----

----

I (Meddelelser)

EUROPA-PARLAMENTET

BESVAREDE SKRIFTLIGE FORESPØRGSLER

----

(2004/C 70 E/001)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2576/02

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(16. september 2002)

Om:   Refusion for Viagra-piller

Sygeforsikringen for de 45 000 EU-tjenestemænd har netop besluttet under visse forudsætninger at refundere udgifterne til potenspillen Viagra. Dermed er denne sygeforsikring den første i Europa, der gør dette. Ifølge den franske avis Le Monde blev denne beslutning truffet på et tidspunkt, hvor sygeforsikringen, som for to tredjedeles vedkommende finansieres af EU, for første gang i sin historie havde underskud.

Hvor mange EU-tjenestemænd vil kunne få refunderet udgifterne til Viagra-piller?

Hvorfor anser Kommissionen det for nødvendigt, at Viagra-piller optages på listen over lægemidler, som EU-tjenestemændenes sygeforsikring yder tilskud til?

Hvis potensforstyrrelser er et problem, skal EU så ikke tage initiativ til, at sygeforsikringerne i alle EU-medlemsstater refunderer udgifterne til Viagra?

----

----

(2004/C 70 E/002)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2577/02

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(16. september 2002)

Om:   Underskud i EU-tjenestemændenes sygeforsikring

Sygeforsikringen for de 45 000 EU-tjenestemænd har netop besluttet under visse forudsætninger at refundere udgifterne til potenspillen Viagra. Dermed er denne sygeforsikring den første i Europa, der gør dette. Ifølge den franske avis Le Monde blev denne beslutning truffet på et tidspunkt, hvor sygeforsikringen, som for to tredjedeles vedkommende finansieres af EU, for første gang i sin historie havde underskud.

Hvor stort er det underskud i EU-tjenestemændenes sygeforsikring, som Le Monde omtaler?

Hvor store udgifter har sygeforsikringen til refusioner for Viagra-piller?

Mener Kommissionen, at det er betimeligt at godkende refusion af Viagra-piller på et tidspunkt, hvor der er underskud i sygeforsikringens regnskaber?

Hvordan agter Kommissionen atter at bringe balance i sygeforsikringens budget?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

på skriftlige forespørgsler E-2576/02 og E-2577/02

(28. oktober 2002)

Det ærede medlems spørgsmål henviser begge til en artikel i »Le Monde« den 9. august 2002. Denne artikel viste sig, lige som flere senere artikler i andre aviser, at bygge på en række upræcise eller ukorrekte påstande om den fælles sygesikringsordning (FSSO). Selv om aviserne gengav nogle faktiske oplysninger, drog de vildledende eller forkerte konklusioner af dem.

I 2002 havde FSSO udgifter på 128,2 mio. EUR og indtægter på 134,5 mio. EUR, og det samlede resultat var således et overskud på 6,3 mio. EUR. Dette overskud blev som i alle de foregående år siden 1991 lagt til den finansielle reservefond. Denne reservefond svarer på nuværende tidspunkt til ca. 12,5 måneders udgifter.

En mere indgående analyse viser, at af det samlede beløb på 134,5 mio.EUR stammer 126,6 mio.EUR fra bidrag, mens de resterende 7,9 mio. EUR skyldes renter af reservefonden. »Underskuddet« på 1,6 mio. EUR, som Le Monde omtaler, er forskellen mellem bidragene og udgifterne, ikke mellem indtægterne og udgifterne.

I alt 86 000 mennesker er forsikret i FSSO. På nuværende tidspunkt er ansøgninger om refusion af udgifter til køb af Viagra blevet godkendt efter obligatorisk samråd med embedslægen i mindre end 30 tilfælde — dvs. 0,035 % af det samlede antal forsikrede.

På grundlag af de eksisterende tilfælde og ud fra den antagelse, at det maksimale antal ordinerede tabletter benyttes i hvert enkelt tilfælde, bliver de samlede årlige udgifter på ca. 20 000 EUR — dvs. 0,015 % af FSSO's samlede årlige indtægter.

De medicinske, tekniske og farmaceutiske fremskridt betyder, at FSSO — lige som ethvert andet offentligt eller privat forsikringsorgan — regelmæssigt må revurdere og ajourføre de tjenesteydelser og produkter, det dækker. I Viagra's første markedsføringsfase blev forsikringstagernes køb af produktet ikke refunderet af FSSO. Der var imidlertid nogle nationale sygesikringsordninger (f.eks. National Health Service i Det Forenede Kongerige i begyndelsen af 1999), som besluttede at anerkende det. I andre medlemsstater (som Tyskland) skete refusionen efter individuelle domstolsafgørelser. I marts 2002 afgav forvaltningsudvalget for sygesikring positiv udtalelse i et tilfælde, hvor en tidligere tjenestemand ansøgte om refusion af Viagra efter et større kirurgisk indgreb. Derefter blev de almindelige regler tilpasset. Påstanden om, at FSSO er den første europæiske sundhedsorganisation, der giver Viagra, er derfor ikke sand.

Den regelmæssige revurdering af de tjenesteydelser og produkter, FSSO dækker, er ikke direkte knyttet til sygesikringens økonomiske situation. Den skal i stedet sikre, at medlemmerne får adgang til de behandlinger, der anses for de bedste og mest omkostningseffektive.

Desuden ydes der tilskud til mange medicinske behandlinger, hvis formål mere er at lindre en tilstand, som i alvorlig grad forringer livskvaliteten, end blot at forlænge livet.

I alvorlige tilfælde er erektionsdefekt en deprimerende tilstand, som kan have alvorlige psykologiske følger for dem, der lider under dem. Andre behandlinger, hvortil der ikke benyttes Viagra, kan fås i FSSO, men da Viagra i nogle tilfælde er den mest effektive behandling, er det rimeligt, at FSSO tilbyder den.

Det maksimale antal refusionsberettigede tabletter er imidlertid begrænset og kan kun fås i de sjældne tilfælde, hvor erektionsdefekt er en direkte følge af alvorlig sygdom (f.eks. alvorlig sukkersyge) eller efter radikal prostatektomi. Hvert enkelt tilfælde skal forelægges embedslægen, og refusionen er strengt begrænset til de medicinske tilfælde, der beskrives i det foregående.

Som allerede nævnt har FSSO på nuværende tidspunkt et samlet overskud (6,3 mio.EUR i 2001), ikke et underskud. Det nævnte »underskud« på 1,6 mio. er begrænset til den rent »driftsmæssige« side. Den mellemsigtede økonomiske prognose, som blev udarbejdet for FSSO til den årlige rapport i 2001 tyder på, at driftsunderskuddet fortsat vil vokse på grund af aldersstrukturens udvikling. Indtil 2010-2013 (afhængigt af, hvilke antagelser der gås ud fra) vil driftsunderskuddet imidlertid blive klart opvejet af indtægterne og reservefonden, og reservefonden vil derfor fortsætte med at vokse indtil dette tidspunkt. Den økonomiske prognose bliver imidlertid revurderet hvert år, og hvis det påvises, at sygesikringens økonomi ikke er i balance, bliver der foreslået foranstaltninger for at genoprette situationen efter metoder, som svarer til dem, der blev vedtaget i 1990 efter det betydelige underskud i slutningen af 80'erne.

De fordele, der er forbundet med sygesikring, varierer betydeligt mellem medlemsstaterne, mellem forsikringstyperne og endda inden for de samme forsikringstyper. Fællesskabets bestemmelser for social sikring fastsætter ikke harmonisering, men kun samordning af de nationale systemer. De enkelte medlemsstater kan frit fastsætte enkelthederne i de nationale socialsikringsordninger, herunder hvilke ydelser der tildeles og på hvilke betingelser.

----

----

(2004/C 70 E/003)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2606/02

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(18. september 2002)

Om:   Konkurrenceforvridende afgifter ved samhandel

I EU's medlemsstater Tyskland, Østrig og Italien skal der betales afgifter for ophavsrettigheder for at tilgodese forfatteres, komponisters og musikforlags intellektuelle ejendomsret.

Er det i overensstemmelse med principperne for det frie marked og EU's interesser, at man i Tyskland og Østrig skal betale afgifter i form af ophavsrettigheder på produkter fra forfattere, musikforslag og komponister, og at disse afgifter skal betales endnu en gang i Italien efter eksport af varen før videresalg?

Bør en sådan fremgangsmåde ikke betragtes som konkurrenceforvridende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(22. oktober 2002)

I tråd med de internationale forpligtelser og fællesskabsreglerne for ophavsret og beslægtede rettigheder giver medlemsstaternes nationale ophavsret ophavsmænd en række enerettigheder. Spredningsretten giver ophavsmænd ret til at kontrollere salget af fysiske reproduktioner af deres litterære, musikalske, audiovisuelle eller andre værker eller anden form for overdragelse af ejendomsretten og til at modtage vederlag for spredningen heraf, f.eks. gennem bøger, videoer eller cd'er.

Efter EF-Domstolens gældende retspraksis udtømmes spredningsretten dog ved det første salg af en reproduktion af et værk i EU eller Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), hvis salget foretages af rettighedshaveren eller med dennes samtykke. Det betyder f.eks., at når først en ophavsmand eller på dennes vegne en forlægger har markedsført ophavsretligt beskyttede bøger i en medlemsstat, kan disse bøger afsættes frit i hele EU og sælges uden indhentning af yderligere tilladelse fra ophavsmanden (eller forlæggeren som dennes licenstager) og uden yderligere betaling af afgifter.

Denne retspraksis forener princippet om frie varebevægelser i EU eller EØS med beskyttelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder. Den er blevet fastslået i flere direktiver om ophavsret og beslægtede rettigheder, først med henblik på bestemte former for værker (edb-programmer (1) og databaser (2)) og i 2001 for alle øvrige former for værker (3), f.eks. litterære værker i bøger eller musikalske værker på cd'er. I overensstemmelse hermed skal der indhentes samtykke fra ophavsmanden og betales gebyrer ved første spredning af et værk, der er beskyttet ophavsretligt. Ved videresalg eller anden overdragelse af ejendomsretten i EU eller EØS skal der hverken indhentes samtykke eller betales yderligere gebyrer. Kommissionen er ikke bekendt med, at der skulle forekomme dobbeltbetaling ved viderespredning.

