiften Gaucho (med det aktive stof Imidacloprid), som firmaet BayerCropscience har markedsført. Imidacloprid anvendes både som sprøjtemiddel og til behandling af såsæd. Sådanne systemiske insektgifte overføres fra frøene til planterne og findes senere i alle plantedele. De skadelige insekter dør, når de spiser af planten — da det aktive stof imidlertid også vandrer over i pollen, ødelægger det også bierne. Det franske miljøministerium har derfor indført et forbud mod Gaucho inden for dyrkningen af solsikker.

Det er hævet over enhver tvivl, at Imidacloprid er skadeligt — på hver pakning står der »farligt for bier«. Flere tests har vist, at anvendelsen af pesticidet ødelægger biernes orienteringsevne. Udover det franske biavlerforbund kræver også det tyske biavlerforbund, naturbeskyttelsesorganisationen samt samordningsgruppen mod BAYER-risiciene et forebyggende stop for anvendelsen af Gaucho.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(14. august 2003)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens besvarelse af skriftlig forespørgsel P-l 804/02 af Dominique Souchet (1).

Kommissionen har modtaget oplysninger om faldet i bi-populationerne i visse medlemsstater. Det er i øjeblikket ikke videnskabeligt dokumenteret, om dette fald kan tilskrives én faktor som f.eks. anvendelsen af pesticider.

Kommissionen ønsker desuden at understrege, at mærkningen af plantebeskyttelsesmidler skal afspejle deres potentielt farlige egenskaber. Det sker på grundlag af resultaterne af standardtest udført under ekstreme eksponeringsforhold. Oplysningerne på mærkaten skal dog læses i sammenhæng med brugsanvisningen. Medlemsstaterne kan ikke tillade markedsføring af et plantebeskyttelsesmiddel, hvis dette middel, når det anvendes i overensstemmelse med brugsanvisningen, har uacceptable virkninger på arter uden for målgruppen, f.eks. honningbier.

Inden for rammerne af evalueringen af eksisterende aktive stoffer skal Bayer som anmelder af Imidacloprid senest den 30. november 2003 indsende fyldestgørende informationsmateriale til referenten, som i dette tilfælde er medlemsstaten Tyskland. Kommissionen er også bekendt med de igangværende undersøgelser i Frankrig. Et plantebeskyttelsesmiddel kan kun medtages på positivlisten i Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (2), hvis anmelderen kan påvise, at midlerne er i overensstemmelse med bestemmelserne i direktivets artikel. Kommissionen yder ikke økonomisk støtte til de undersøgelser, der skal gennemføres med henblik på godkendelse af Imidacloprid.

----

(1)EFT C 309 E af 12.12.2002.

(2)EFT L 230 af 19.8.1991.

----

----

(2004/C 33 E/250)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2271/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(7. juli 2003)

Om:   Kloakeringsarbejdet i byen Zakinthos

Samhørighedsfonden har finansieret kloakeringsarbejdet i byen Zakinthos. Ifølge en ændringsafgørelse skulle arbejdet have været færdigt den 30. december 2000. På grund af den store forsinkelse, Kommissionen har kunnet konstatere, er betalingerne til det pågældende projekt blevet indstillet. I henhold til de oplysninger, jeg ligger inde med, har det græske økonomiministerium indledt en kontrol.

Kan Kommissionen oplyse, hvor stor en del af projektet der allerede er færdiggjort, hvilke betalinger der er foretaget, om det græske økonomiministerium har forelagt kontrolresultaterne, og hvilke yderligere foranstaltninger Kommissionen vil iværksætte i forbindelse med det pågældende projekt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(31. juli 2003)

Den 30. oktober 2001 anmodede betalingsmyndigheden Kommissionen om en midtvejsbetaling til projektet om kloakeringsarbejdet i Zakinthos. Behandlingen af denne anmodning afventer stadig yderligere oplysninger.

Den 19. december 2001 meddelte Kommissionen de græske myndigheder, at udbetalingerne til projektet ville blive indstillet, idet ikke forekom muligt at afslutte projektet inden for fristen i den ændrede afgørelse (den 31. december 2001). Den 31. oktober 2001 var kun 41 % af arbejdet afsluttet.

Den 29. november 2002 anmodede Kommissionen skriftligt de græske myndigheder om detaljerede oplysninger om, hvordan projektet skred frem både med hensyn til selve gennemførelsen og den finansielle forvaltning.

Den 23. december 2002 meddelte de græske myndigheder Kommissionen, at de havde anmodet betalingsmyndigheden om at foretage et kontrolbesøg på stedet, og at oplysningerne vedrørende projektet og dets forventede afslutning ville blive sendt til Kommissionen efter modtagelse af kontrolrapporten.

Kommissionen har endnu ikke modtaget disse oplysninger.

----

----

(2004/C 33 E/251)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2275/03

af Georges Berthu (NI) til Kommissionen

(7. juli 2003)

Om:   Landbrug — tørke og brakmarker

Visse regioner i Frankrig er i øjeblikket ramt af en langvarig tørke, og det er begyndt at skorte på kreaturfoder. Ville det, ikke bare i den aktuelle situation men også i forbindelse med eventuelle fremtidige tørkeperioder, være muligt at dispensere fra de gældende bestemmelser og tillade, at brakmarker bliver anvendt som græsningsarealer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(29. juli 2003)

Kommissionen er klar over, at tørkesituationen er blevet forværret i flere af Fællesskabets regioner i løbet af juni 2003, og har efter positiv udtalelse fra Forvaltningskomitéen for Korn den 3. juli 2003 besluttet at give tilladelse til, at arealer, der i de berørte regioner i Tyskland, Frankrig, Italien og Østrig er udtaget af landbrugsproduktionen i produktionsåret 2003/2004, kan benyttes til dyrefoder. Denne foranstaltning gælder fra 4. juli 2003.

Anvendelsen af brakmarker til dyrefoder skal fortsat være en ekstraordinær foranstaltning, som kun kan tillades i særlige regionale situationer.

----

----

(2004/C 33 E/252)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2287/03

af Herbert Bösch (PSE) til Kommissionen

(7. juli 2003)

Om:   Momssatser for sojaprodukter

Sojaprodukter bruges primært som erstatning for mælkeprodukter af animalsk oprindelse (ofte i tilfælde af laktoseintolerance eller mælkeproteinallergi), da de har samme ernæringsmæssige værdi som mejeriprodukter, hvilket medfører, at soja- og mælkeprodukter er direkte konkurrenter på markedet.

Mens der i alle medlemsstater gælder nedsatte momssatser for mejeriprodukter, anvender adskillige medlemsstater standardmomssatsen — der er betydelig højere — på sojaprodukter (f.eks. Spanien og Østrig).

Medlemsstaterne skal overholde princippet om fiskal neutralitet, der forbyder, at ens/tilsvarende konkurrerende produkter pålægges forskellige momssatser, da det fører til konkurrencefordrejning. Domstolen har ligeledes i flere sager fastslået, at tilsvarende varer/tjenesteydelser skal pålægges samme momssats.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(8. august 2003)

Ifølge de gældende fællesskabsbestemmelser vedrørende momssatser (artikel 12, stk 3, i sjette momsdirektiv (1)) har medlemsstaterne faktisk ret til at anvende en reduceret sats for fødevarer, idet denne kategori er medtaget i bilag H til ovennævnte direktiv. Når de vælger at anvende en reduceret sats, har de imidlertid ikke pligt til at anvende en reduceret sats for alle fødevarer.

Kommissionen har netop vedtaget et forslag til direktiv om de reducerede momssatser (2). Dette forslags hovedformål er at forbedre det indre markeds funktion ved at rationalisere medlemsstaternes anvendelse af de reducerede momssatser for at undgå potentielle konkurrencefordrejninger ved at give medlemsstaterne lige muligheder for at anvende de reducerede satser.

I dette forslag er fødevarekategorien ikke blevet ændret. Kommissionen har imidlertid benyttet lejligheden til at minde medlemsstaterne om, at det er nødvendigt, at de overholder EF-Domstolens retspraksis, når de fastsætter anvendelsesområdet for deres reducerede satser, navnlig princippet om afgiftsneutralitet, som omfatter to andre principper, nemlig princippet om momsens ensartethed og princippet om fjernelse af konkurrencefordrejninger.

----

(1)  Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, EFT L 145 af 13.6.1977. Direktivet er senest ændret ved direktiv 2002/93/EF, EFT L 331 af 7.12.2002.

(2)  KOM(2003) 397 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/253)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2305/03

af Philip Claeys (NI) til Kommissionen

(14. juli 2003)

Om:   Kampagne om temaet »For diversitet — mod diskrimination«

Den 16. juni 2003 lancerede Diamantopoulou, medlem af Kommissionen, en kampagne om temaet »For diversitet og mod diskrimination«. Et af midlerne i kampagnen var oprettelse af et websted, som kun er tilgængeligt på tre sprog (engelsk, tysk og fransk). På åbningssiden hedder det: »In the future this website will be available in all EU languages«. Den 2. juli eller godt to uger efter oprettelsen af dette websted var teksterne dog stadig ikke tilgængelige på Den Europæiske Unions øvrige officielle sprog.

Hvorfor blev kampagnen indledt, selv om oversættelsen af teksterne endnu ikke var færdiggjort?

Hvad skyldes det, at oversættelsesarbejdet varer så længe?

Udgør det ikke i sig selv en form for diskrimination at udbyde et websted på kun tre EU-sprog, skønt omkostningerne dertil i lige så høj grad bæres af skatteydere i andre sprogområder?

----

----

(2004/C 33 E/254)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2306/03

af Philip Claeys (NI) til Kommissionen

(14. juli 2003)

Om:   Kampagne om temaet »For diversitet — mod diskrimination«, indirekte diskrimination

Den 16. juni 2003 lancerede Diamantopoulou, medlem af Kommissionen, sin kampagne om temaet »For diversitet og mod diskrimination«. Et af diskriminationsaspekterne, der nævnes på webstedet for denne kampagne, er den såkaldte indirekte diskrimination. Som eksempel anføres der følgende: »Det er en form for indirekte diskrimination at forlange af en ansøger, at vedkommende aflægger prøve på et bestemt sprog, selv om der til udøvelse af den pågældende funktion ikke kræves kendskab til dette sprog. Ansøgere med et andet modersmål kan dermed udelukkes«.