Andre former for anvendelse af en ophavsretligt beskyttet vare, f.eks. reproduktioner af et værk, kan også pålægges afgifter, og de pågældende betalinger kan indhentes ved markedsføringen af visse varer. Ved disse betalinger vil der dog ikke være tale om »dobbeltbetaling« for yderligere spredning, da de ikke er knyttet til selve spredningen af en ophavsretligt beskyttet vare. I de fleste medlemsstater har ophavsmænd således f.eks. krav på et vederlag for reproduktion af deres værker til privat brug. Vederlaget opkræves generelt på tomt lyd- eller audiovisuelt materiale og/eller på optageudstyr og betales normalt af producenten eller importøren af produkterne. Vederlagsordningerne skal overholde de generelle principper i artikel 5, stk. 2, litra b), i direktiv 2001/29/EF om ophavsret i informationssamfundet, som medlemsstaterne skal gennemføre inden udgangen af december 2002. Efter dette direktiv kan medlemsstaterne indføre undtagelser i retten til reproduktion til privat brug, herunder også for så vidt angår vederlagsordningen. Da ordningerne ikke er harmoniseret på EU-plan, kan de nærmere enkeltheder dog variere alt efter medlemsstat. Der skal almindeligvis kun betales vederlag, hvis de pågældende produkter sælges på medlemsstatens område, men ikke, hvis de er bestemt til eksport.

----

(1)  Rådets direktiv 91/250/EØF af 14. maj 1991 om retlig beskyttelse af edb-programmer, EFT L 122 af 17.5.1991.

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/9/EF af 11. marts 1996 om retlig beskyttelse af databaser, EFT L 77 af 27.3.1996.

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet, EFT L 167 af 22.6.2001.

----

----

(2004/C 70 E/004)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2617/02

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(18. september 2002)

Om:   Udligningstillæg i Europaskolernes lønordning

Siden september 2000 har Europaskolerne haft en ny lønordning for deres lærere.

Lærere udvælges af myndighederne i deres hjemlande og aflønnes med den normale sats for en lærer i overensstemmelse med lønskalaerne i deres hjemland. Al indkomstskat, bidrag til social sikring fratrækkes denne løn i hjemlandet. Da lønsatserne for lærere varierer betydeligt mellem de forskellige hjemlande, afrundes lærerens løn af Europaskolens Øverste Råd således, at lærerne på Europaskolerne modtager samme løn for samme arbejde. Dette er den nye fremgangsmåde i udligningstillægget. Det blev påpeget, at de enkelte lærere betalte en forskellig andel af deres løn i indkomstskat, eftersom hjemstaterne har meget forskellige skattesystemer. Europaskolens Øverste Råd mente, at denne situation var urimelig. For at rette op på situationen, som det blev forklaret, ville Det Øveste Råd i fremtiden tage udgangspunkt i det skattebeløb som en EU-tjenestemand ville betale, hvis han/hun modtog den samme løn som en lærer på Europaskolen og i givet fald nedsætte eller forhøje lærerens løn tilsvarende.

Den nye lønordning griber således ind i den skattemæssige situation, som er gældende mellem lærerne og de nationale skattemyndigheder, hvilket indebærer, at lærerne skal give skolerne detaljerede oplysninger om deres indkomstskat i hjemland.

Herudover vil alt, som ved lov nedsætter skatten i medlemsstaterne, ganske enkelt forhøje det beløb, som Europaskolen bruger til at nedsætte lønnen. Lærererne vil imidlertid stadig have ret til at modregne disse beløb i skatten i deres hjemland, men udbyttet af denne rettighed fratrækkes øjeblikkeligt lærernes løn. I mange tilfælde som f.eks. for Det Forenede Kongeriges statsborgere fører dette til dobbeltbeskatning med hensyn til skat på pension.

Der er blevet fremsat formelle protester mod den nye lønordning, men Europaskolerne har afvist dem som ubegrundede. Formelle appeller til Europaskolernes Klagenævn er blevet afvist. Det lader ikke til, at der findes noget organ uden for Europaskolernes regi, som der kan appelleres til. Dette skyldes delvist, at Europaskolerne ikke accepterer, at nogen anden organisation har jurisdiktion over deres beføjelser.

Kan Kommissionen redegøre for Europaskolernes retlige og juridiske situation og kontrollere, hvorvidt denne umiddelbart urimelige situation er i overensstemmelse med EU-lovgivningen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(8. november 2002)

Som det ærede medlem ved, styres europaskolerne af et øverste råd, et mellemstatsligt organ, der består af repræsentanter for medlemsstaternes undervisnings- og/eller kulturministerier. Også en repræsentant for Kommissionen sidder i det øverste råd.

Vedtægten for udstationeret personale i europaskolerne, som det ærede medlem henviser til, blev vedtaget af europaskolernes øverste råd den 23. og 24. april 1996 på grundlag af konventionerne af henholdsvis 12. april 1957 og 21. juli 1994 (1). Denne vedtægt fik gyldighed fra 1. september 1996 med en overgangsperiode for eksisterende personale på fire år, som sluttede den 1. september 2000. Vedtægten bygger på aftaler, som alle signatarstaterne har underskrevet, og som derfor er international lov.

Som det ærede medlem nævner, fastsætter vedtægten personalets grundlønninger. I artikel 49, litra c), hedder der nærmere betegnet, at

Kommissionen bemærker, at beregningen af denne forskel, hvadenten den er positiv eller negativ, ikke er uden vanskeligheder. Det øverste råd — der omfatter 15 regeringsrepræsentanter, som af indlysende grunde er fortrolige med de forskellige beskatningsmuligheder og følgerne af dem — anså imidlertid dette for den mest hensigtsmæssige måde, hvorpå ensartet behandling af lærerne kunne sikres, og den bedste måde, hvorpå deres beskatningsforhold med ret og rimelighed kunne bringes i overensstemmelse med dem, der gælder for Fællesskabets tjenestemænd.

Uoverensstemmelser mellem lærerne og skolerne henvises i første omgang ved administrativ appelprocedure til det øverste råds repræsentant, når det gælder administrative eller finansielle problemer, eller til inspektorernes råd, når det drejer sig om uddannelsesspørgsmål. Derefter kan der indgives klage til ankenævnet, som er et uafhængigt administrativt nævn i første og sidste instans. De afgørelser, nævnet træffer i sin egenskab af uafhængigt organ, er endelige og kan håndhæves.

Kommissionen vil i denne sammenhæng gerne påpege, at der afholdes en rundbordsdiskussion om europaskolernes fremtid med alle berørte parter (herunder interesserede medlemmer af Europa-Parlamentet og Kommissionen) den 7. november 2002 i Bruxelles. Under denne rundbordsdiskusison kan alle spørgsmål i forbindelse med europaskolerne bringes på bane.

I mellemtiden opfordres det ærede medlem, hvis han tænker på en bestemt sag, til at forelægge den for Kommissionen med alt relevant ledsagemateriale, så der kan gives yderligere bistand til klarlæggelsen ...

----

(1)  Den konvention, der fastsætter europaskolernes vedtægt, trådte i kraft den 1. oktober 2002, dvs. på den første dag i måneden efter medlemsstaternes aflevering af samtlige ratificeringsinstrumenter og De Europæiske Fællesskabers indgivelse af afslutningsanmeldelsen (konventionens artikel 33).

----

----

(2004/C 70 E/005)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2627/02

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(18. september 2002)

Om:   Problemer vedrørende gennemførelse af miljøprogrammer

Det Økonomiske og Sociale Udvalg (ØSU) konstaterer i sin beretning, at det er tvivlsomt, om Grækenland kan udnytte bevillingerne til det operationelle miljøprogram og kan gennemføre programmer, som vil være levedygtige, når den finansielle støtte ophører.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(30. oktober 2002)

----

----

(2004/C 70 E/006)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2637/02

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(18. september 2002)

Om:   Foranstaltninger for beskyttelse af skovene mod luftforurening i Galicien (Spanien)

De mange skove i Sydeuropa og den risiko, de er udsat for, har foranlediget Fællesskabet til at beskytte skovene mod luftforurening ved øget overvågning og forskning i skovenes økosystemer.

Med Rådets forordning (EØF) nr. 3528/86 (1) af 17. november 1986 om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod luftforurening i perioden 1987-2001 opstilles der fem hovedmålsætninger: oprettelse af et observationsnetværk for skovene, regelmæssig udarbejdelse af en oversigt af de skader, der er sket på skovene, navnlig som følge af luftforurening, gennemførelse af en intensiv og permanent overvågning af skovenes økosystemer, gennemførelse af praktiske forsøg med henblik på at udvide kendskabet til luftforureningen i skove og indvirkningen på skovene og til metoder til at observere og måle den samt udvikling ved hjælp af pilotprojekter af metoder til bevarelse og genopretning af de beskadigede skove.

For perioden 1997-2001 er der blevet bevilget 35,1 mio. EUR.

Kan Kommissionen gøre nærmere rede for, hvilke foranstaltninger Fællesskabet har finansieret i den selvstyrende region Galicien som led i denne forordning?

Har de spanske myndigheder forelagt andre projekter om udarbejdelse af fremtidige foranstaltninger for at beskytte skovene i Galicien mod luftforurening?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(16. oktober 2002)

Kommissionen vil gerne påpege, at Rådets forordning (EØF) nr. 3528/86 af 17. november 1986 om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod luftforurening (2) senest er ændret ved Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 804/2002 af 15. april 2002 (3). Ved sidstnævnte forordning er gyldigheden af førstnævnte forordning blevet forlænget med et år og finansieringsrammen for perioden 1997-2002 tilpasset til 42,6 mio.EUR i overensstemmelse med det beløb, der er sat på budgettet for 2002.

Kommissionen kan ikke give en detaljeret redegørelse for de foranstaltninger, der er finansieret i Galicien, da de var blandt de foranstaltninger, som hvert år foreslås af dem spanske administration for landet som helhed. I perioden 1987-2002 har EU finansieret foranstaltninger i Spanien til et samlet beløb på 4 498 010 EUR.

Dette beløb fordeler sig på de forskellige typer foranstaltninger som følger:

For øjeblikket består det spanske net til overvågning af skovenes tilstand af 620 observationsområder for systematisk overvågning (niveau I) og 53 observationsområder for intensiv overvågning (niveau II), hvoraf 52 områder på niveau I (8,4 %) og 3 områder på niveau II (4,5 %) er beliggende i Galicien.

Hvad fremtiden angår, har Kommissionen forelagt et nyt forslag om overvågning af Fællesskabets skove og disses samspil med miljøet (4). Forslaget har til formål at indføre en ny EU-ordning for overvågning af EU's skove og disses samspil med miljøet for at beskytte skovene i EU. Ordningen kommer til at bygge på resultaterne af de to rådsforordninger (EØF) nr. 3528/86 af 17. november 1986 om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod luftforurening (2) og (EØF) nr. 2158/92 af 23. juli 1992 om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod brande (5) og tilføre nye elementer for bedømmelse af skovøkosystemernes tilstand i en bredere sammenhæng. Ifølge forslaget skal de overvågningsaktiviteter, som skal udføres af medlemsstaterne, navnlig dataindsamling, undersøgelser, forsøg og demonstrationsprojekter, gennemføres som led i flerårige nationale programmer. I det nye forslag er der fastlagt en flerårig ramme, som i første omgang dækker en seksårig periode fra 2003 til 2008.

----

(1)EFT L 326 af 21.11.1986, s. 2.

(2)EFT L 326 af 21.11.1986.

(3)EFT L 132 af 17.5.2002.

(4)  KOM(2002) 404 endelig udg.

(5)EFT L 217 af 31.7.1992.

----

----

(2004/C 70 E/007)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2996/02

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(23. oktober 2002)

Om:   Foranstaltninger til begrænsning af ulykker i fiskeriet

Europa-Parlamentet vedtog den 5. april 2001 en beslutning om sikkerhed og ulykkesårsager i forbindelse med fiskeri (1), hvori det i punkt 29 henstillede til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 16, stk. 1, i rammedirektiv 89/391/EØF at udarbejde et særligt direktiv for fiskerisektoren om sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen.

Hvilke initiativer har Kommissionen taget i denne forbindelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(5. december 2002)

Kommissionen henleder det ærede medlems opmærksomhed på, at dette spørgsmål allerede er dækket af Rådets direktiv 93/103/EF af 23. november 1993 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed under arbejdet om bord på fiskerfartøjer (trettende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (2), der er det trettende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i Rådets rammedirektiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 (3).

----

(1)EFT C 21 E af 24.1.2002, s. 359.

(2)EFT L 307 af 13.12.1993.

(3)EFT L 183 af 29.6.1989.

----

----

(2004/C 70 E/008)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2997/02

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(23. oktober 2002)

Om:   Foranstaltninger til begrænsning af ulykker i fiskeriet

Europa-Parlamentet vedtog den 5. april 2001 en beslutning om sikkerhed og ulykkesårsager i forbindelse med fiskeri (1), hvori det i punkt 33 anmodede arbejdsmarkedets parter om gennem den sociale dialog at arbejde for at etablere kollektive overenskomster, der kan føre til en forbedring af forholdene vedrørende sikkerhed under arbejdet, bl.a. via erhvervsuddannelse og efteruddannelse.

Har Kommissionen tilskyndet eller agter den at tilskynde til denne sociale dialog? Hvilke fremskridt er der gjort på dette område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(4. december 2002)

Kommissionen påpeger i sin meddelelse »Tilpasning til ændringerne i arbejdslivet og i samfundet: en ny fællesskabsstrategi for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen 2002-2006« (2), at den sociale dialog er et velegnet instrument til indførelse af forbedringsforanstaltninger, idet den både gør det muligt at anvende den gældende lovgivning effektivt og at analysere alle de spørgsmål, som vedrører fremme af velværet på arbejdspladsen, idet man samtidig belyser branche- og fagspecifikke risici og problemer.

Kommissionen anfører endvidere i ovennævnte meddelelse, for så vidt angår den fælles fiskeripolitik, at den vil opfordre arbejdsmarkedets parter til at pege på foranstaltninger, der kan forbedre leve-, arbejds- og sikkerhedsforholdene i fiskerisektoren.

I den forbindelse leder Kommissionen, hvis rolle det er at fremme og støtte den tværfaglige, sektorbaserede sociale dialog, møderne for arbejdsmarkedets parter inden for rammerne af Sektordialogudvalget for Havfiskeri.

Arbejdsmarkedets parter fastlægger og behandler emner af fælles interesse, såsom erhvervsuddannelse og sikkerhed på arbejdspladsen.

Inden for rammerne af dette udvalg overvejer arbejdsmarkedets parter oprettelse af et europæisk netværk for uddannelse og beskæftigelse i fiskeriet (Refope).

----

(1)EFT C 21 E af 24.1.2002, s. 359.

(2)  KOM(2002) 118 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/009)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3186/02

af Eluned Morgan (PSE) til Kommissionen

(7. november 2002)

Om:   Beskyttelse af pensioner

Hvilke foranstaltninger har Kommissionen til hensigt at foreslå med henblik på beskyttelse af arbejdstageres pensioner og bidrag, der er bundet i EU-virksomheder, i tilfælde af at disse virksomheder går konkurs?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(5. december 2002)

Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 (1) har til formål at beskytte arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens. Det indeholder ikke kun bestemmelser om betaling af tilgodehavender for løn, som ikke blev udbetalt, gennem garantiinstitutioner, men også bestemmelser om social sikring. Medlemsstaterne har således pligt til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at manglende indbetaling til deres forsikringsinstitutioner af tvungne bidrag, som arbejdsgiveren i henhold til nationale lovbestemte sociale sikringsordninger var pligtig at indbetale, inden han blev insolvent, ikke begrænser arbejdstagerens ret til ydelser over for disse forsikringsinstitutioner.

Medlemsstaterne skal desuden sikre sig, at der træffes de nødvendige foranstaltninger for at beskytte interesser hos arbejdstagere og personer, der allerede havde forladt arbejdsgiverens virksomhed eller bedrift på datoen for dennes insolvens, for så vidt angår erhvervet ret eller delvis erhvervet ret til ydelser i forbindelse med alderdom, herunder ydelser til efterladte i henhold til supplerende faglige eller tværfaglige forsikringsordninger, som ikke er omfattet af nationale, lovbestemte sociale sikringsordninger.

----

(1)  Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980, om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens EFT L 283 af 28.10.1980, s. 23.

----

----

(2004/C 70 E/010)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3226/02

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(14. november 2002)

Om:   Motorcyklisters sikkerhed i forbindelse med autoværn

På et møde mellem Carlos Bautista og Loyola de Palacio i september 2001, medgav kommissionsmedlemmet, at autoværn i deres nuværende udformning er farlige for motorcyklister. Kommissionens-medlemmet forsikrede, at der straks ville blive truffet foranstaltninger for at afhjælpe dette problem.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(18. december 2002)

Den ringe sikkerhed, der gør sig gældende for motorcyklister, bekymrer Kommissionen meget, og den griber derfor problemet an fra forskellige vinkler. Det skal erindres, at medlemsstaterne har ansvaret for at udstyre vejene med effektive trafiksikkerhedssystemer, herunder autoværn.

Kommissionen har givet Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) i opdrag at udarbejde en ny harmoniseret europæisk standard på grundlag af den nugældende EN 1317 om vejsikkerhedssystemer, som vil kræve, at alle vejsikkerhedssystemer gøres til genstand for EF-mærkning. Således vil sikkerhedssystemer, som markedsføres, skulle opfylde en række fælles minimumskrav. I sin nuværende form omfatter denne standard imidlertid ikke specifikke tester for motorcyklister. På indeværende tidspunkt findes der forskellige forsøgsvise løsninger til opfyldelse af behovene for denne gruppe trafikanter.

Bedre sikring af steder, hvor der sker mange ulykker, samt information til motorcyklisterne på risikofyldte vejstrækninger anses for at være en effektiv løsning på kort sigt. Med henblik herpå har Kommissionen bebudet et forslag til direktiv om bedre sikring af steder med høj ulykkesrisiko i sit lovgivnings- og arbejdsprogram for 2003 (1).

----

(1)  KOM(2002) 590 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/011)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3469/02

af Ward Beysen (NI) til Kommissionen

(6. december 2002)

Om:   Koncentration på det tjekkiske elektricitetsmarked i forbindelse med udvidelsen

Den tjekkiske regering forbereder en konkurrencerelateret koncentration i form af det fælles aktieselskab CEZ a.s.' erhvervelse af aktier i otte regionale elektricitetsdistributionsselskaber fra den statslige ejendoms-fond. Dette blev offentliggjort i erhvervsbulletinen den 24. juli 2002.

På den ene side vil dette initiativ udgøre en vertikal integration af produktion og forsyning med elektricitet på det tjekkiske marked; på den anden side vil det også skabe horisontal integration af distributørerne. Som følge heraf kommer den nye CEZ-gruppe til at kontrollere over 70 % af produktionen og 2/3 af den nationale elektricitetsforsyning.

Følgende spørgsmål bør følgelig belyses:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(28. januar 2003)

Kommissionen viderefører overvågningen af udviklingen i den tjekkiske energisektor set på baggrund af EU-retten på energiområdet og Tjekkiets forpligtelser på konkurrencepolitikkens område i henhold til Europaaftalen og tilsagnene under tiltrædelsesforhandlingerne.

Den af det ærede medlem nævnte koncentration henhører imidlertid under de tjekkiske konkurrencemyndigheders kompetence, idet Unionens fusionsforordning kun gælder for virksomheder med en omsætning i EU på mindst 250 mio. EUR.

Med det ovenstående in mente kan der fremsættes følgende bemærkninger som svar på de stillede spørgsmål.

Den af den tjekkiske regering førte politik strider ikke mod EU-retten inden for konkurrence/liberalisering. Nogle europæiske elselskaber er vertikalt integrerede, og de liberaliseringsdirektiver, der i øjeblikket er i kraft i disse sektorer i Den Europæiske Union, kræver kun separat forvaltning og separate regnskaber, ikke retlig eller ejerskabsmæssig adskillelse. Kommissionens forslag til nyt direktiv om el- og gasmarkederne ville desuden kræve retlig adskillelse, men dette krav findes allerede i Tjekkiet.

Det tjekkiske eltransmissionsselskab er en uafhængig retlig enhed, der er forenelig med EuropaParlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet (1).

----

(1)EFT L 27 af 30.1.1997.

----

----

(2004/C 70 E/012)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3542/02

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(11. december 2002)

Om:   Handelsrelateret støtte

Vil Kommissionen forklare, hvordan den vil beregne, hvilket beløb AVS-landene skal være berettiget til at modtage i handelsrelateret støtte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(27. januar 2003)

Man har allerede igennem nogen tid været opmærksom på handelsrelateret bistand i forbindelse med udviklingssamarbejdet med AVS-landene. Det er foregået under forskellige former, f.eks. som et nøglekomponent i støtten til regionale integrationsinitiativer eller som behandling af specifikke problemer så som forbedring af toldoplysninger. I mange tilfælde er handelsrelateret bistand indgået som en del af et bredere tiltag som landbrugseksportfremme eller infrastrukturudvikling.

Trods handelsanliggenders store betydning indeholder Cotonou-aftalen ingen bestemmelser om en særlig tildeling til handelsrelateret bistand. I forbindelse med de disponible bevillinger til nationale og regionale programmer er det dialogen med og blandt modtagere og involverede kapitalydere, der er afgørende for tildelingen af midler. Således findes der ikke nogen særlig beregningsmåde for beløb til handelsrelateret bistand. Det samme gælder for andre vigtige udviklingsområder.

I retningslinjerne for 9. EUF til regional programmering foreslås en minimumtildeling på 20 % til handelsrelateret bistand. Da de fleste regionalprogrammer nu er færdigbehandlet, er det klart, at dette tal er blevet overskredet: tildelingen til regional integration og handelsrelateret bistand i regionale vejledende programmer ligger på omkring 40-50 % af det oprindelige beløb, dvs. 280-350 mio. EUR. De regionale infrastrukturprogrammer omfatter også betydelige komponenter om handelslempelse. Desuden findes der fælles midler for AVS-landene, hvoraf 50 mio. EUR er øremærket til handelsrelateret bistand.