Der er her tale om et hidtil overset problem. En hel del virksomheder og organisationer, hvis aktiviteter udføres i tilknytning til de europæiske institutioner i Bruxelles, anvender sprogkriterier, som ved udvælgelsesprocedurer er diskriminerende for den lokale befolkning. Desuden kan man også konstatere det fænomen, at der som kriterium i visse stillingstilbud ikke anvendes kendskab til et bestemt sprog, men om ansøgeren har det pågældende sprog som modersmål.

Hvordan påtænker Kommissionen, at problemet med indirekte diskrimination i form af urimelige sprogkrav skal tages op til behandling i kampagnen om temaet »For diversitet — mod diskrimination«? Hvilke konkrete initiativer er der i den forbindelse planlagt?

----

----

(2004/C 33 E/255)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2319/03

af Philip Claeys (Nl) til Kommissionen

(14. juli 2003)

Om:   Kampagne om temaet »For diversitet — mod diskrimination«

Kampagnen for diversitet og mod diskrimination skal løbe i flere år, og den indledes med aspektet diskrimination på arbejdspladsen. Virksomheder kendetegnet af mangel på diversitet sammenlignes med de dukker, som automobilindustrien benytter til kollisionsprøver. På webstedet og i folderen gengives der et idyllisk billede af virksomheder, der netop er præget af denne diversitet med deraf følgende øget motivation for arbejdstagerne, højere kreativitet og tilmed større fortjenstmargin.

På en hel del områder findes der imidlertid virksomheder, der med hensyn til etnisk sammensætning ganske vist ikke er præget af diversitet, men som ikke desto mindre er præstationsdygtige, kreative og innovative, bl.a. i kraft af diversiteten i evner og kapacitet hos deres ansatte. Det behøver på ingen måde at være et udslag af diskrimination, at mange virksomheder kun har ansat et fåtal af fremmede. Ofte er de fremmede ikke i besiddelse af de nødvendige kvalifikationer, hvilket f.eks. kan have at gøre med manglende kendskab til sprog og stort frafald i skoleundervisningen.

Hvilke mekanismer vil der indgå i kampagnen for at undgå, at virksomheder, som i øvrigt arbejder ud fra de bedste hensigter, bliver stemplet for »mangel« på etnisk diversitet?

Er Kommissionen klar over risikoen for, at virksomheder — under pres i form af europæiske eller andre offentlige kampagner — kan henfalde til såkaldt »positiv« særbehandling eller diskrimination, således at højere kvalificerede ansøgere bliver fravalgt, fordi de ikke er af fremmed oprindelse? Hvilke foranstaltninger overvejer Kommissionen at tage i brug mod sådanne uheldige virkninger af diversitetskampagner?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

på skriftlige forespørgsler E-2305/03, E-2306/03 og E-2319/03

(26. august 2003)

Det initiativ, det ærede medlem nævner, er bestemt til at oplyse borgerne om deres rettigheder og pligter i henhold til to antidiskriminationsdirektiver med hjemmel i EF-traktatens artikel 13, som blev vedtaget i 2000 (1). Kampagnen finansieres under oplysningsaktiviteterne som led i Fællesskabets handlingsprogram for bekæmpelse af forskelsbehandling (2).

Kampagnenetstedet vil inden længe foreligge på alle EU-sprog. Der er ved at blive lagt sidste hånd på de enkelte sprogudgaver af kampagnematerialet efter høring af de relevante berørte parter (nationale myndigheder, arbejdsmarkedets parter og ikke-statslige organisationer (ngo'er)) om tilpasningen af kampagnematerialet til de enkelte medlemsstater. Årsagen til, at netstedet i første omgang kun forelå på tre sprog, var, at man ønskede at igangsætte kampagnen uden forsinkelser. Denne fremgangsmåde er i overensstemmelse med den praksis, der er anvendt i forbindelse med de øvrige fællesskabsinstitutioners netsteder, f.eks. Parlamentets, hvor nogle sider kun findes på et begrænset antal sprog. Det fremmer gennemsigtigheden at gøre oplysningerne tilgængelige så hurtigt som muligt i stedet for at afvente, at de foreligger på alle EU-sprog.

Det ærede medlem har også stillet et spørgsmål om anvendelsen af sprogprøver i forbindelse med visse stillinger og krav til den efterspurgte viden. For så vidt angår den diskriminerende praksis med i stillingsannoncer at kræve, at ansøgerne har et bestemt modersmål, har Kommissionen i flere svar på skriftlige forespørgsler redegjort for sit overordnede syn på sagen. Det ærede medlem henvises derfor til Kommissionens svar på følgende skriftlige forespørgsler: E-4100/00 fra Bart Staes (3), E-0779/01 fra Bart Staes (4), E-1356/01 fra Vitaliano Gemelli (5), E-1681/01 fra Bart Staes (6), E-1682/01 fra Bart Staes (6), E-2331/01 fra Concepció Ferrer (6), E-2900/01 fra Bart Staes (7), E-2901/01 fra Bart Staes (7), E-2944/01 fra Bart Staes (7), E-3189/01 fra Willi Rothley (7), E-3572/01 fra Bart Staes (8), E-0941/02 fra Bart Staes (9), E-2764/02 fra Bart Staes (10), E-1 733/03 fra Jo Leinen (11) og E-2018/03 fra Bart Staes (12).

For så vidt angår det ærede medlems spørgsmål om positiv forskelsbehandling, har Domstolen i sin retspraksis i sager om kønsdiskriminering (13) opstillet klare grænser for omfanget af foranstaltninger, der har til formål at afhjælpe de ugunstige forhold, som visse grupper er udsat for på arbejdsmarkedet. Disse grænser forbyder, at der anvendes foranstaltninger, som fremmer, at arbejdstagere, der er mindre kvalificerede til en stilling, vælges med den begrundelse, at de tilhører en ugunstigt stillet eller diskrimineret gruppe.

Endelig er der efter Kommissionens opfattelse ingen fare for, at virksomheder, der handler i god tro, bliver stigmatiseret på grund af manglende etnisk mangfoldighed.

----

(1)  Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse - EFT L 180 af 19.7.2000 og Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser for ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv — EFT L 303 af 2.12.2000.

(2)  Rådets afgørelse 2000/750/EF af 27. november 2000 om Fællesskabets handlingsprogram for bekæmpelse af forskelsbehandling (2001-2006) - EFT L 303 af 2.12.2000.

(3)EFT C 174 E af 19.6.2001.

(4)EFT C 235 E af 21.8.2001.

(5)EFT C 350 E af 11.12.2001.

(6)EFT C 93 E af 18.4.2002.

(7)EFT C 134 E af 6.6.2002.

(8)EFT C 160 E af 4.7.2002.

(9)EFT C 229 E af 26.9.2002.

(10)EFT C 92 E af 17.4.2002.

(11)EUT C 11 E af 15.1.2004, s. 221.

(12)  Se side 201.

(13)  Som eksempel kan nævnes dom af 17. oktober 1995, sag C-450/93, Kalanke, og dom af 11. november 1997, sag C-409/95, Marschall.

----

----

(2004/C 33 E/256)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2314/03

af Paul Rübig (PPE-DE) til Kommissionen

(14. juli 2003)

Om:   Begrænset adgang til det japanske marked for lægemidler fremstillet på basis af plasma

Det japanske parlament vedtog i 2002 en ny lovgivning, som indfører årlige prognoser for de forventede forsendelser af lægemidler fremstillet på basis af blod eller plasma af japanske eller udenlandske producenter. Selv om et af formålene med denne nye lov (om indsamling og formidling af blod kontrollov/Showa 31 (1956) nr. 169) er at sikre tilstrækkelig blodforsyning i Japan, er det primære mål med loven at fremme national selvforsyning.

Den nye lov indebærer, at der hvert år vil blive udarbejdet en udbuds- og efterspørgselsoversigt for blodprodukter, og den japanske regering vil henstille til importselskaberne at begrænse importen af produkterne, hvis det vurderes, at import nedsætter efterspørgslen efter japanske blodprodukter. Selskaber, som undlader at følge henstillingerne, risikerer at få inddraget deres tilladelser til at drive forretning.

Det mulige krav om mærkning, som kan tvinge udenlandske producenter til at specificere, at deres produkter hidrører fra betalte donorer, vækker også stor bekymring og kan have diskriminerende virkning.

Er Kommissionen ikke enig i, at en sådan politik, som diskriminerer produkter, som fremstilles ved hjælp af den mest avancerede teknologi og tillades på EU's medlemsstaters markeder, er en alvorlig hindring for handelen og adgangen til markedet? Er Kommissionen ikke også enig i, at dette emne bør tages op til diskussion ved det næste WTO-topmøde i Cancùn i oktober 2003?

Svar afgivet på Kommissionens vegne Erkki Liikanen

(1. september 2003)

Som indledende kommentar ønsker Kommissionen at påpege, at alle produkter fremstillet på basis af plasma, som er godkendt af Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering (EMEA) til markedsføring i EU, opfylder de strengeste sikkerhedskrav uanset deres oprindelse.

Hvad angår ændringen af den kontrollov, som det ærede medlem henviser til, er Kommissionen opmærksom på disse lovbestemmelser og deler det ærede medlems bekymringer. Der bør ikke findes handelsrestriktioner uden lovlig begrundelse.

Efter Kommissionens opfattelse indeholder ovennævnte japanske bestemmelser to bekymrende aspekter:

I henhold til aftalen om tekniske handelshindringer (TBT-aftalen) skal medlemsstaterne under Verdenshandelsorganisationen (WTO) sørge for, at der ikke udarbejdes, vedtages og anvendes procedurer for overensstemmelsesvurdering, der tilsigter eller bevirker unødvendige hindringer for den internationale handel. Derudover skal WTO-medlemsstaterne sikre, at indførte varer fra andre medlemsstaters område indrømmes en behandling, der ikke er mindre gunstig end den, der indrømmes tilsvarende indenlandske varer og tilsvarende varer fra andre lande.

Lovbestemmelser, der har til hensigt at diskriminere mellem bloddonorer eller oprindelseslande eller uberettiget antyde — uden videnskabeligt grundlag — at produkter, der er fremstillet på basis af blod fra ubetalte donorer, er sikrere end produkter på basis af blod fra betalte donorer, vækker bekymring. Som det ærede medlem dog vil vide, kræves det i direktiv 2002/98/EF (1), at medlemsstaterne »træffer foranstaltninger til at tilskynde til frivillig og vederlagsfri afgivelse af blod med henblik på at sikre, at blod og blodkomponenter så vidt muligt tilvejebringes ved sådanne afgivelser« (artikel 20).

Der er ikke grundlag for differentieret mærkning, hvis produkternes kvalitet og sikkerhed opfylder tilsvarende krav.

Kommissionen undersøger for øjeblikket situationen for nøjagtigt at fastlægge den japanske lovgivnings art og virkning, særligt hvad angår den økonomiske indvirkning på europæiske produkter. Spørgsmålet om, hvorvidt disse bestemmelser udgør et brud på WTO-reglerne, undersøges nærmere.

Kommissionen har dog allerede taget spørgsmålet op i de bilaterale drøftelser med de japanske myndigheder, herunder dialogen mellem EU og Japan om reform af love og bestemmelser.

----

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/98/EF af 27. januar 2003 om fastsættelse af standarder for kvaliteten og sikkerheden ved tapning, testning, behandling, opbevaring og distribution af humant blod og blodkomponenter og om ændring af direktiv 2001/83/EF, EFT L 33 af 8.2.2003.

----

----

(2004/C 33 E/257)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2315/03

af Paul Rübig (PPE-DE) til Kommissionen

(14. juli 2003)

Om:   Begrænset adgang til det australske marked for lægemidler fremstillet på basis af plasma

I Australien indebærer en monopolaftale (The Plasma Fractionation Agreement), at selskabet CSL Limited er den eneste leverandør af australske lægemidler fremstillet på basis af plasma. CSL Limited nyder imidlertid samme handelsfrihed i EU og på andre større markeder som europæiske producenter.

Sikkerhedsreglerne for fremstilling og distribution af lægemidler fremstillet på basis af plasma er ikke anderledes for CSL Limited end for andre større producenter, hvis produkter ikke har adgang til det australske marked. Der diskrimineres endda yderligere, idet der for lægemidler fremstillet på basis af plasma, som hidrører fra ikke-australske kilder, skal aflægges bevis for effektivitet og sikkerhed, for at disse kan få adgang til markedet.

Er Kommissionen ikke enig i, at en sådan politik, som diskriminerer produkter, som fremstilles ved hjælp af den mest avancerede teknologi og tillades på EU's medlemsstaters markeder, er en alvorlig hindring for handelen og adgangen til markedet? Er Kommissionen ikke også enig i, at dette emne bør tages op til diskussion ved det næste WTO-topmøde i Cancùn i oktober 2003?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(1. september 2003)

Som indledende kommentar ønsker Kommissionen at påpege, at alle produkter fremstillet på basis af plasma, som er godkendt af Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering (EMEA) til markedsføring i EU, opfylder de strengeste sikkerhedskrav uanset deres oprindelse. En lang række foranstaltninger garanterer sikkerheden i forbindelse med produkter fremstillet på basis af plasma. Da sikkerheds- og kvalitetskravene er ens i Australien og EU, er de diskriminerende foranstaltninger mod europæiske produkter tilsyneladende ikke begrundet i hensynet til folkesundheden.

Kommissionen er opmærksom på situationen og er enig i, at monopolaftalen vækker bekymring, hvad angår adgang til markedet.

Efter Kommissionens opfattelse gives der kun i særlige tilfælde adgang til det australske marked for produkter på basis af plasma, som er fremstillet uden for Australien.

I henhold til WTO-bestemmelserne skal WTO-medlemsstaterne sikre, at indførte varer fra andre medlemsstaters område indrømmes en behandling, der ikke er mindre gunstig end den, der indrømmes tilsvarende indenlandske varer og tilsvarende varer fra andre lande.

Kommissionen undersøger for øjeblikket situationen for nøjagtigt at fastlægge den ovennævnte monopol-aftales art og virkning, særligt hvad angår den økonomiske indvirkning på europæiske produkter. Spørgsmålet om, hvorvidt disse markedsbestemmelser udgør et brud på WTO-reglerne, undersøges nærmere.

Afhængigt af udfaldet af denne analyse vil Kommissionen tage yderligere skridt og rejse spørgsmålet over for de australske myndigheder eller i det relevante WTO-udvalg.

----

----

(2004/C 33 E/258)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2316/03

af Armando Cossutta (GUE/NGL) til Kommissionen

(14. juli 2003)

Om:   Sprogkendskab i Unionen

Med masseudbredelsen af de nye multimedieteknologier som f.eks. de såkaldte DVD er det muligt for de europæiske borgere, der køber en film, at se den på de forskellige sprog i Unionen. På markedet sker det derimod stadig hyppigere, at DVD tilbyder film i højst to sprogversioner og ikke altid med undertekster på alle sprog.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(4. september 2003)

Kommissionen deler fuldt ud det ærede medlems ønske om at fremme undervisningen og indlæringen af de forskellige sprog i Unionen.

Det ærede medlems opmærksomhed henledes i denne forbindelse på Kommissionens nylige meddelelse til de øvrige institutioner: »Fremme af sprogindlæring og sproglig mangfoldighed: Handlingsplan 2004-2006« (1).

Der henvises i denne meddelelse specifikt til de nye teknologiers potentiale med hensyn til at fremme sprogindlæringen:

Kommissionen foreslår desuden at iværksætte en undersøgelse, som skal analysere potentialet for øget anvendelse af undertekster i film og tv-programmer, med henblik på at fremme sprogindlæringen og undersøge metoder og midler til at fremme øget brug af undertekstet av-materiale i sprogindlærings-øjemed.

Hvad angår det andet spørgsmål og mere specifikt spørgsmålet om lovgivningsmæssige foranstaltninger må det understreges, at Kommissionen ikke har kompetence til at tage lovgivningsmæssige initiativer på dette område.

Afslutningsvis bekræfter Kommissionen, at den betragter flersprogede dvd'er som en ud af flere muligheder for at skabe et mere fremmedsprogsvenligt miljø i Europa, og at den agter at fremme anvendelsen af denne teknologi i denne henseende.

----

(1)  KOM(2003) 449 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/259)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2324/03

af Bill Newton Dunn (ELDR) til Kommissionen

(14. juli 2003)

Om:   Berettigelsen af udbetaling af forskellige offentlige pensioner til forskellige personkategorier beskæftiget inden for det britiske nationale sundhedsvæsen (British National Health Service)

Den britiske stat belønner arbejdstagere, der i mindst tyve år har arbejdet med patienter med psykiske lidelser i det nationale sundhedsvæsen, ved at lade antallet af præsterede tjenesteår tælle dobbelt ved pensionsberegningen.

Da min vælger har arbejdet inden for psykiatrien fra 1994 til 1999, men derefter er overgået til almindelig sygepleje, vil tjenesteårene 1994-1999 ikke tælle dobbelt i henhold til disse regler.

Er en sådan forskelsbehandling ikke urimelig og ulovlig, evt. i lyset af sagen Coloroll Pension Trustees Ltd. mod Russell, hvori det anføres, at »trustees« i forbindelse med erhvervstilknyttede pensionsordninger har pligt til at anvende alle de midler, der findes i national ret, for at sikre overholdelsen af ligebehandlingsprincippet i henhold til Rom-traktatens artikel 119?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(14. august 2003)

Kommissionen kan ikke på grundlag af de givne oplysninger konstatere, om der er tale om en overtrædelse af fællesskabslovgivningen om ligebehandling af kvinder og mænd. Den må derfor bede det ærede medlem om at forelægge yderligere oplysninger om den pågældende persons sag.

----

----

(2004/C 33 E/260)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2326/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   Forskelsbehandling af arbejdere og funktionærer i forbindelse med kompensation ved afskedigelse

Ifølge græsk arbejdsret nyder funktionærer og arbejdere ikke den samme grad af beskyttelse i tilfælde af tab af arbejdsplads, hvorfor arbejdere i tilfælde af afskedigelse får betydeligt mindre i kompensation ved afskedigelse end deres kolleger, som er funktionærer. Fagforeningerne kræver, at kompensation ved afskedigelse udlignes ikke kun set ud fra et indlysende ligebehandlingssynspunkt, men også fordi den meget lave kompensation til arbejdere er et incitament til afskedigelser.

Kan Kommissionen forelægge oplysninger om, hvilke bestemmelser der er gældende i de andre medlemsstater? Hvilke foranstaltninger agter den at træffe for at fremme en udligning af kompensationer ved afskedigelse i Den Europæiske Union?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(14. august 2003)

I 1997 offentliggjorde Kommissionen en rapport om den retlige situation omkring ansættelsesforholds ophør i medlemsstaterne. Kommissionen sender et eksemplar af denne rapport direkte til det ærede medlem og til Parlamentets sekretariat.

I den dagsorden for den europæiske social- og arbejdsmarkedspolitik, der blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde i Nice i december 2000, opfordres Kommissionen til at tilrettelægge en drøftelse om individuel afskedigelse inden udgangen af 2004.

Kommissionen indledte i juni 2003 en række undersøgelser for at gøre status over den nuværende situation i medlemsstaterne. Det er planlagt, at der skal offentliggøres en ajourført rapport i 2004, når disse undersøgelser er afsluttet. Kommissionen vil derefter tage stilling til, hvilke foranstaltninger det måtte være nødvendigt at træffe.

----

----

(2004/C 33 E/261)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2330/03

af Véronique Mathieu (EDD) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   Eksport af drikkevarer på flaske til Tyskland

De store engroskæder i Tyskland har meddelt de franske virksomheder, at de agter at standse markedsføringen af deres produkter som følge af den tyske regerings beslutning om allerede fra oktober i år at gennemføre forordningen fra januar 2003.

De tyske myndigheder har ikke truffet de logistiske foranstaltninger, som denne lovgivning medfører, og de har overladt til producenter og distributører at sørge for indsamling af tomme flasker og tilbagesendelse af disse til oprindelsesstedet.

Denne foranstaltning berører direkte drikkevarer fra Frankrig, og særlig mineralvand og kildevand i flasker, da eksportvirksomhederne ifølge lovgivningen skal sørge for tilbageførelsen af de tomme flasker til Frankrig. Dette medfører reelt en konkurrencefordrejning. Når Tyskland på denne måde næsten forhindrer eksport, udviser det da ikke et ønske om protektionisme, der ikke er i overensstemmelse med den europæiske lovgivning?