Da de nationale strategidokumenter og vejledende programmer ofte indeholder åbne programmer for kapacitetsopbygning og faglig bistand, er det på nuværende tidspunkt ikke muligt at sætte nøjagtige tal på, hvor meget der går til handelsrelateret bistand. Løseligt anslået vil beløbet til handelsrelateret bistand ligge på omkring 150 mio. EUR.

Hvis man til ovenstående tal lægger flere fælles programmer for AVS-landene, som kom i gang for nylig (herunder støtte til forberedelserne til WTO og økonomiske partnerskabsaftaler og til opfyldelse af sundheds- og plantesundhedsbestemmelser), er der mindst 600 mio. EUR til rådighed i handelsrelateret bistand til AVS-landene i de kommende år.

Som i anbefalingerne i sin seneste meddelelse angående handel og udvikling (1) vil Kommissionen benytte midtvejsrevisionen af landestrategier og regionale strategier til at gennemgå, hvilke midler der er til rådighed for handelsrelateret bistand.

Mere generelt er det vigtigt at tilføje, at man i den strategiske dialog med udviklingslandene og andre udviklingspartnere vil komme ind på problemet om bedre integrering af handelspolitiske anliggender i fattigdomsstrategierne og andre nationale og regionale udviklingsprogrammer. Kommissionen spiller også en vigtig rolle i den integrerede ramme for handelsrelateret faglig bistand til de mindst udviklede lande og har accepteret at være »facilitator« for tre mindst udviklede AVS-lande.

----

(1)  KOM(2002) 513 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/013)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3543/02

af Glenys Kinnock (PSE) til Kommissionen

(11. december 2002)

Om:   Vestsahara

Er Kommissionen enig i, at Marokko gør alt, hvad det kan for at holde Vestsahara udenfor dagsordenen? Er det ikke åbenlyst, at Marokko forsøger at nægte journalister fri adgang til Vestsahara? Hvordan vurderer Kommissionen, at olieudvindingen påvirker muligheden for at nå frem til en fredelig løsning på problemerne — især i betragtning af, at amerikanske og franske olieselskaber leder efter olie ud for Afrikas kyst?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(16. januar 2003)

Kommissionen har ikke noget bevis for, at Marokko forsøger at holde spørgsmålet angående Vestsahara uden for dagsordenen. Kommissionen kan til gengæld bekræfte, at den marokkanske udenrigsminister Mohamed Benaissa talte åbent om problemet i samtalerne med repræsentanter for Kommissionen under sit seneste besøg i Bruxelles.

Konflikten i Vestsahara er også på dagsordenen i FN's Sikkerhedsråd, som skal behandle problemet i slutningen af januar 2003, kort tid efter at generalsekretæren har forelagt en ny rapport om situationen.

Kommissionens syn på konflikten i Vestsahara er, at kun en løsning, som alle de stridende parter kan acceptere, vil være frugtbar. Derfor vil den fortsætte med at støtte den indsats, som FN's generalsekretær, Kofi Annan, og hans personlige udsending, James Baker III, har gjort for at få parterne til at nå frem til en retfærdig, varig og gensidigt acceptabel løsning.

Hvad angår Marokkos forsøg på at nægte journalister fri adgang til områderne i Vestsahara, har Kommissionen ikke modtaget klager eller fundet bemærkninger om noget sådant i 2002-rapporten fra »Journalister uden grænser«.

Spørgsmålet om, hvorvidt olieudvindingen i Vestsahara påvirker mulighederne for at nå frem til en fredelig løsning på problemerne, er efter Kommissionens opfattelse ikke særlig relevant for en løsning af konflikten.

Andre betragtninger angående olieudvindingen i Vestsahara har fået en grundig gennemgang i den juridiske udtalelse, som FN's juridiske råd afgav i sit brev af 29. januar 2002 til Sikkerhedsrådets formand.

Kommissionen er den største yder af humanitær bistand til flygtninge fra Vestsahara via EU's Kontor for Humanitær Bistand (ECHO) i samarbejde med sine ikke-statslige partnere. Bistanden består af fødevarer og lægehjælp, som beløb sig til 81 mio. EUR i perioden 1993-2001, og et beløb på 14,3 mio.EUR til den globale plan for 2002. Kommissionen opfordrer også parterne til at få vedtaget nogle tillidsskabende foranstaltninger så som løsladelse af krigsfanger, bedre muligheder for kontakt og besøg mellem familiemedlemmer, der er blevet splittet, og overholdelse af borgerrettigheder. Foranstaltninger af denne art vil skabe bedre betingelser for en frugtbar dialog mellem parterne i konflikten.

På det seneste troikamøde på ministerniveau i Alger den 5. juni 2002 benyttede EU lejligheden til at tilkendegive sin bekymring og fremsætte sine krav til en løsning af de humanitære problemer i Vestsaharakonflikten over for Marokko, Algeriet og Polisaro-bevægelsen. EU bekræftede, at man støtter FN's forsøg på at finde en gensidigt acceptabel løsning, og opfordrede indtrængende begge parter til at løse problemet med personer, der er meldt savnet, og til at løslade alle, der har været holdt fanget siden konfliktens udbrud. EU anmodede også om overholdelse af alle borgerrettigheder og menneskerettigheder i Vestsahara, og om at begge parter giver familiemedlemmer, der har været splittet på grund af konflikten, mulighed for at kontakte og besøge hinanden.

Endelig må værdien af ratificeringen af associeringsaftalerne med Marokko (1) og Algeriet (2) ikke undervurderes. Aftalerne indeholder bestemmelser om en løbende og institutionaliseret politisk dialog mellem EU og hvert af de pågældende lande.

----

(1)  Har været i kraft siden 1. marts 2000.

(2)  Undertegnet i Valencia den 22. april 2002, ratificeret af Europa-Parlamentet den 11. oktober 2002 og skal ratificeres af hvert af de berørte nationale parlamenter, inden den kan træde i kraft.

----

----

(2004/C 70 E/014)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3553/02

af Marco Cappato (NI) til Kommissionen

(12. december 2002)

Om:   Alvorlige krænkelser af religionsfriheden i Belarus

Det belarussiske parlament har netop vedtaget en ny lov, som indeholder et forbud mod alle former for aktiviteter udført af religiøse organisationer, der ikke er anmeldt til staten, indfører censur af religiøs litteratur og stempler religiøse aktiviteter, som finder sted i private hjem, som ulovlige.

Disse nye bestemmelser er et led i en meget alvorlig normativ og politisk ramme, hvor der er tale om betydelige indskrænkninger i religionsfriheden for borgere, der ikke tilhører den ortodokse tro:

Hvilke former for diplomatisk, politisk og økonomisk pres har Kommissionen til hensigt at øve over for de belarussiske myndigheder med henblik på at sikre, at religionsfriheden, friheden til at danne religiøse foreninger, til at skifte religion og at dyrke sin religion anerkendes som borgerlige rettigheder i landet?

Finder Kommissionen ikke, at den omgående bør evaluere, hvor virkningsfulde dens projekter som led i Tacis er og overveje, om den ikke bør lukke sit Tacis-kontor i Belarus, så længe de alvorlige overtrædelser af de demokratiske rettigheder i landet varer ved?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(17. januar 2003)

Kommissionen er også bekymret over den nyligt vedtagne lov om trosfrihed og religiøse organisationer i Belarus. Virkningerne af loven vil betyde en alvorlig krænkelse af religionsfriheden. EU gav udtryk for sin bekymring, inden loven blev underskrevet af præsident Aleksandr Lukasjenko, i en fælles henvendelse fra EU-missionsledere til de belarussiske myndigheder (viceudenrigsminister Alexander N. Sychev) i oktober 2002. EU fremsatte også en erklæring i det permanente råd for organisationen for sikkerhed og samarbejde i Europa (OSCE) den 10. oktober 2002, hvori man indtrængende opfordrede præsident Lukasjenko til ikke at underskrive lovudkastet.

EU beklagede det meget, da udkastet blev underskrevet som lov den 31. oktober 2002, og fremsatte endnu en erklæring i det permanente råd for OSCE den 14. november 2002, hvori man opfordrede de belarussiske myndigheder til at tage lovgivningen op til ny overvejelse og anmodede OSCE's bistands- og overvågningsgruppe, der for øjeblikket er baseret i Wien, om at følge lovens gennemførelse meget nøje og rapportere til det permanente råd. EU er rede til at rejse sager angående særlige tilfælde af krænkelser i Belarus af OSCE's forpligtelser til tankefrihed og religionsfrihed.

EU er stadig alvorligt bekymret for den generelle mangel på fremskridt i forbindelse med demokratiske reformer og den stigende forværring af de individuelle frihedsrettigheder og udtryksfriheden i Belarus; og på baggrund af lukningen af OSCE's bistands- og overvågningsgruppe i Minsk den 14. oktober 2002 besluttede medlemsstaterne på Rådets (generelle anliggender og eksterne forbindelser) møde i november at nægte at udstede visa til præsident Lukasjenko, lederen af præsidentens administration, premierministeren og fire ministre såvel som formanden for statens sikkerhedsudvalg.

EU fastholder, at forbindelserne med og støtten til civilsamfundets aktører i Belarus bør fortsætte, og der er afsat 5 mio. EUR til dette i henhold til Tacis-handlingsprogrammet for 2002-2003. Desuden vil EU inden for samarbejdet mellem EU og OSCE snart starte et to-års program for støtte til de demokratiske kræfter og civilsamfundet. Kommissionen vil holde øje med, at projekterne er effektive, men mener i betragtning af den igangværende finansielle bistand ikke, at det vil være klogt at reagere på den nye lov om trosfrihed og religiøse organisationer med en lukning af Tacis-kontoret i Minsk.

----

----

(2004/C 70 E/015)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3614/02

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(9. december 2002)

Om:   Import af råvarer fra Marokko og lædersektoren

EU's lædersektor har store problemer i forbindelse med import af skind fra Marokko. Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet eller agter den at træffe inden for rammerne af associeringsaftalen EU/Marokko med hensyn til dette problem, som har alvorlige negative indvirkninger på denne sektor og de pågældende virksomheders konkurrenceevne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(17. januar 2003)

Kommissionen er fuldt ud bekendt med virkningerne af de eksportrestriktioner, som Marokko har indført, for de råmaterialer, der er til rådighed for EU-erhvervsgrenen. Kommissionen har gjort de marokkanske myndigheder opmærksom på dette forhold og henvist til bestemmelserne i associeringsaftalen mellem Marokko og Fællesskabet. I henhold til denne aftale skulle der ikke anvendes kvantitative handelsrestriktioner (ved import eller eksport) mellem de to parter.

De marokkanske myndigheder har oplyst, at eksportrestriktionerne blev indført på grund af den bratte stigning i eksporten af rå huder som følge af de store kvægepidemier verden over. De anførte også, at den voldsomme stigning i efterspørgslen havde medført en kritisk mangel på råmaterialer for landets egen industri.