Mener Kommissionen, at denne nationale bestemmelse er i overensstemmelse med den europæiske lovgivning vedrørende det indre marked og med direktivet om emballage?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(29. august 2003)

Kommissionen var i sine indlæg i sag C-309/02 af den opfattelse, at det generelt er tilladt i henhold til artikel 7 i direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald og EF-traktatens artikel 28 at indføre pant på engangsemballage, forudsat at overgangen fra de eksisterende retursystemer til et system med pant på engangsemballage gennemføres uden forstyrrelser og uforholdsmæssige handelshindringer mellem medlemsstaterne.

I denne henseende har Frederik Bolkestein, kommissær for det indre marked, og Margot Wallström, miljøkommissær, ved brev af 15. maj 2003 meddelt Jürgen Trittin, den tyske miljøminister, deres opfattelse, nemlig at det system med pant på engangsemballage, der i øjeblikket anvendes i Tyskland, muligvis udgør en alvorlig overtrædelse af både EF-traktatens artikel 28 og artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald (1). Jürgen Trittin har svaret ved brev af hhv. 6. juni, 7. juli og 18. juli 2003. I disse breve påpeger ministeren, at den tyske forbundsregering er fast besluttet på at indføre et retursystem i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen senest den 1. oktober 2003, og at den har brug for tiden indtil denne dato til at løse problemer ved den praktiske gennemførelse.

Ved brev af 18. juli til kommissionsformand Romano Prodi gav Gerhard Schröder, den tyske forbundskansler, også sit personlige tilsagn om, at den tyske forbundsregering ikke vil have nogen yderligere overgangsperiode ud over den 1. oktober 2003.

I betragtning af ovenstående skrev kommissionsformand Romano Prodi den 23. juli 2003 til den tyske forbundskansler. Han påpegede, at han fortsat er bekymret over den aktuelle anvendelse af det obligatoriske tyske pantsystem. Nærmere betegnet anmodede han i betragtning af systemets effekt på import inden for EU den tyske forbundskansler om at overveje muligheden af at suspendere pantsystemet i sin aktuelle form, indtil et landsdækkende retursystem for hele Tyskland er i drift. Samtidig påpegede han, at Kommissionen vil være nødsaget til at indlede en traktatbrudssag mod Tyskland, hvis der ikke senest den 1. oktober 2003 er indført et retursystem, der er i overensstemmelse med fællesskabsretten.

----

(1)EFT L 365 af 31.12.1994.

----

----

(2004/C 33 E/262)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2339/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   Flytning af virksomheden American Tool i Albergaria-a-Velha

Det multinationale selskab, American Tool, ejer en fabrik i Albergaria-a-Velha, som producerer save, fukssvanse og andre former for skæreværktøjer. Den 27. juni i år meddelte virksomheden sine ansatte, at den agtede at lukke virksomheden i Portugal fra og med september måned, og at den allerede havde indledt den proces, som skulle føre til den kollektive afskedigelse af 74 arbejdstagere.

Virksomheden, som vil flytte en del af den produktion, der i dag foregår i Albergaria-a-Velha, til Danmark, angiver i skrivelserne til arbejdstagerne »konjunkturelle og teknologiske årsager« som begrundelse for lukningen.

Dette er helt uventet, eftersom der ikke foreligger oplysninger om, at virksomheden selv eller den gruppe, den tilhører, skulle befinde sig i økonomiske vanskeligheder. Gruppen har ud over virksomheden i Danmark flere andre virksomheder i EU-lande, bl.a. Spanien og Italien.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse, om ovennævnte virksomhed har modtaget støtte fra EU, og hvilke beløb der i givet fald er tale om?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Diamantopoulou

(29. august 2003)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.

----

----

(2004/C 33 E/263)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2342/03

af Paul Rübig (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   Socialforsikringskassen for bygningshåndværkere i den autonome provins Bolzano (Cassa Edile Provincia Autonoma Bolzano) — indbetalinger fra udenlandske byggefirmaer

Den østrigske virksomhed Strabag AG har anlagt sag, fordi det af østrigske byggefirmaer, der udstationerer arbejdstagere til den autonome provins Bolzano i Italien, kræves, at de foretager indbetalinger til Cassa Edile (bygningshåndværkernes sygekasse) i provinsen Bolzano, selv om de østrigske byggefirmaer indbetaler stort set tilsvarende ydelser i Østrig i henhold til østrigsk ferielovgivning for bygningshåndværkere (Bauarbeiterurlaubs- und -abfertigungsgesetz) og østrigsk socialforsikringslov (allgemeines Sozialversicherungsgesetz).

Sådanne dobbeltbetalinger kræves navnlig i kommuners bygge- og anlægskontrakter. Desuden har man afvist at udstede arbejdstilladelser til ikke-EU-borgere, fordi det pågældende østrigske byggefirma ifølge de italienske fagforeninger har nægtet at lade deres arbejdstagere blive medlem af sygekassen.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(22. august 2003)

Det ærede medlem rejser spørgsmålet om betingelserne for udveksling af tjenesteydelser hen over grænserne og om bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (3).

----

(1)EFT L 18 af 21.1.1997, s. 1.

(2)EFT C 50 af 22.2.1999, s. 41.

(3)EFT L 18 af 21.1.1997.

(4)EFT C 50 af 22.2.1999.

----

----

(2004/C 33 E/264)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2344/03

af Toine Manders (ELDR) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   Bureaukrati i forbindelse med Interreg

I støtteordningen for Interreg i Nederlandene forekommer der passager, som bevirker, at forvaltningen i praksis vanskeliggøres unødigt. Det gælder bl.a. kravet om, at der som betingelse for at opnå tilskud skal forevises kvitteringer for samtlige fakturaer og lønudbetalinger. På denne måde afskrækkes organisationer fra at ansøge om tilskud, så mulighederne for at opnå disse kun udnyttes i begrænset grad.

At søge om Interreg BMG-tilskud opfattes i Nederlandene ofte som værende uhyre besværligt: Alene udarbejdelsen af et detaljeret projekt med veldefinerede mål indebærer store udgifter. Dertil kommer, at administrationen er ret så kompliceret, idet man skal kunne godtgøre udgifter og forelægge fakturaer og kopier af lønsedler, hvortil kommer kvitteringer for indbetalinger.

Det indebærer i praksis, at en deltager hver måned fra listen over lønudbetalinger må finde ud af, hvilke personer der har deltaget i projektet og gennemgå hele listen for derefter at kunne forelægge en kvittering/udskrift fra banken for det samlede beløb. Alle disse oplysninger er automatisk indlæst på betalingsdisketter og således ret nemme at finde i systemet, men vanskelige at finde frem til, fordi der er tale om meget lange lister. Summa summarum: Mens administration og regnskaber i forbindelse med partnere er automatiseret, kræver EU fortsat »gammeldags« beviser/kopier.

Desuden har det i denne forbindelse vist sig, at som følge af diverse nationale tilføjelser og fortolkninger kan ofte særdeles velegnede ideer til projekter ikke komme i betragtning til Interreg-midler, ligesom der spildes unødvendig megen tid som følge af mangelfuld koordinering.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Barnier

(22. august 2003)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.

----

----

(2004/C 33 E/265)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2375/03

af Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   Edderfugle trues af hjertemuslingefiskeri

Ifølge en artikel i NRC-Handelsblad af 5. juli 2003 er der nu ført bevis for, at det kommercielle, mekaniske muslingefiskeri har negative følger for de fugle i Vadehavet, der lever af muslinger. En gruppe biologer har konstateret et signifikant fald i antallet af edderfugle (Somateria Mollissima) på ikke mindre end 50 %.

»Waddenvereniging« mener, at det mekaniske hjertemuslingefiskeri ødelægger hele økosystemet på grund af gennempløjningen af havbunden.

»Waddenvereniging« og »Vogelbescherming Nederland« (hhv. den nederlandske vadehavsforening og fugleværnsforening) kræver, at hjertemuslingefiskeriet i Vadehavet bringes til ophør for at hindre, at edderfuglene dør i så stort omfang. I vinteren 1999/2000 blev der optalt 21 000 døde fugle. Den seneste forskning viser, at der er en direkte forbindelse mellem manglen på muslinger og det forhold, at edderfuglene dør. Der er ikke ført bevis for teorien om, at parasitter skulle være årsag til fænomenet.

Ifølge artikel 6, stk 2, i direktiv 92/43/EØF (1) træffer medlemsstaterne passende foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for arterne i de særlige bevaringsområder samt forstyrrelser af de arter, for hvilke områderne er udpeget, for så vidt disse forstyrrelser har betydelige konsekvenser for dette direktivs målsætninger.

Denne retsforskrift gælder for de igangværende aktiviteter i de særlige bevaringsområder, som kan indvirke på beskyttelsen af vilde fugle. Anvendelsen heraf kan medføre en nødvendig justering af disse aktiviteter, eller at de må bringes til ophør.

Deler Kommissionen min opfattelse, nemlig at den nye viden bør resultere i foranstaltninger til beskyttelse af beskyttede fuglearter i dette fugledirektivområde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(29. august 2003)

I 2001 indledte Kommissionen to sager, hvoraf den ene vedrørte en plangodkendelse i forbindelse med bl.a. industrielt fiskeri efter skaldyr samt militære aktiviteter i Vadehavet (sag 2001/2164), og den anden direkte vedrørte de ugunstige følger af skaldyrfiskeriet i Vadehavet for populationerne af vilde fugle (sag 2001/4491). Vadehavet er af Nederlandene udpeget som et særligt beskyttet område i henhold til Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (2) (fugledirektivet) og er foreslået udpeget som lokalitet af fællesskabsbetydning i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (3) (habitatdirektivet). Sagerne gælder Nederlandenes mulige overtrædelse af habitatdirektivets artikel 6, stk 2, 3 og 4, som ifølge samme direktivs artikel 7 også gælder for de særligt beskyttede områder i henhold til fugledirektivet.

Behandlingen af disse to sager er i fuld gang. Den mulige etablering af en klar årsagssammenhæng mellem skaldyrfiskeriet og de rapporterede dødsfald blandt vilde fugle er af afgørende betydning i denne sag. Kommissionen vil medtage de informationer, det ærede medlem er fremkommet med, i sin vurdering for at kunne fastslå, om kravene i fugle- og habitat-direktivet er blevet opfyldt fra nederlandsk side.

----

(1)EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

(2)EFT L 103 af 25.4.1979.

(3)EFT L 206 af 22.7.1992.