Der er blevet rejst indsigelser over for Marokko i dette spørgsmål, men dette har ikke hidtil ført til væsentlige ændringer eller til ophævelse af de eksportbegrænsende foranstaltninger. Kommissionen vil undersøge markeds- og forsyningssituationen for den pågældende vare i EU-erhvervsgrenen for at kontrollere, om den marokkanske påstand om råvaremangel bekræftes af en saglig analyse. Det påhviler naturligvis Marokko at føre bevis for, at der foreligger forsyningsmangel. Spørgsmålet vil derefter blive behandlet på det kommende møde i Associeringsrådet, som er planlagt til slutningen af februar 2003, hvor Kommissionen vil overveje muligheden af at påberåbe sig bestemmelserne i associeringsaftalen med Marokko for at rette op på situationen.

----

----

(2004/C 70 E/016)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3646/02

af Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) til Kommissionen

(17. december 2002)

Om:   Arrestation af Juan Carlos Gonzalez Leiva

Kommissionen ved, at Juan Carlos Gonzalez Leiva, formand for »Cuban Human Rights Foundation« og »Brotherhood of the Independent Blind People of Cuba«, har været fængslet i Holguín, Cuba, siden marts 2002 (jf. skriftlig forespørgsel E1458/02 (1)).

Ved Kommissionen også, at denne mand mishandles og udsættes for slag og er ved at dø af underernæring?

Er Kommissionen rede til at træde i aktion og lægge pres på myndighederne for at bevirke, at den voldelige behandling af menneskerettighedsaktivister på Cuba bringes til ophør?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(14. februar 2003)

Kommissionen holdes jævnligt underrettet om Juan Carlos Gonzalez Leivas situation. Så vidt den er orienteret, vejede menneskerettighedsaktivisten i begyndelsen af januar 2003 under 41 kg som følge af en sultestrejke, han indledte den 4. september 2002 og afsluttede den 25. december 2002 for at protestere mod de anklager, der var rettet mod ham og andre involverede aktivister.

Kommission har gentagne gange henledt de cubanske myndigheders opmærksomhed på Juan Carlos Gonzalez Leivas situation og menneskerettighedssituationen i almindelighed. Som det er tilfældet for andre partnerlande, er den interne menneskerettighedssituation et vigtigt aspekt ved vore forbindelser med Cuba og vil vedblive dermed. Efter Kommissionens opfattelse er en politik baseret på engagement og dialog den, der er bedst egnet til at fremme en positiv udvikling i denne henseende.

----

(1)EFT C 28 E af 6.2.2003, s. 109.

----

----

(2004/C 70 E/017)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3648/02

af Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) til Kommissionen

(17. december 2002)

Om:   Religionsfrihed i Laos

Kommissionen ved, at der så godt som ikke hersker religionsfrihed i Laos.

Ved Kommissionen også, at mindst 39 kristne er arresteret i Laos i perioden juni-august 2002 på grund af deres tro, og at de er fængslet under elendige forhold?

Er Kommissionen rede til at lægge pres på myndighederne i Laos, således at disse fanger løslades, og politikken med hensyn til religionsfrihed ændres?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(29. januar 2003)

Kommissionen er bekendt med meddelelserne om, at religionsfriheden er begrænset i Laos, og at medlemmerne af kristne grupper forfølges og/eller anholdes på grund af deres religiøse overbevisning.

Hvad angår de særlige hændelser, der er nævnt i spørgsmålet, er disse endnu ikke blevet bekræftet i forespørgsler hos EU og andre partnere i Laos.

Selv om den laotiske forfatning bestemmer, at enhver har ret og frihed til at have en religion, begrænser myndighederne dog tilsyneladende denne ret i praksis, særligt hvad angår ikke-buddistiske samfund.

Tolerancetærsklen over for religiøse skikke varierer i de enkelte områder. Der har været rapporteret om arrestation og anholdelse af troende og deres åndelige ledere uden forudgående anklager. Nogle kristne er også blevet dømt for at samles og give anledning til »social uro«. Ifølge nogle rapporter har visse religiøse grupper også vanskeligt ved at finde nye steder til afholdelse af gudstjenester.

Kommissionens delegation i Bangkok, der varetager forbindelserne med Den Demokratiske Folkerepublik Laos og de diplomatiske missioner fra medlemsstaterne, følger nøje dette og andre menneskerettigheds-relaterede forhold i Laos. Kommissionen har ved flere lejligheder understreget behovet for at styrke respekten for civile og politiske rettigheder i Laos, herunder religionsfrihed. Åbningen af en delegation fra Fællesskabet i Vientiane i 2003 vil være en yderligere lejlighed til at gøre den laotiske regering opmærksom på vores bekymring på dette område.

----

----

(2004/C 70 E/018)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3734/02

af Caroline Lucas (Verts/ALE) til Kommissionen

(19. december 2002)

Om:   Støtte og den caribiske bananindustris overlevelse

I juni 2002 sendte AVS-Ministerrådet en beslutning til Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen, hvori der gøres opmærksom på, at den nye bananordning har ført til, at priserne er faldet til niveauer, der truer med at fortrænge AVS-leverandører, som for de flestes vedkommende ikke har nogen alternative markeder, og allerede skaber store sociale og økonomiske forvridninger og undergraver de resultater, der er opnået i forbindelse med bekæmpelsen af fattigdom.

Problemet skyldes gennemførelsen af den anden fase i aftalen mellem EU og USA, som indebærer overførsel af 100 000 tons fra kontingentet for AVS-bananer (C-kontingentet) til kontingentet for dollarbananer (B-kontingentet), hvilket i realiteten har forøget den samlede mængde bananer, der bringes på markedet, med 100 000 tons, således at supermarkederne i EU kan føre en politik med meget konkurrencedygtige priser.

Vil Kommissionen tillade, at midler fra den særlige ramme for bistand og Stabex bliver brugt mere fleksibelt, således at en del af støtten midlertidigt kan bruges til at hjælpe producenterne med at skaffe de nødvendige indtægter, indtil der opnås større fortjeneste gennem øget produktivitet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(28. februar 2003)

Kommissionen har allerede drøftet prissituationen i bananindustrien på flere møder med sine AVS-partnere og behandlet deres problemer.

Målene for den særlige ramme for bistand er som anført i artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 856/1999 af 22. april 1999 om fastlæggelse af en særlig ramme for bistand til traditionelle AVS-bananleverandører (1) at forbedre konkurrenceevnen og/eller støtte diversificering. Hidtil er ingen projekter blevet afvist på grund af manglende støtteberettigelse. Sideløbende med den faglige bistand til modernisering af AVS-bananindustrien har alle hidtil godkendte projekter handlet om forskellige former for støtte til banandyrkerne, herunder social støtte og træningsprogrammer. Det er dog ikke muligt at yde direkte indkomststøtte under rammen, og støtte til input i denne form ville derfor ikke blive tilladt.

Som supplement til rammen anvendes Stabex-midler på en meget fleksibel måde som støtte til social og menneskelig udvikling så som boligbyggeri, pensioner, skoler og private initiativer.

Det nye FLEX-instrument, som er indføjet i rammebeløb B i finansieringsprotokollen til Cotonou-aftalen og erstatter Stabex, vil måske være en mulighed som finansieringskilde i fremtiden, forudsat at banansektoren er i stand til at opfylde de fastsatte krav.

----

(1)EFT L 108 af 27.4.1999.

----

----

(2004/C 70 E/019)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3743/02

af Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) til Kommissionen

(13. december 2002)

Om:   Henrettelse af tibetanere i Kina

Har Kommissionen kendskab til, at en kinesisk domstol den 2. december i år afsagde dødsdom over to tibetanere, Tenzin Delek Rinpoche og Lobsang Dhondup, idet de formodes at være involveret i et bombeattentat.

Er det Kommissionen bekendt, at dommen er afsagt på grundlag af et meget tyndt bevismateriale, som der er rejst tvivl om?

Er Kommissionen indstillet på hurtigt at træffe foranstaltninger for at lægge pres på de kinesiske myndigheder for at hindre henrettelserne, hvoraf den første skal gennemføres den 12. december og den anden i løbet af to år?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(16. januar 2003)

Kommissionen er blevet underrettet om at to tibetanere, Tenzin Delek Rinpoche og Lobsang Dhondup, den 2.12.2002 blev idømt dødsstraf for at have været involveret i et bombeattentat. Kommissionen noterede sig at der har været sat spørgsmålstegn både ved rettergangen og det bevismateriale dommen blev afsagt på.

EU gav øjeblikkeligt udtryk for sin bekymring over for de kinesiske myndigheder; dette skete inden for den frist de to dødsdømte tibetanere havde fået således at de kunne indgive en appelansøgning. Der er siden indgivet appel (i december 2002).

----

----

(2004/C 70 E/020)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3746/02

af Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(20. december 2002)

Om:   Tibet/Kina: dødsstraf til Tenzin Deleg Rinpoche og Lobsang Dhondup

En domstol i provinsen Sechuan, Vestkina, har dømt Tenzin Deleg Rinpoche, en fremtrædende tibetansk munk, og hans medhjælper Lobsang Dhondup, til døden efter en retssag, der af mange internationale organisationer blev betragtet som fuldstændig uretfærdig. De kinesiske myndigheder har ikke udtalt sig om retssagen mod Rinpoche og Dhondup, men ifølge Radio Free Asia har en slægtning til en af de dømte udtalt, at de var blevet nægtet advokatbistand. De lokale kommunistiske myndigheder havde anklaget Tenzin Deleg Rinpoche og Lobsang Dhondup for en række bombeattentater — to attentater sidste år i Ganze-regionen i Sechuan og et tredje i provinsens hovedstad Chengdu — på baggrund af en af Rinpoches tidligere assistenters vidneudsagn om, at Rinpoche havde sat ham til at lede et af attentaterne, samt på grundlag af de »tilståelser«, Rinpoche selv var kommet med til politiet, mens han var tilbageholdt efter at være blevet anholdt den 7. april 2002. Ifølge disse tilståelser skulle han have ledet dette og seks tidligere uopklarede attentater i Ganze.

Ifølge forskellige kilder, heriblandt visse kilder i Folkerepublikken Kina, kunne Rinpoche og Dhondup være kommet i farezonen på grund af deres fredelige aktivisme. De kinesiske myndigheder havde holdt Rinpoche under skarp kontrol de seneste år. De havde forsøgt at anholde ham i 1998 som følge af hans forsøg på at åbne et kloster uden officiel tilladelse og for at have ledet protestaktioner mod et lokalt savværks skovfældning i regionen.