----

----

(2004/C 33 E/266)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2379/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(18. juli 2003)

Om:   Små virksomheder og offentlige indkøb

Mener Kommissionen, at små virksomheder har rimelig adgang til at deltage i kontrakter vedrørende offentlige indkøb i EU? Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at forbedre situationen? Vil den for eksempel overveje at nedsætte tærsklen for størrelsen på de kontrakter, der skal offentliggøres, og at forenkle proceduren for offentliggørelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(5. september 2003)

Som svar på det ærede medlems forespørgsel vedrørende små og mellemstore virksomheders deltagelse i kontrakter om offentlige indkøb i EU skal Kommissionen understrege, at det er den magtpåliggende, at der udformes de bedste lovgivningsmæssige rammer med henblik på at åbne markedet for offentlige indkøb for alle aktører. Kommissionens vigtigste mål er både at skabe et reelt indre marked for offentlige indkøb og at opfylde virksomhedernes behov, især når det gælder forenkling og gennemsigtighed.

Forslagene om ændring af »de gældende udbudsdirektiver« (1), der for tiden er til behandling i Europa-Parlamentet og Rådet under proceduren for fælles beslutningstagning, indeholder vigtige fremskridt i forhold til den nuværende situation. Ud over en forenkling af procedurerne indeholder disse forslag foranstaltninger, der direkte vil være til gavn for de små og mellemstore virksomheder (SMV). Det gælder blandt andet om at give de ordregivende myndigheder mulighed for at opdele en kontrakt i mindre partier med henblik på at gøre disse tilgængelige for små virksomheder og at lette adgangen til de elektroniske procedurer. Adgangen til information er ligeledes forbedret betydeligt siden maj 2002 takket være en yderligere standardisering af indholdet af udbudsbekendtgørelserne.

Parallelt med dette lovgivningsarbejde har Kommissionen iværksat en undersøgelse med henblik på en mere præcis registrering af SMV'ernes adgang til offentlige kontrakter i EU. Resultaterne af denne undersøgelse vil være tilgængelige ved udgangen af 2003. Ifølge de første bedømmelser er de små og mellemstore virksomheders andel i offentlige kontrakter, der er omfattet af Fællesskabets tærskelværdier, generelt tilfredsstillende. Det må dog konstateres, at situationen kan forbedres på adskillige punkter. De vigtigste hindringer for en øget deltagelse af små og mellemstore virksomheder i offentlige kontrakter er dog først og fremmest manglende oplysninger om kontrakterne og de gældende procedurer, tunge administrative og finansielle byrder, store kontrakter, manglende forberedelser hos virksomhederne og endelig en vanskelig klageadgang.

I sin meddelelse om prioriteringerne i strategien for det indre marked 2003-2006 (2) gennemgår Kommissionen de foranstaltninger, den agter at træffe med henblik på at forbedre situationen. Kommissionen minder samtidig om, at »det påhviler medlemsstaterne at sikre, at de bestemmelser, de selv har vedtaget, anvendes effektivt. De bør endvidere forenkle deres nationale bestemmelser og i videst mulige omfang harmonisere de procedurer, de ordregivende myndigheder skal følge, med henblik på at lette virksomhedernes adgang til udbud«. Kommissionen har desuden opfordret medlemsstaterne til at »rationalisere og forenkle deres nationale bestemmelser og standardisere deres procedurer«.

I forbindelse med de offentlige kontrakter, der ikke falder ind under Fællesskabets tærskelværdier, og som er af størst interesse for SMV'erne, indeholder EU-lovgivningen en række garantier for virksomhederne, først og fremmest med hensyn til gennemsigtighed, lighed og ikke-diskrimination. Undersøgelsen om SMV'ers adgang til offentlige kontrakter kan desuden fungere som en interessant inspirationskilde for såvel de økonomiske operatører som lovgiverne og de nationale ordregivende myndigheder. I form af to vejledninger præsenterer den en række eksempler på god europæisk praksis, der gør det muligt under overholdelse af fællesskabsretten at iværksætte foranstaltninger, der er befordrende for en større deltagelse fra SMV'ernes side.

Hvad angår tærskelværdierne i udbudsdirektiverne og kontrakter indgået i specialsektorerne, har Europa-Parlamentet den 2. juli 2003 ved andenbehandlingen godkendt tærskelværdierne i Rådets fælles holdninger; disse værdier ligger tæt på dem, der for tiden er gældende. Der kan derfor ikke forventes en nedsættelse af tærskelværdierne.

Forenklingen af udbudsbekendtgørelser skal ske ved fyldestgørende gennemførelse af de nye direktiver i national ret, så snart disse er vedtaget på EU-plan. Kommissionen vil desuden stille forslag om ændring af direktiverne vedrørende klageadgang i forbindelse med offentlige kontrakter med henblik på en forbedring af klageadgangen og en præcisering af de nationale procedurer vedrørende klageadgang.

----

(1)  Jf. især Rådets fælles holdning af 30. marts 2003 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (2000/0115 (COD)).

(2)  Se Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget, »Strategien for det indre marked — Prioriteringer 2003-2006«. KOM(2003)238 af 7.5.2003.

----

----

(2004/C 33 E/267)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2386/03

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(18. juli 2003)

Om:   Finansiering af projekter til fremme af sundheden

Som led i Fællesskabets handlingsprogram om folkesundhed har Kommissionen alene til sundhedsfremme bevilget mere end 9,5 mio. EUR i støtte til 20 projekter. Kan Kommissionen oplyse, hvor meget de enkelte projekter beløber sig til, og hvor meget Kommissionen har ydet i støtte til de enkelte projekter? Er resultatet af de enkelte initiativer blevet kontrolleret? Kan Kommissionen give et analytisk, informativt og dokumenteret svar uden at henvise til internettet?

----

----

(2004/C 33 E/268)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2389/03

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(18. juli 2003)

Om:   Program for sundhedsfremme 1997-2002

Kan Kommissionen oplyse, hvilke erhvervsorganisationer, ngo'er, nationale myndigheder og offentlige eller private instanser, der har modtaget beløb eller bidrag (uanset om de allerede er udbetalt eller ej) — og størrelsen heraf — i tilknytning til de forskellige aktioner, der er fastsat i EF-handling sprogrammet for sundhedsfremme 1997-2002?

Kan Kommissionen oplyse, om der er gennemført en kontrol af beløbenes faktiske anvendelse og af resultatet af initiativerne?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

på skriftlige forespørgsler E-2386/03 og E-2389/03

(18. august 2003)

Det femårige EF-handlingsprogram vedrørende sundhedsfremme, sundhedsoplysning, sundhedsundervis-ning og sundhedsuddannelse blev vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet ved afgørelse nr. 645/96/EF (1) den 16. april 1996 med et samlet budget på 35 mio. ECU. Den 17. marts 2001 vedtog Europa-Parlamentet og Rådet en forlængelse af programmet til den 31. december 2002 med et forøget budget på 14,5 4 mio. EUR for de sidste to år.

I henhold til artikel 7, stk 2, i afgørelse nr. 645/96/EF skal der gennemføres en midtvejsevaluering af sundhedsfremmeprogrammet. Rapporten fra denne evaluering er offentliggjort i sin helhed på Kommissionens websted http://europa.eu.int/comm/health/index_en.html. En endelig evaluering af dette program og de øvrige folkesundhedsprogrammer er under udarbejdelse, og en rapport vil blive offentliggjort i 2004.

Afhængigt af størrelsen af den ydede støtte overvåges projekter, der modtager støtte under sundheds-fremmeprogrammet, gennem evaluering af midtvejsrapporter og endelige rapporter. Hvis den tekniske rapport eller det aflagte regnskab har givet anledning til spørgsmål, er der gennemført yderligere kontrolforanstaltninger, f.eks. besøg hos støttemodtageren med henblik på nøjagtig revision og uddybning af tvivlsspørgsmål. Der er desuden gennemført en række revisionsbesøg ud fra en stikprøvekontrol og i de tilfælde, hvor støtte ydes for flere år.

Vedlagte liste viser alle de projekter, der har modtaget støtte under sundhedsfremmeprogrammet siden 1996, med en detaljeret fordeling af midlerne mellem de forskellige projekter.

----

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 645/96/EF af 29. marts 1996 om et fællesskabshandlingsprogram for sundhedsfremme, sundhedsoplysning, sundhedsundervisning og sundhedsuddannelse som led i indsatsen inden for folkesundhed, EFT L 95 af 16.4.1996.

----

----

(2004/C 33 E/269)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2387/03

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(18. juli 2003)

Om:   Oprettelse af infrastrukturer til fremme af sundheden på arbejdspladser

EU's beføjelser på folkesundhedsområdet omfatter bl.a. fremme af sikkerheden på arbejdspladserne. I 2002 gav Kommissionen 985 000 EUR i støtte til Federal Association of Company Health Insurance Funds i Essen til et projekt vedrørende oprettelse af infrastrukturer til fremme af sundheden på arbejdspladserne. I projektets målsætninger indgår bl.a. udvikling af nationale infrastrukturer, der skal bistå med gennemførelsen af den europæiske politik til fremme af sundheden på arbejdspladserne. Kan Kommissionen oplyse, hvilke strukturer der er blevet oprettet i de medlemsstater, der er omfattet af projektet? Agter Kommissionen at kontrollere, at projektet er blevet gennemført i overensstemmelse med målsætningerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(14. august 2003)

Det ærede medlem henviser til en støtteaftale inden for rammerne af EF-handlingsprogrammet vedrørende sundhedsfremme, sundhedsoplysning, sundhedsundervisning og sundhedsuddannelse, som i øjeblikket gennemføres i alle medlemsstater, de tre EØS-lande og fem kandidatlande af det europæiske net til fremme af sundheden på arbejdspladsen (European Network for Workplace Health Promotion — ENWHP). Målsætningerne for denne støtteaftale omfatter udvikling af infrastrukturer, der på nationalt plan kan understøtte udbredelsen og gennemførelsen af effektive strategier og politikker for fremme af sundheden på arbejdspladsen.