Hvilke oplysninger råder Kommissionen over i forbindelse med retssagen mod Tenzin Deleg Rinpoche og Lobsang Dhondup, og hvilke foranstaltninger vil den træffe for omgående at få deres sag taget op til revision i henhold til de internationale standarder for en retfærdig retssag? Har Kommissionen allerede officielt fordømt de ansvarlige kinesiske myndigheder for de klare overtrædelser af de grundlæggende rettigheder, som Tenzin Deleg Rinpoche og Lobsang Dhondup er ofre for? Er Kommissionen klar over, at de kinesiske myndigheders handlemåde er i total modstrid med de tegn på dialog med Dalai Lama, som de selvsamme myndigheder gav til de vestlige justitsministerier og den eksil-tibetanske ledelse ved for nogle måneder siden at invitere to særlige repræsentanter for Dalai Lama til Kina og Tibet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(10. februar 2003)

Kommissionen er blevet underrettet om, at to tibetanere, Tenzin Delek Rinpoche og Lobsang Dhondup, den 2. december 2002 blev idømt dødsstraf for at have været involveret i et bombeattentat. Kommissionen er også bekendt med det bevismateriale, dommen blev afsagt på, og måden, hvorpå rettergangen blev gennemført.

EU gav øjeblikkeligt udtryk for sin bekymring over for de kinesiske myndigheder og har haft flere officielle kontakter med de kinesiske myndigheder på de to dømte tibetaneres vegne. Kommissionen ved også, at De Forenede Stater og Australien har rettet henvendelse til de kinesiske myndigheder på de to dømte tibetaneres vegne.

Ifølge de informationer Kommissionen har til rådighed, har de to tibetanere indgivet appel, hvilket betyder, at eksekutionen først kan finde sted, når dommen er blevet genbehandlet af den kinesiske folkedomstol.

Kommissionen vil fortsat nøje følge sagen og den almindelige menneskerettighedssituation i Tibet.

----

----

(2004/C 70 E/021)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3750/02

af Mario Mauro (PPE-DE) til Kommissionen

(20. december 2002)

Om:   Forbindelserne mellem EU og Republikken Surinam

I maj 2000 blev der i Surinam afholdt et præsidentvalg, som har ført til en radikal forbedring i den politiske situation i landet.

Med Ronald Venetiaans tilbagevenden er der indført bedre kontrol med de offentlige udgifter, nedskæring af de offentlige støtteordninger og forhøjelse af skatteprovenuet. Desuden har regeringen besluttet af sænke vekselkursen på markedet og at sætte en stopper for finansieringen af det offentlige underskud gennem øgning af pengemængden.

Den nye regering har imidlertid arvet et land, som er på grænsen af fallit. Det er tvingende nødvendigt med flere reformer, som imidlertid risikerer at fremprovokere en statsbankerot.

Kan Kommissionen oplyse, hvorledes den støtter demokratiseringen af dette land, og hvilken strategi den følger for at fremme den økonomiske og sociale udvikling af Surinam?

Agter Kommissionen at træffer foranstaltninger med henblik på indgåelse af bilaterale aftaler med dette land?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(28. februar 2003)

EU bidrog med 2 mio. EUR til valgprocessen, som førte til valget i maj 2000, der blev anset for at være frit og retfærdigt. Valgobservatører fra medlemsstaterne var til stede ved valget.

Kommissionen og det internationale samfund ser positivt på den demokratiseringsproces, landet har undergået i de seneste år. Det er nu en prioritet at få konsolideret demokratiet, og dette er emnet for en fortsat dialog mellem regeringen, civilsamfundet og det internationale samfund. Kommissionen spiller en aktiv rolle i samarbejde med medlemsstaterne.

I perioden 2001-2002 forbedrede regeringen de offentlige finanser. Men på grund af den globale økonomiske tilbagegang og en 30 % lønstigning i den offentlige sektor i 2002 er situationen nu ved at forværres. Regeringen har for ganske nylig indgået aftaler i minesektoren, hvilket skulle afhjælpe situationen, men der vil først kunne forventes virkninger på mellemlang sigt.

Hvad angår aftaler, har Surinam haft mulighed for at udnytte alle Lomé-konventioner og har ratificeret Cotonou-aftalen. Kommissionen og Surinam undertegnede et landestrategidokument under Cotonou-aftalen i juli 2002. Strategien (19,1 mio. EUR) er koncentreret om transportinfrastruktur og omfatter også forbedring af de institutionelle og lovmæssige aspekter og foranstaltninger til økonomisk vækst. Surinam er også omfattet af den særlige ramme for bistand til traditionelle leverandører af bananer (11 mio. EUR i de sidste fire år) og præferencebehandling i forbindelse med import af ris til EU.

----

----

(2004/C 70 E/022)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3751/02

af Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) til Kommissionen

(20. december 2002)

Om:   Bortførelsen af Arjan Erkel i Dagestan

Er Kommissionen klar over, at hollænderen Arjan Erkel, der arbejder for Læger uden Grænser, Schweiz, den 12. august 2002 bortførtes i Machatsjkala, den russiske republik Dagestans hovedstad?

Er Kommissionen klar over, at familien siden da ikke har hørt nyt om Arjan Erkel?

Vil Kommissionen rette henvendelse til de russiske myndigheder om Arjan Erkels skæbne og gøre en indsats for at få ham fri?

----

----

(2004/C 70 E/023)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3851/02

af Arie Oostlander (PPE-DE) til Kommissionen

(23. december 2002)

Om:   Bortførelsen af Arjan Erkel i den russiske republik Dagestan

Den 12. august 2002 blev den 32-årige Arjan Erkel, som arbejder for Læger Uden Grænser i Schweiz, bortført af tre ukendte bevæbnede mænd i Makhatjkala, som er hovedstaden i den russiske republik Dagestan. Siden har man intet hørt om ham.

Vil Kommissionen henvende sig til de russiske muligheder for at bidrage til, at han frigives og kan vende tilbage til Nederlandene?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

på skriftlige forespørgsler E-3751/02 og P-3851/02

(30. januar 2003)

Kommissionen er yderst bekymret over, hvad der er sket med MSF-Switzerlands missionschef Arjan Erkel, som blev bortført i Dagestan den 12. august 2002 få uger efter, at en anden humanitær bistandsmed-arbejder Nina Davidovitsj blev bortført i Tjetjenien.

Kommissionen har reageret officielt gennem en erklæring fra formandskabet den 26. august 2002, som på det kraftigste fordømmer begge bortførelser og kræver, at gidslerne tilbageleveres. Unionens formandskab benyttede desuden ved frigivelsen af to af IRKK's, Den Internationale Røde Kors Komités medarbejdere, som også var blevet kidnappet efterfølgende, lejligheden til den 20. november 2002 igen at give udtryk for sine bekymringer og kræve omgående frigivelse af begge bistandsmedarbejdere, som endnu er savnet.

Kommissionen følger samtidig sagen meget nøje. Den har flere gange rejst spørgsmålet over for de russiske myndigheder og vil fortsætte hermed, indtil Arjan Erkel er frigivet. Begge medarbejderes skæbne blev bragt op igen i Moskva den 23. december 2002 under en fælles demarche med deltagelse af Unionens trojka, De Forenede Stater, Schweiz og Nederlandene over for Den Russiske Føderations viceminister for migration Andrej Tjernienko. Desværre har de russiske myndigheder ikke hidtil været så samarbejdsvillige, som Kommissionen kunne have håbet. For nylig appellerede kommissær Poul Nielson den 10. januar 2003 i forbindelse med Nina Davidovitsjs frigivelse offentligt til omgående frigivelse af Arjan Erkel.

MSF-Switzerland, som finansieres af Kontoret for Humanitær Bistand gennem MSF-Holland, var en af de meget få internationale organisationer, der arbejdede i Dagestan på tidspunktet og leverede essentiel sundhedsbistand til sårbare tjetjenske befolkningsgrupper og lokalbefolkningen i denne fattige republik i Den Russiske Føderation. Siden Arjan Erkels bortførelse har MSF måttet indstille alle sin arbejde dér, og det har betydet endnu et slag mod ofrene for konflikten i Tjetjenien, som Arjan Erkel så modigt forsøgte at hjælpe.

----

----

(2004/C 70 E/024)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3759/02

af Jan Mulder (ELDR) til Kommissionen

(23. december 2002)

Om:   Kontrol med AVS-sukkers oprindelse

Som svar på min skriftlige forespørgsel E-2533/02 (1) fastslår Kommissionen, at det ganske vist er muligt at føre kontrol med AVS-sukkers oprindelse, men at denne kontrol aldrig har fundet sted. Kommissionen fastslår endog, at den ikke har grund til at antage, at det i henhold til sukkerprotokollen importerede sukker ikke udelukkende har sin oprindelse i de pågældende stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS). Som følge af de enorme forskelle i prisen på verdensmarkedet og prisen i Den Europæiske Union synes der bestemt at være god grund til at føre en sådan kontrol.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(12. februar 2003)

Kommissionen er vidende om risikoen for svigagtig oprindelsesangivelse for følsomme varer såsom sukker fra ikke alene de berørte stater i Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet (AVS), men også fra andre partnere med præferencestatus.

----

(1)EUT C 110 E af 8.5.2003, s. 66.

(2)EUT C 110 E af 8.5.2003, s. 66.

(3)EFT C 348 af 5.12.2000.

(4)  Rådets forordning (EF) nr. 2501/2001 af 10. december 2001 om anvendelse af et arrangement med generelle toldpræferencer for perioden 1. januar 2002 til 31. december 2004 — Erklæringer til Rådets forordning om anvendelse af et arrangement med generelle toldpræferencer for perioden 1. januar 2002 til 31. december 2004, EFT L 346 af 31.12.2001.

----

----

(2004/C 70 E/025)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3766/02

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(23. december 2002)

Om:   Undgåelse af ærgrelser og forsinkelser i forbindelse med kontrol af transittrafik mellem Rusland og Kaliningrad over fremtidigt EU-territorium

Kilde: Det nederlandske dagblad »De Volkskrant« af 4. december 2002.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(10. februar 2003)

----

----

(2004/C 70 E/026)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3790/02

af Jules Maaten (ELDR) til Kommissionen

(6. januar 2003)

Om:   Politiets opførsel over for turister i ansøgerlandene

Undersøgelser foretaget af ANWB — den største nederlandske interesseorganisation inden for turisme, ferie og trafik — har vist, at der i ansøgerlandene kan konstateres korruption hos politifolkene i disses opførsel over for turisterne. Ofte er personer med urette blevet stoppet og tvunget til at betale bøder, uden at der er optaget rapport. Der er her f.eks. tale om flere på hinanden følgende kontroller ved den bulgarske grænse, hvor der i hvert enkelt tilfælde måtte betales for passage, eller om påståede (hastigheds)overtrædelser. For det meste beder betjentene først om passet. Dette bliver først givet tilbage, når der er betalt.

Er Kommissionen bekendt med denne behandling af turister (fra medlemsstaterne) i ansøgerlandene?

Hvad vil Kommissionen gøre for at hindre uberettigede standsninger og bøder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(10. februar 2003)

Eftersom de kriterier for medlemsskab, der blev opnået enighed om på Det Europæiske Råds møde i København i 1993 (21.-22. juni 1993), omfatter respekten for retsstatsprincippet og menneskerettighederne, lægger Kommissionen stor vægt på udviklingen af en effektiv og ikke-diskriminerende lovhåndhævelse i alle kandidatlande. Kommissionen overvåger, at denne forpligtelse overholdes, og informerer Parlamentet og medlemsstaterne i sine periodiske rapporter.

Det af det ærede medlem nævnte tilfælde vedrører Bulgarien, og Kommissionen er ikke bekendt med, at dette problem findes i alle kandidatlande. Hvad angår Bulgarien gør Kommissionen i den periodiske rapport for 2002 det klart, at korruption blandt politifolk anses som et problem, og at EU-borgere under rejser i og gennem Bulgarien har været udsat for bestikkelse hos politi og grænsepoliti. Kommissionen har på det seneste møde i Associeringsrådet EU/Bulgarien anmodet om forbedringer, og spørgsmålet vil blive drøftet inden for rammerne af både Europaaftalen og forhandlingerne. Bulgariens fremskridt på dette område vil fortsat blive overvåget indtil tiltrædelsesdatoen.

Kampen mod korruption anses som en prioritet for Phare-bistanden til Bulgarien, og i 2002 godkendtes fire anti-korruptionsprojekter. Et af disse vedrører udelukkende korruption inden for politistyrken.

Ud over de klager fra EU-borgere, som Kommissionen har modtaget, er der forelagt detaljerede oplysninger om andre korruptionslignende tilfælde fra ANWB og »Stichting Inspraakorgaan Turken« på nederlandsk. Kommissionen vil opfordre Bulgarien til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at forhindre episoder af den særlige art, der er beskrevet i klagerne, og til at meddele Kommissionen resultaterne. Kommissionen vil meddele svaret til det ærede medlem.

----

----

(2004/C 70 E/027)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3820/02

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(9. januar 2003)

Om:   Euroens udsving i forhold til andre valutaer

Har Kommissionen undersøgt euroens udsving i forhold til andre vigtige valutaer på verdensmarkedet?

For hvilken af valutaerne — euroen eller den svenske krone — har der flest udsving over for de tre valutaer: den amerikanske dollar, den japanske yen og pund sterling, siden den 1. januar 1999?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(31. januar 2003)

Kommissionen har ansvaret for den multilaterale overvågning, og i den forbindelse følger Kommissionen den økonomiske og finansielle udvikling i hver enkelt medlemsstat og i Fællesskabet som helhed, herunder euroens udsving i forhold til andre valutaer og dens indvirkning på økonomien i euroområdet.

Valutakursen er en relativ pris. Udsving i valutakursen mellem to lande kan opstå på grund af udviklingen i situationen i et af de berørte lande. Erfaringen med flydende valutakurssystemer viser, at udsvingene kan være ret store. Der kan beregnes standardmålinger for spredningen som en indikation på en valutas udsving i forhold til andre valutaer. Vi skal dog huske på, at valutakursudsving afhænger af flere forskellige faktorer, som ikke altid skyldes ændringer i relative, grundlæggende faktorer. Hvis en ændring i forholdet mellem to valutaer er resultatet af en ændring i relative, grundlæggende faktorer, kan et sådant valutakursudsving retfærdiggøres. I modsat fald, hvis en ændring i forholdet mellem to valutaer ikke kan tilskrives nogen ændring i relative, grundlæggende faktorer, kan udsvinget betragtes som ubegrundet. Følgelig har valutakursudsving i sig selv meget lille informationsværdi, hvorfor faktorerne bag et udsving også skal tages i betragtning.

Tabellen nedenfor viser nogle standardmålinger for spredningen, som f.eks. standardafvigelse og varians, i perioden 1. januar 1999 til 19. december 2002. Ifølge disse målinger har der været en større spredning i forholdet mellem den svenske krone og US-dollaren (USD) end i forholdet mellem euroen og USD. Det samme gør sig gældende for forholdet mellem den svenske krone (SEK) og pund sterling (GBP). Der har været en noget mindre spredning i forholdet mellem den svenske krone og den japanske yen (JPY) end i forholdet mellem euroen og den japanske yen.

----

(1)  Standardafvigelse.

(2)  Gennemsnit af absolutte afvigelser fra datapunkternes middeltal.

(3)  Summen af afvigelsers kvadrater fra datapunkternes middeltal.

(4)  Varians.

----

----

(2004/C 70 E/028)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3856/02

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen

(6. januar 2003)

Om:   Forbrugerpriser på Fair Trade-varer

Fair Trade-varernes andel af forbruget i Europa er relativt stor. Omsætningen af disse varer skønnedes i 1997 at andrage mellem 200 og 250 mio. EUR. 11 % af borgerne i Europa køber Fair Trade-varer, og det fremgår af undersøgelser, at efterspørgslen er meget stor.

EU har allerede tager initiativer i forbindelse med Fair Trade. Desuden gennemfører ngo'er og de organisationer, som anerkender Fair Trade-mærker, deres egne aktiviteter. Derudover finansieres der projekter i udviklingslandene. På det lovgivningsmæssige område har EU på forskellig vis indført principper for Fair Trade, bl.a. med foranstaltninger som led i den generelle præferenceordning. Til trods for alle foranstaltningerne betales der, i det mindste i Finland, langt mere for disse varer end for almindelige varer.

Hvor stor er støtten til Fair Trade-varerne?

Har Kommissionen kendskab til forholdet på nuværende tidspunkt mellem forbrugerpriserne på Fair Trade-varer og på gængse varer, og hvad er de største udgiftsposter i prisdannelsen for Fair Trade-varer?

I hvilket omfang kan priserne påvirkes af de nationale myndigheders foranstaltninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(24. januar 2003)

Offentlighedens øgede opmærksomhed over for Fair Trade-varer skyldes bl.a. de forskellige oplysningskampagner på nationalt plan, som EU ved flere lejligheder har bidraget til at finansiere. En sådan medfinansiering af private initiativer indgår i den begrænsede økonomiske støtte til aktiviteter med tilknytning til Fair Trade, som Kommissionen allerede yder til ikke-statslige organisationer (ngo'er) i Unionen og til producentgrupper i udviklingslandene. Der kan forekomme andre støtteformer på nationalt plan, men Kommissionen fører ikke kontrol med sådanne støtteformers samlede beløb.

Kommissionen har aldrig foretaget nogen detaljeret undersøgelse af prisstrukturen for Fair Trade-varer, fordi der er tale om forretningsmæssige afgørelser, der træffes i de relevante organisationers regi og kan være stærkt uensartede alt efter, hvilken vare og hvilken kilde der er tale om. Der er imidlertid almindelig enighed om, at detailpriserne på disse varer er højere end detailpriserne på sammenlignelige varer, der ikke er Fair Trade-varer, som følge af, at der knytter sig visse ekstraomkostninger til produktionen og markedsføringen deraf, og som følge af tilsagnet om at betale over markedsprisen for de pågældende varer og de begrænsede stordriftsfordele, der hidtil er opnået.

Hvad angår de forskellige nationale myndigheders muligheder for at øve indflydelse på disse priser, skal enhver sådan aktivitet være forenelig med Unionen og medlemsstaternes og Unionens internationale forpligtelser. På længere sigt vil imidlertid alene en jævnt tiltagende efterspørgsel blandt de europæiske forbrugere efter Fair Trade-varer antagelig kunne føre til større nedsættelser af priserne.

----

----

(2004/C 70 E/029)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3877/02

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(10. januar 2003)

Om:   En fælles strafferet i EU

Der er forslag fremme om at indføre en fælles strafferet i samtlige EU-medlemsstater, og et mindstekrav i den forbindelse bør være, at lærde og strafferetseksperter gør sig overvejelser om dette initiativ, der uden tvivl vil kunne få overordentlig stor betydning for den fælles lovregulering i forbindelse med forbrydelser, som har særlig relevans for Fællesskabets område.

Ensartede straffe i medlemsstaterne, navnlig i forbindelse med forbrydelser som handel med narkotika, seksuelt misbrug af mindreårige, menneskehandel eller miljøforbrydelser, vil indebære en mere effektiv beskyttelse af hele Fællesskabet mod følgerne af denne form for forbrydelser.

Er Kommissionen enig i, at der bør skabes en platform for overvejelserne i forbindelse med en eventuel indførelse af en fælles strafferet i EU-regi, og at dette bør indebære finansiering af undersøgelser, debatter og andre instrumenter, som giver eksperter inden for strafferet og andre områder mulighed for at mødes og drøfte de forskellige aspekter med henblik på at afgive en konkret udtalelse om det betimelige heri?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(10. februar 2003)

Kommissionen er enig med det ærede medlem om, at en gensidig tilnærmelse af strafferetten på nogle områder er nødvendig for at få opbygget et ægte retsområde for straffesager. EU er allerede begyndt at gennemføre indbyrdes tilnærmelse af reglerne om straf og bøder i de nationale lovgivninger. I Amsterdamtraktaten, Wien-handlingsplanen og konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Tammerfors peges der på områder, der først og fremmest bør harmoniseres. Harmoniseringsgraden er imidlertid ikke total, dels fordi nærheds- og proportionalitetsprincipperne skal overholdes i overensstemmelse med Amsterdam-traktatens protokol nr. 30, og dels på grund af at der med vilje er valgt en progressiv fremgangsmåde.

Kommissionen er dog i alvorlig tvivl om, hvorvidt en fælles europæisk strafferet er mulig eller hensigtsmæssig på dette stadium. Spørgsmålet om indbyrdes tilnærmelse af strafferetten er et følsomt emne. Medlemsstaternes strafferetter afspejler deres forskellige retstraditioner, som er dybt rodfæstet i historien. Derfor har udviklingen af et fælles retsområde hidtil bygget på princippet om gensidig anerkendelse med indbyrdes tilnærmelse af lovgivningen på et begrænset antal områder. Denne pragmatiske fremgangsmåde kommer til udtryk i Kommissionens repræsentanters bidrag til drøftelserne under konventet om EU's fremtid. Alle bidrag til harmonisering af strafferetten bør begrundes i relation til mindst et af følgende kriterier: Det pågældende forhold er opført på listen over »europæiske forbrydelser« som omhandlet i den nye traktat, og/eller manglende handling på EU-plan vil være en trussel for et fælles europæisk interesseområde, der selv allerede er omfattet af en fælles politik. Desuden er harmonisering også berettiget, hvis handling på EU-plan betragtes som nødvendig for at sikre fuld anvendelse af den gensidige anerkendelse af retsafgørelser, og for at sikre, at de fælles instrumenter, der benyttes til politi- og retssamarbejdet, er effektivt.