Disse understøttende infrastrukturer, der også kaldes nationale fora for fremme af sundhed på arbejdspladsen, udgør en national platform til udveksling af viden og erfaring samt til aktioner med deltagelse af alle parter, der deltager i bestræbelserne på at fremme sundheden på arbejdspladsen. Fælles mål og regler for tæt samarbejde skal udvikles i overensstemmelse med de nationale prioriteringer og den nationale praksis. I de fleste lande, der deltager i projektet, har det nationale forum en uformel status og træffer beslutninger gennem konsensus baseret på frivillighed. Det nationale forum omfatter institutionelle parter, f.eks. statslige, regionale eller andre kompetente myndigheder, arbejdsmarkedets parter og repræsentanter for sociale sikringsinstitutioner, og ikke-institutionelle parter, f.eks. virksomheder, erhvervsorganisationer og kreditinstitutioner.

Medlemmerne af ENWHP har påbegyndt etableringen af et uformelt nationalt forum for fremme af sundhed på arbejdspladsen inden for deres geografiske område. Disse initiativer baseres så vidt muligt på allerede etablerede net for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen og forbedringer i sundheden på arbejdspladsen på europæisk og nationalt plan. I nogle tilfælde skabes der nye strukturer i form af net eller platforme. Resultaterne af dette projekt, herunder status og arbejdsprocedurer for de nationale infrastrukturer til fremme af sundhed på arbejdspladsen, fremlægges på ENWHP's fjerde europæiske konference, som afholdes i Dublin den 14.-15. juni 2004.

----

----

(2004/C 33 E/270)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2393/03

af Bill Miller (PSE) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om:   Kommissionens hvidbog »Et nyt afsæt for europæisk ungdom« (KOM(2001) 681)

Vandrerhjem i Bayern i Tyskland opererer i øjeblikket med en aldersgrænse på 26 år for gæster for at sikre, at vandrerhjemmet kan nyde godt af skattefritagelse. Hvordan vil denne hvidbog påvirke den nuværende aldersgrænse, der er fastsat af den tyske delstat Bayern? Er det overhovedet lovligt at fastsætte sådanne aldersgrænser? For tiden er Bayern den eneste tyske delstat, der tillader aldersgrænser i vandrerhjem.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(27. august 2003)

Hvidbogen om ungdommen (1), »Et nyt afsæt for europæisk ungdom«, har til formål at foreslå nye rammer for samarbejdet inden for politikken på ungdomsområdet. Disse nye rammer, som omfatter den åbne koordinationsmetode, blev godkendt i Rådets resolution af 27. juni 2002 (2), og gælder for fire tematiske politiske prioriteter: deltagelse, information, større forståelse af og viden om unge og unges frivillige arbejde.

Hvidbogen er således et første skridt på vejen mod et tættere samarbejde på ungdomsområdet og kan kun behandle et vist antal tematiske prioriteter, der er blevet påpeget af de unge, og derved respekteres subsidiaritetsprincippet fuldt ud. Hensigten med hvidbogen er at skabe overordnede retningslinjer for ungdomsområdet i Europa, og den kommer ikke ind på skattespørgsmål.

----

(1)  KOM(2001)681 endelig udg.

(2)  Resolution vedtaget af Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet den 27. juni 2002 om rammerne for det europæiske samarbejde på ungdomsområdet (EFT C 168 af 13.7.2002, s. 2).

----

----

(2004/C 33 E/271)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2394/03

af Bill Miller (PSE) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om:   Statusredegørelse for Kommissionens hvidbog »Et nyt afsæt for europæisk ungdom«

Hvor langt er arbejdet nået med Kommissionens hvidbog »Et nyt afsæt for europæisk ungdom« (1)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(29. august 2003)

Kommissionens hvidbøger er dokumenter, der indeholder forslag til en fællesskabsindsats på et bestemt område. Hvis en hvidbog modtages positivt af Rådet, kan den således give anledning til iværksættelse af en fællesskabsaktion på det pågældende område.

Hvidbogen »Et ny afsæt for europæisk ungdom«, der blev vedtaget af Kommissionen den 21. november 2001, foreslår navnlig iværksættelsen af et samarbejde på ungdomsområdet inden for fire prioriterede områder: »deltagelse, information, unges frivillige arbejde og større forståelse af og viden om unge«.

Rådet tog positivt imod hvidbogen med vedtagelsen af en resolution den 27. juni 2001 (2) om rammerne for det europæiske samarbejde på ungdomsområdet. Med denne resolution iværksættes de forslag, der indgik i Kommissionens hvidbog.

Med hensyn til deltagelse og information forelagde Kommissionen en sammenfattende rapport (3) og udkast til fælles målsætninger (4) på grundlag af forslag fra medlemsstaterne. Rådet drøftede disse dokumenter i maj 2003.

For så vidt angår de prioriterede områder forståelse af unge og unges frivillige arbejde vil Kommissionens fremgangsmåde være tilsvarende. I øjeblikket behandler medlemsstaterne disse to prioriteter.

----

(1)  KOM(2001)681 endelig udg.

(2)EFT C 168 af 13.7.2002.

(3)  Kommissionens arbejdsdokument: Analyse af medlemsstaternes svar på Kommissionens spørgeskemaer om inddragelse og orientering af de unge SEK(2003) 465.

(4)  Meddelelse fra Kommissionen til Rådet: Opfølgning af hvidbogen »Et nyt afsæt for europæisk ungdom« — Forslag til fælles målsætninger for inddragelse og orientering af de unge i henhold til Rådets resolution af 27. juni 2002 om rammerne for det europæiske samarbejde på ungdomsområdet, KOM(2003) 184 endelig udg.

----

----

(2004/C 33 E/272)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2404/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om:   Zinkbacitracin i kaninavlen til bekæmpelse af uhelbredelig diarré (enterocolis): ifølge EU-reglerne forbudt i Belgien, men atter taget i anvendelse i Nederlandene og Frankrig

I Rådets forordning (EF) nr. 2821/98 (1) af 17. december 1998 om ændring af Rådets direktiv 70/524/EØF (2) om tilsætningsstoffer til foderstoffer for så vidt angår inddragelse af godkendelsen af visse antibiotika forbydes anvendelsen af zinkbacitracin som tilsætningsstof til foderstoffer. Zinkbacitracin anvendes bl.a. i kaninavlen som forebyggende middel mod uhelbredelig diarré (enterocolis). Den belgiske stat forbyder da også i overensstemmelse med forordningen anvendelsen af zinkbacitracin. Problemet er, at virksomheden Allpharma, som markedsfører produktet, for sent er gået i gang med ansøgningsproceduren for at få zinkbacitracin registreret som lægemiddel. Det betyder, at kaninavlerne ikke i øjeblikket råder over noget middel til at komme uhelbredelig diarré hos kaniner til livs. I mellemtiden er anvendelsen af zinkbacitracin i undtagelsestilfælde blevet tilladt i kaninavlen i Nederlandene og Frankrig. Dette medfører ulovlig konkurrence mellem på den ene side nederlandske og franske og på den anden side belgiske kaninavlere.

Har Kommissionen kendskab til, at bl.a. Nederlandene og Frankrig atter tillader anvendelsen af zinkbacitracin, til trods for at det ifølge EU-lovgivningen egentlig er forbudt, og at det egentlig fører til markedsfordrejning inden for kaninavlen?

Erkender Kommissionen, at der her — da zinkbacitracin er det eneste hidtil kendte middel mod uhelbredelig diarré hos kaniner — er tale om markedsfordrejning?

Vil Kommissionen i bekræftende fald tage skridt til at at søge en løsning på problemet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(1. september 2003)

I henhold til Rådets direktiv 70/524/EØF af 23. november 1970 om tilsætningsstoffer til foderstoffer, ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2821/98 af 17. december 1998, er det forbudt at anvende zinkbacitracin som tilsætningsstof til foder med henblik på vækstfremme, men ikke som virksomt stof i veterinærlægemidler til behandling eller forebyggelse af bestemte sygdomme.

Veterinærlægemidler godkendes i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/82/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for veterinærlægemidler (3). Dette direktivs artikel 6 bestemmer, at det virksomme stof — for at opnå en sådan tilladelse — skal være opført i bilag I, II eller III til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 (4). Zinkbacitracin har siden den 27. marts 2003 været opført i bilag I til nævnte forordning (5). De kompetente nationale myndigheder kan derfor fuldstændig lovligt meddele markedsføringstilladelser til veterinærlægemidler, der indeholder zinkbacitracin, med henblik på behandling af enterocolitis hos kaniner, forudsat at lægemidlets kvalitet, sikkerhed og virkning er blevet dokumenteret.

I henhold til artikel 7 i direktiv 2001/82/EF kan en medlemsstat, når sundhedssituationen kræver det, tillade markedsføring af eller behandling af dyr med veterinærlægemidler, der er tilladt af en anden medlemsstat. Det ligger derfor inden for rammerne af de belgiske myndigheders beføjelser at vurdere, om sådanne foranstaltninger er berettigede i sagen. Kommissionen kan ikke udtale sig om en eventuel forvridning af markedet på et område som følge af afgørelser truffet af medlemsstater inden for deres kompetenceområde.

----

(1)EFT L 351 af 29.12.1998, s. 4.

(2)EFT L 270 af 14.12.1970, s. 1.

(3)EFT L 311 af 28.11.2001.

(4)  Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 af 26. juni 1990 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler, EFT L 224 af 18.8.1990.

(5)EUT L 81 af 28.3.2003.

----

----

(2004/C 33 E/273)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2411/03

af Karl-Heinz Florenz (PPE-DE), Willi Görlach (PSE), Friedrich-Wilhelm Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE), Christa Klaß (PPE-DE) og Dagmar Roth-Behrendt (PSE) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om:   Køkken- og spiseaffald fra industrien

Som reaktion på Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-1 154/03 (1) ønskes følgende supplerende spørgsmål besvaret:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(14. august 2003)

I forlængelse af Kommissionens nylige besvarelse af de ærede medlemmers skriftlige forespørgsel E-1 154/03 kan Kommissionen bekræfte, at de oplysninger om indsamlingen og behandlingen af affaldsfødevarer, der henvises til i det pågældende svar, endnu ikke foreligger.

Den kompetente myndighed i hver enkelt medlemsstat er ansvarlig for at håndhæve loven, herunder for at sikre, at køkken- og spiseaffald fra industrien ikke ulovligt anvendes til foder, og at det bortskaffes på sikker vis. Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor vil fortsat følge situationen for at sikre ensartet gennemførelse af loven i alle medlemsstater.

I overensstemmelse med artikel 35 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1774/2002 af 3. oktober 2002 om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum (2), skal medlemsstaterne senest et år efter, at forordningen er trådt i kraft, underrette Kommissionen om de foranstaltninger, de træffer for at sikre, at forordningen overholdes. Kommissionen vil til sin tid træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at sådanne oplysninger meddeles.

----

(1)EFT C 268 E af 7.11.2003, s. 177.

(2)EFT L 273 af 10.10.2002, s. 1.

----

----

(2004/C 33 E/274)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2465/03

af Giuseppe Gargani (PPE-DE), Fiorella Ghilardotti (PSE) og Enrico Ferri (PPE-DE) til Kommissionen

(23. juli 2003)

Om:   Direktiv 2001/29 om ophavsret i medlemsstaterne

Hvilke foranstaltninger er Kommissionen ved at træffe for at overvåge og kontrollere, at EU-medlemsstaterne gennemfører Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF (1) af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(4. september 2003)

Efter vedtagelsen af direktiv 2001/29/EF om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (2) den 22. maj 2001 og endog inden ikrafttrædelsen ved offentliggørelsen den 22. juni 2001 påbegyndte Kommissionen et arbejdsprogram for at hjælpe medlemsstaterne med at gennemføre direktivet korrekt. Der blev afholdt fire uformelle møder med medlemsstaterne i hhv. maj 2001, december 2001, juni 2002 og oktober 2002. Kommissionen tog på bilaterale besøg i hovedstæderne for at drøfte direktivets gennemførelse med de kompetente myndigheder. Direktivets gennemførelse blev også drøftet på det første møde i kontaktudvalget for ophavsret den 10. marts 2003. Dette udvalg, som er nedsat i henhold til artikel 12 i direktiv 2001/29/EF, består af repræsentanter for de kompetente myndigheder i medlemsstaterne, og formandskabet varetages af en repræsentant for Kommissionen. Desuden skrev Kommissionen til alle medlemsstaterne for at erindre dem om, at det er meget vigtigt, at direktivet gennemføres hurtigt, da det har betydning for Fællesskabets internationale forpligtelser (direktivet er den retsakt, ved hvilken Fællesskabet og medlemsstaterne gennemfører WIPO's traktat om ophavsret og WIPO's traktat om fremførelser og fonogrammer, som blev vedtaget den 20. december 1996 inden for rammerne af Verdensorganisationen for Intellektuel Ejendomsret, WIPO).

Direktiv 2001/29/EF skulle gennemføres i medlemsstaternes lovgivninger senest den 22. december 2002. Danmark og Grækenland har overholdt fristen. Italien og Østrig gennemførte direktivet i hhv. april og juni 2003. Kommissionen har modtaget officiel meddelelse om de nationale gennemførelsesforanstaltninger fra disse fire medlemsstater. Tyskland vedtog sin gennemførelseslov i juli 2003. De øvrige medlemsstater ventes at gennemføre direktivet i løbet af 2003. Kommissionen har i overensstemmelse med sin rolle som traktatens vogter indledt traktatbrudssager mod de medlemsstater, der endnu ikke har meddelt gennemførelsen af direktivet.

----

(1)EFT L 167 af 22.6.2001, s. 10.

(2)EFT L 167 af 22.6.2001.

----

----

(2004/C 33 E/275)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2479/03

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(24. juli 2003)

Om:   Tunfiskekonserves fra Thailand, Filippinerne og Indonesien

Thailand, Filippinerne og Indonesien har siden 1. juli 2003 kunnet udnytte et toldkontingent for indførsel i EU af tunfiskekonserves til en nedsat toldsats på 12 % med hjemmel i Rådets forordning (EF) nr. 975/2003 (1) af 5. juni 2003 om åbning og forvaltning af et toldkontingent for indførsel af tunfiskekonserves henhørende under KN-kode 1604 14 11, 1604 14 18 og 1604 20 70.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(29. august 2003)

De sundhedsmæssige betingelser for import af fiskerivarer, herunder tunfisk, fra Indonesien, Filippinerne og Thailand er fastsat i Kommissionens beslutning 94/324/EF (2), 95/190/EF (3) og 94/325/EF (4) (ændret).

----

(1)EFT L 141 af 7.6.2003, s. 1.

(2)  94/324/EF: Kommissionens beslutning af 19. maj 1994 om særlige betingelser for import af fiskerivarer og akvakulturprodukter med oprindelse i Indonesien, EFT L 145 af 10.6.1994.

(3)  95/190/EF: Kommissionens beslutning af 17. maj 1995 om særlige betingelser for import af fiskerivarer og akvakulturprodukter med oprindelse i Filippinerne, EFT L 123 af 3.6.1995.

(4)  94/325/EF: Kommissionens beslutning af 19. maj 1994 om særlige betingelser for import af fiskerivarer og akvakulturprodukter med oprindelse i Thailand, EFT L 145 af 10.6.1994.

(5)  Rådets direktiv 91/493/EØF af 22. juli 1991 om sundhedsmæssige betingelser for produktion og afsætning af fiskerivarer, EFT L 268 af 24.9.1991.

----

----

(2004/C 33 E/276)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2501/03

af Anne Jensen (ELDR) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Budgetkonto B3-4000 i år 2002

Under budgetkonto B3-4000 tildelte Kommissionen i år 2002 midler til programmerne »virksomhedernes sociale ansvar«, »industrielle relationer«, »den sociale dialog« og »finansiel deltagelse«. En række projekter har søgt Kommissionen om midler og fået dem tildelt. Det er dog ikke antallet af projekter, som rent faktisk har fået tildelt midler, som interesserer spørgeren:

Kommissionen bedes oplyse, til hvor mange projekter der er søgt om midler under de nævnte programmer. Ligeledes ønskes det oplyst, hvor stor afslagsprocenten for projekter under de pågældende programmer har været.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(22. august 2003)

I 2002 modtog Kommissionen i alt 307 ansøgninger under budgetkonto B3-4000, og ud af disse blev 125 forslag godkendt. Dette indebærer, at 41 % af forslagene blev godkendt.

De tilsvarende tal pr. delprogram er følgende:

----

----

(2004/C 33 E/277)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2505/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Overtrædelsesprocedure 2001/2151 efter traktatens artikel 226 mod Den Italienske Republik for manglende overholdelse af direktiv 89/552/EØF (tv uden grænser)

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(1. september 2003)

Den overtrædelsesprocedure, som det ærede medlem henviser til, var baseret på en kontrol, som Kommissionen gennemførte i 1999. Resultaterne af denne kontrol rejste stor tvivl om, hvorvidt de italienske myndigheder i tilstrækkelig grad overvågede anvendelsen af gennemførelsesbestemmelserne til Kapitel IV i direktivet om fjernsyn uden grænser (3). De italienske myndigheder fremførte, at overvågnings-perioden faldt sammen med overgangsperioden, i hvilken beføjelserne overførtes fra radio-, tv- og pressekontrolrådet og kommunikationsministeriet til det nyligt oprettede organ, og at situationen var forbedret betydeligt siden.

Kommissionen anmodede om yderligere oplysninger vedrørende forbedringerne i reglerne for reklamer, og svaret fra de italienske myndigheder af 21. maj 2003 var tilfredsstillende. Der er i perioden 2000 til 2002 blevet anvendt 30 % flere menneskelige ressourcer til denne opgave (4,5 til 6 fuldtidsansatte). De finansielle ressourcer er blevet fordoblet i den samme periode (61 000 EUR til 122 000 EUR). Hvad angår antallet af overtrædelser meddelte de italienske myndigheder, at der blev anlagt 198 sager mod tv-selskaber i 1999 og 497 i 2000. I følge Kommissionens oplysninger har en nylig afgørelse fra den italienske højesteret forenklet proceduren og dermed gjort det lettere for medieovervågningsrådet at pålægge effektive sanktioner.

Hvad angår den betydeligt forbedrede anvendelse af direktivet besluttede Kommissionen den 9. juli af afslutte sagen. Dette udelukker ikke, at Kommissionen indleder eller genoptager overtrædelsesprocedurer mod Italien vedrørende den særlige reklamepraksis.

----

(1)EFT L 298 af 7.10.1989, s. 23.

(2)EFT L 202 af 30.7.1997, s. 60.

(3)  Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv- radiospredningsvirksomhed som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/36/EF af 30. juni 1997.

----

----

(2004/C 33 E/278)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2519/03

af Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) og Françoise Grossetête (PPE-DE) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Påbudt pantordning i Tyskland

Indførelsen i Tyskland den 1. januar 2003 af en påbudt pantordning på engangsemballage til sodavand, øl og vand har ført til en betydelig indirekte diskriminering over for importselskaber. Denne påbudte pantordning for dåser og engangsplastikflasker og -glasflasker har ført til, at de tyske butikker har fjernet denne type emballage fra deres hylder, fordi returtagning er kompliceret, uhygiejnisk og dyr.

Import af sodavand, vand og øl er derfor næsten helt ophørt. På grund af transportafstandene og selskabernes opbygning kan udenlandske selskaber kun levere deres produkter til det tyske marked i engangsemballage. Tyske selskaber fastholder — og udvider endda — deres markedsandele, fordi de kan levere deres produkter i genbrugsemballage, som ikke er omfattet af de nye regler om obligatorisk pant.

Som svar på spørgsmål stillet på dette område af Ria Oomen-Ruijten under forhandlingerne plenarmødet den 1. juli 2003 om »Emballage og emballageaffald« udtalte kommissær Margot Wallström, at hun selv og Frederik Bolkestein havde gjort det klart, at de ikke var tilfredse med den nuværende situation i Tyskland, og at de kraftigt havde opfordret den tyske regering til at indføre et retursystem, der er i overensstemmelse med fællesskabslovgivning, hvilket også kan være et landsdækkende retursystem af engangsemballage. Wallström sagde endvidere, at de var klar over problemet og ville fortsætte med at gribe til handling.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(29. august 2003)

Baggrunden for denne sag er nærmere forklaret i det svar, Kommissionen afgav den 3. juli 2003 på skriftlig forespørgsel 1549/03 (1).

For så vidt angår de supplerende spørgsmål, kan Kommissionen give de ærede medlemmer følgende oplysninger: Ved brev af 15. maj 2003 udtrykte kommissæren for det indre marked, Frederik Bolkestein, og miljøkommissær Margot Wallström deres synspunkter over for den tyske miljøminister, Jürgen Trittin, nemlig at den nugældende pantordning for engangsemballage i Tyskland muligvis udgør en alvorlig overtrædelse af såvel EF-traktatens artikel 28 som artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballager og emballageaffald (2). Jürgen Trittin svarede herpå ved brev af 6. juni, 7. juli og 18. juli 2003.I disse breve oplyser ministeren, at den tyske regering er indstillet på at skabe et retursystem i overensstemmelse med fællesskabsretten inden 1. oktober 2003, og at den resterende tid frem til denne dato er nødvendig for at løse en række praktiske gennemførelses-problemer.

I sit brev af 18. juli til Kommissionens formand, Romano Prodi lovede forbundskansler Gerhard Schröder personligt, at den tyske regering ikke ville tolerere nogen yderligere overgangsperiode, som rækker ud over den 1. oktober 2003.

På denne baggrund svarede Kommissionens formand den 23. juli 2003 forbundskansleren, at han fortsat var bekymret over den nuværende anvendelse af den tyske obligatoriske pantordning. Specielt i betragtning af denne ordnings følger for importen fra EU bad han forbundskansleren om at overveje muligheden for at suspendere pantordningen i dens nuværende form, indtil et landsomfattende retursystem var på plads. Han anførte ligeledes, at Kommissionen så sig nødsaget til at indlede en overtrædelsesprocedure mod Tyskland, såfremt der ikke senest 1. oktober 2003 var indført et retursystem, som var i overensstemmelse med fællesskabsretten.

----

(1)EUT C 11 E af 15.1.2004, s. 192.

(2)EFT L 365 af 31.12.1994.

----

----

(2004/C 33 E/279)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2529/03

af David Bowe (PSE) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Bodypiercing

Mener Kommissionen, at det er nødvendigt at stille forslag om fælles minimumsstandarder for udstedelse af licens til og for udøvelse af erhvervet som tatovører og bodypiercere i EU for at værne om befolkningens helbred og undgå unødvendige tragedier som Daniel Hindles død for nylig i Sheffield i Det Forenede Kongerige? I benægtende fald — hvorfor ikke?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(29. august 2003)

Kommissionen er bekendt med de sundhedsproblemer, der kan være forbundet med tatovering og bodypiercing.

En række medlemsstater, bl.a. Det Forenede Kongerige, har for nylig indført nationale foranstaltninger vedrørende sikkerheden og hygiejnen ved tatovering og bodypiercing. Som det ærede medlem nævner, er der ikke indført nogen harmoniserede fællesskabsforanstaltninger eller -standarder.

For at sikre forbrugerne et konsekvent og ensartet højt sundhedsbeskyttelsesniveau er Kommissionen i gang med at indsamle og vurdere alle de nødvendige oplysninger om sikkerheden ved tatovering og bodypiercing. Dette tiltag gennemføres som led i det nyoprettede europæiske informationssystem om forbrugernes eksponering for kemikalier fra produkter og artikler (EIS-CHEMRISKS) og omfatter en række temamøder og -workshopper for videnskabsfolk og tekniske eksperter på området. Der indsamles primært oplysninger inden for følgende områder: arten af kemikalier og sikkerhedsinformation til støtte for brugen heraf i tatoveringer, nationale bestemmelser om tatovering og piercing i EU og andre steder, de rapporterede bivirkninger ved tatovering og piercing, hygiejnepraksis og -krav samt uddannelseskrav.

Kommissionen har desuden for nylig udsendt tre arbejdsdokumenter om emnet: en gennemgang af de offentliggjorte rapporter om bivirkningerne ved tatovering og bodypiercing, en gennemgang af bestemmelserne om tatovering og bodypiercing i EU og andre steder og en beretning om en videnskabelig workshop om emnet, der fandt sted den 5.-6. maj 2003 i Ispra i Italien (1).

De tekniske eksperter, der deltager i tiltaget, ventes inden længe at færdiggøre nævnte dokumenter. Kommissionen agter at forelægge dem for Kommissionens videnskabelige komitéer til gennemgang, inden den tager stilling til, om der bør tages yderligere skridt i sagen.

Derudover har Kommissionen bestilt en separat undersøgelse for at få kortlagt de specifikke renhedskrav til metallegeringer, der anvendes i piercing smykker, særlig for så vidt angår deres nikkelindhold og deres evne til at fremkalde hudallergier (allergisk kontaktdermatitis). Resultaterne er blevet forelagt for Kommissionens Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø (SCTEE) til evaluering. Kommissionen vil på grundlag af SCTEE's udtalelse overveje, hvilke foranstaltninger der bør træffes.

----

(1)  http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_safe/news/eis_tattoo_proc_052003_en.pdf. http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_safe/news/eis_tattoo_risk_052003_en.pdf. http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_safe/news/eis_tattoo_reg_052003_en.pdf.

----

----

(2004/C 33 E/280)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2534/03

af Margrietus van den Berg (PSE) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Problematikken med »grænseelever«

Gennem længere tid har man i de nederlandske grænsekommuner kunnet konstatere, at børn af nederlandske familier, som er flyttet over grænsen til Tyskland, har fortsat (eller fortsætter) skolegangen i Nederlandene og vice versa. På grundskolen De Biezenkamp i Beek (Ubbergen) er der f.eks. tale om 3 3 børn ud af i alt 800 grundskolebørn. I kommunen Losser er der tale om 35 børn og i Groesbeek om 19. Maastricht kommune har 200 elever fra Belgien.

Kommunen modtager ikke noget tilskud fra staten for disse »grænseelever«, da fordelingen af kommunale tilskud til grundskoler sker ud fra antallet af unge mellem 0 og 19 år, som er bosat i kommunen.

For nylig (den 2. juni 2003) er der offentliggjort en undersøgelsesrapport, bl.a. på bestilling af provinserne Gelderland og Overijsel og Euregio. Undersøgelsen drejede sig om udflytningen fra Nederlandene til Tyskland. I øjeblikket bor der ca. 18 500 nederlandske borgere i det tyske grænseområde. Det forventes, at antallet af nederlandske borgere i det tyske grænseområde i tidsrummet 2003-2007 vil stige med mellem 20 000 og 40 000.

Hvis ovennævnte stigning sættes direkte i relation til det nuværende antal elever i f.eks. grundskolen De Biezenkamp, indebærer dette, at antallet af »grænseelever« i perioden frem til 2007 ville kunne stige med mellem 30 og 60 børn. Dette udgør en yderligere grund til, at der må findes en løsning på spørgsmålet om de udgifter, som denne migration medfører.

Grænseområder er efter min opfattelse en slags »forsøgsområder« for det nye Europa. Det er netop i disse områder, at den europæiske integration kan bære frugt ved hjælp af samarbejde om undervisningsspørgs-mål.

Er Kommissionen af den opfattelse, at der bør træffes foranstaltninger, således at sådanne merudgifter kan godtgøres?

Ser Kommissionen muligheder for at tilskynde medlemsstaterne til at træffe sådanne foranstaltninger og mere generelt lette samarbejdet mellem grænseområder og give det en mere permanent karakter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(27. august 2003)

Kommissionen erkender det problem, som det ærede medlem gør opmærksom på med hensyn til infrastrukturomkostninger i forbindelse med elever, der bor i et grænseområder og går i skole i nabolandet. Fremme af elevers og studerendes mobilitet er et centralt punkt i Fællesskabets politik på uddannelsesområdet.

Tilrettelæggelse og finansiering af de nationale uddannelsessystemer falder dog ikke ind under Fællesskabets kompetenceområder. I EF-traktatens artikel 149 er det klart angivet at, »Fællesskabet bidrager til udviklingen af et højt uddannelsesniveau ved at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne [...] Med fuld respekt for medlemsstaternes ansvar for undervisningsindholdet og opbygningen af uddannelsessystemerne«. kommissionen har således ingen kompetence til at behandle spørgsmålet om omkostninger i forbindelse med »grænseelever«.

----

----

(2004/C 33 E/281)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2560/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(4. august 2003)

Om:   Støtte til kunsthåndværk

Ifølge en ny undersøgelse er Italien det land i EU, der har flest håndværksvirksomheder og beskæftigede i denne sektor. Med ca. 1,5 mio. virksomheder og over 3 mio. beskæftigede er håndværkssektoren en af de bærende sektorer i den italienske økonomi, som den bidrager til med ca. 15 % af BNP. Selv om håndværksfagene spiller en betydelig rolle i alle EU-lande, er de imidlertid ikke omfattet af en ensartet lovgivning. Til eksempel kan blot tænkes på de regler, der gælder i Frankrig og Italien, sammenholdt med reglerne i Tyskland og Østrig.

Bestræbelserne på at harmonisere de forskellige økonomiske sektorer er alene rettet mod at fremme og regulere SMV generelt, mens håndværksvirksomhederne er blevet ladt ude af betragtning, idet der ikke er blevet gennemført særlige politikker specielt for denne sektor, som imidlertid er kendetegnet ved en produktionsform, som findes i størsteparten af virksomhederne i EU. Desuden er der endnu ikke gennemført en udtømmende undersøgelse af håndværksvirksomhederne i EU, og der findes ikke en definition af »europæisk håndværksvirksomhed«.

Håndværksfagene er imidlertid udtryk for de forskellige kulturer, der findes i EU, og derfor bør de bevares og støttes i alle deres afskygninger.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(5. september 2003)

----

(1)  59 rue Cambronne, F-75015 Paris. — ch.beaux.arts@wanadoo.fr.

----

----

(2004/C 33 E/282)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2570/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(6. august 2003)

Om:   Forbundsrepublikken Tysklands opkrævning af kirkeskat på arbejdsløshedsunderstøttelse hos arbejdsløse, som ikke er medlem af kirken

Opkrævningen er i modstrid

— med princippet om adskillelse af stat og kirke.

Kender Kommissionen til de ovenfor beskrevne forhold, og har den i bekræftende fald taget initiativer — og i givet fald hvilke?

Mener Kommissionen ikke, at de ovenstående forhold er i modstrid med gældende fællesskabsret?

Hvilke formelle foranstaltninger kan EU træffe over for Tyskland, hvis problemet ikke kan løses, for at princippet om religionsfrihed kan respekteres?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Bolkestein

(15. september 2003)

Spørgsmålet hører ikke under Fællesskabets kompetence.

----

----

(2004/C 33 E/283)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2580/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. august 2003)

Om:   Formodningen om en voksende produktion af falske eurosedler i tyndtbefolkede lande, hvor euroen bliver en vigtig parallelvaluta

Kilde: Det nederlandske dagblad Rotterdams Dagblad af 18. juli 2003

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Schreyer

(18. september 2003)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.

----