Af denne grund har Kommissionen ikke i øjeblikket til hensigt at finansiere undersøgelser eller aktiviteter, der tager sigte på at analysere, hvorvidt det kan lade sig gøre at indføre en fælles strafferet for EU.

----

----

(2004/C 70 E/030)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0155/03

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(28. januar 2003)

Om:   EU's budget og udviklingssamarbejde

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(19. juni 2003)

----

----

(2004/C 70 E/031)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0419/03

af Laura González Álvarez (GUE/NGL) til Kommissionen

(17. februar 2003)

Om:   Den nationale spanske vandplan — Vandomledningsprojektet Júcar-Vinalopó

Projektet vedrørende omledning af vand fra floden Júcar til floden Vinalopó blev i juli 2001 godkendt i vandplanen for Júcar og ratificeret i bilag II til den nationale vandplan. Den strækning, omledningen skal følge, løber parallelt med den allerede eksisterende Tajo-Segura-kanal og løber sammen med den projekterede vandomledning fra Ebro til den sydøstlige del af Spanien. I forbindelse med omlednings-projektet er der planer om at udvikle nye kunstvandingsarealer med henblik på dyrkning af kraftigt subventionerede fastlandsafgrøder i området omkring Júcar-flodens øvre og midterste løb og iværksætte ikke-bæredygtige turisme- og byudviklingsprojekter. Dette vil få alvorlige følger for Júcar-flodens nedre løb, Albufera og vandforsyningskvaliteten i Valencia. Som led i undersøgelsen af dette projekts indvirkning på miljøet er der hverken foretaget en analyse af alternative muligheder eller taget hensyn til disse eller andre problemer som f.eks. de miljømæssige konsekvenser for Natura 2000-nettet og for vigtige fugleområder.

Den 4. oktober 2002 ansøgte den spanske regering Kommissionen om samfinansiering af projektet (54 mio. euro). Ifølge Kommissionen ville der blive reageret på ansøgningen inden for en frist på tre måneder, dvs. inden den 4. januar 2003. Den spanske regeringschef nedlagde den 14. november 2002 grundstenen til kanalprojektet uden at afvente EU's afgørelse.

Kan Kommissionen gøre nærmere rede for den aktuelle situation med hensyn til støtteansøgningen?

Er Kommissionen i besiddelse af nogen form for evaluering af det omtalte projektet og miljøundersøgelsen i forbindelse hermed?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(27. november 2003)

De spanske myndigheder anmodede den 4. oktober 2002 Kommissionen om at bekræfte samfinansierings-satsen for vandomledningsprojektet Júcar-Vinalopó inden for rammerne af det integrerede operationelle program for regionen Valencia (2000-2006). Det skal præciseres, at det samlede ansøgte støttebeløb er på 80,121 mio. EUR på basis af støtteberettigede udgifter på 155,244mio. EUR og samlede omkostninger beregnet til 254,639mio.EUR.

For så vidt angår spørgsmålet om behandlingen af denne sag:

----

----

(2004/C 70 E/032)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0704/03

af Baroness Sarah Ludford (ELDR) til Kommissionen

(10. marts 2003)

Om:   Pels fra hunde og katte

Har Kommissionen planer om at fremsætte lovforslag om forbud mod import til EU af skind fra tamme hunde og katte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(23. maj 2003)

Spørgsmålet om pels fra hunde og katte vedrører ikke blot udenrigshandelen, men også den nationale produktion og anvendelse. Den fælles handelspolitik skal i øvrigt ses som et supplement til det indre marked: indførelse af handelsrestriktioner i mangel af tilsvarende foranstaltninger for den nationale produktion og handel vil kunne være diskriminerende og en hindring for princippet om national behandling.

Spørgsmålet om handelspolitiske initiativer for pels fra hunde og katte (et forbud mod import af pels fra hunde og katte) bør derfor ikke behandles isoleret fra det mere almene spørgsmål om en national politik vedrørende fremstilling og handel med pels fra hunde og katte på det indre marked.

----

----

(2004/C 70 E/033)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0730/03

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(11. marts 2003)

Om:   Prestige: Foranstaltninger til fordel for de berørte Natura 2000-områder

Europa-Parlamentet vedtog den 19. december 2002 en beslutning om søfartssikkerhed og hjælpeforanstaltninger i forbindelse med olietankeren Prestiges forlis, hvori den i punkt 21 anmodede Kommissionen om i samarbejde med de spanske myndigheder at udarbejde særlige planer for genopretning af de berørte Natura 2000-områder.

Europa-Parlamentet vedtog ligeledes den 21. november 2002 en beslutning om samme spørgsmål, hvis punkt 14 lyder som følger:

Hvilken værdi tillægger Kommissionen sådanne opfordringer fra EP?

Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet, eller påtænker den at træffe i denne forbindelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(2. maj 2003)

Europa-Parlamentet anmodede i sin beslutning af 19. december 2002 Kommissionen om at vedtage specifikke foranstaltninger med henblik på at sikre en tilfredsstillende økologisk balance i Natura 2000-lokaliteterne.

Kommissionens rolle i relation til Natura 2000-nettet er klart fastlagt i habitatdirektivet (Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter) (1). I dette tilfælde er Kommissionen ikke ansvarlig for opretholdelsen og genopretningen af en gunstig bevaringsstatus for Natura 2000-lokaliteterne. Denne opgave påhviler alene medlemsstaterne. Imidlertid er Kommissionen klar over de exceptionelle forhold, der gør sig gældende i denne situation.

Som led i sine beføjelser har Kommissionen afholdt et biogeografisk seminar for Atlanterhavsregionen med det formål at vedtage en atlantisk liste over lokaliteter af fællesskabsbetydning for at gøre det muligt for medlemsstaterne at anvende bestemmelserne i habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, 3 og 4.

Kommissionen skal minde det ærede medlem om dens svar på de skriftlige forespørgsler E-3661/02 (2) og P-0001/03 (3), hvori der redegøres nærmere for mulighederne for anvendelse af de finansielle instrumenter, der er til rådighed på EU-plan.

Endelig kan Kommissionen — hvis den anmodes herom — tage en hvilken som helst særforanstaltning vedrørende genopretningsarbejde under overvejelse i Habitatudvalget.

----

(1)EFT L 206 af 22.7.1992.

(2)EUT C 242 E af 9.10.2003, s. 67.

(3)EUT C 161 E af 10.7.2003, s. 166.

----

----

(2004/C 70 E/034)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0897/03

af Hedwig Keppelhoff-Wiechert (PPE-DE) til Kommissionen

(21. marts 2003)

Om:   Rådets forordning om den fælles markedsordning for etanol fremstillet af landbrugsalkohol (KOM(2001) 101 endelig — C5-0095/01), navnlig foranstaltninger på markedet for landbrugs-alkohol/artikel 10

I Tyskland er det almindeligt, at landbrugsfamilier driver kornbrændevinsbrænderier til produktion af landbrugsalkohol. Denne produktionsmetode, der er opstået inden for landbruget, vil Kommissionen nu ødelægge med ovennævnte forslag til forordning. Den pågældende landbrugsstruktur vil med et slag og uden rimelig grund blive ændret til en industriel produktionsmetode.

Det er nødvendigt at skelne mellem begreberne »etanol« og »brændevin«. »Destillater« må kun klassificeres som »spiritus«, når de er færdige til brug. Rådestillater og findestillater fremstillet af korn er landbrugsprodukter, ikke erhvervsprodukter.

Derfor bedes følgende spørgsmål besvaret: Hvorfor skelnes der i ovennævnte forslag til forordning ikke mellem på den ene side rå- og findestillater af korn og på den anden side den færdige spirituose kornbrændevin?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(20. juni 2003)

I artikel 10, som det ærede parlamentsmedlem henviser til, fastsættes det, at bestemmelserne om statsstøtte finder anvendelse på alkoholsektoren i overensstemmelse med traktatens artikel 34. Kommissionen er i høj grad bevidst om den særlige situation, der gælder for produktionsstrukturen i Tyskland, og der er fundet en kompromisløsning, der gør, at dette system kan fungere i en overgangsperiode på 10 år. Rådet har derfor vedtaget forordningen (1) med godkendelse fra samtlige delegationer undtagen Italiens.

Kommissionen er af den opfattelse, at destillater skal klassificeres som spiritus, hvis de er i besiddelse af alle de egenskaber, som kendetegner dette produkt, også selvom de ikke er klar til direkte konsum. Destillater, der anvendes til fremstilling af landbrugsethanol, bør derimod betragtes som hørende under bilag I til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab. »Korn« er en spiritus, der er defineret og beskyttet i henhold til EF-lovgivningen om spiritus (2) Der er intet i definitionen af denne drik, der giver anledning til at tro, at dette destillat eller et hvilket som helst andet destillat i denne forordning (som f.eks. whisky eller brændevin) kan betragtes som et »landbrugsprodukt«, der bliver til spiritus (klar til konsum) og derfor ikke længere er et landbrugsprodukt. Et produkt, der destilleres i overensstemmelse med de regler, der er fastlagt i definitionerne i ovennævnte forordning, og som er resultatet af en destillationsproces, betragtes som spiritus og markedsføres som sådan.

----

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 670/2003 af 8. april 2003 om specifikke foranstaltninger vedrørende landbrugs-ethanolmarkedet, EUT L 97 af 15.4.2003.

(2)  Rådets forordning (EØF) nr. 1576/89 af 29. maj 1989 om fastlæggelse af almindelige regler for definition, betegnelse og præsentation af spiritus, EFT L 160 af 12.6.1989.

----

----

(2004/C 70 E/035)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1076/03

af Peter Skinner (PSE) til Kommissionen

(31. marts 2003)

Om:   Motorola Computer Group og Wordsworth Technologies Ltd og prisbinding

Jeg har modtaget en skrivelse vedrørende Motorola UK, som har nægtet at acceptere købsordrer fra Wordsworth Technologies Ltd. De mener, at de bliver holdt ude, fordi de har fundet frem til en prisbindingsfidus, der køres af Motorola Computer Group. De har prøvet at skaffe dele fra Tyskland, men de mener, at de blev forhindret i at gøre dette af Motorola, og deres nuværende leverandør er under samme trussel.

Så vidt jeg forstår, indgav Wordsworth Technologies i januar 1999 klage til Europa-Kommissionen vedrørende Motorolas prisbinding, der pressede Wordsworth ud af markedet.

Er der sket nogen fremskridt med hensyn til undersøgelsen af denne klage, og i bekræftende fald med hvilket resultat?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(21. maj 2003)

Som det ærede medlem ved, indledte Kommissionen en undersøgelse af Motorola Computer Groups (en forretningsafdeling af Motorola Inc) distributionsaftaler for visse af deres produkter med henblik på at kontrollere, om disse aftaler var i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 81 og 82. Kommissionen indledte undersøgelsen efter at have modtaget en klage fra Wordsworth Technologies Ltd i januar 1999.

Kommissionen har aktivt undersøgt klagen fra Wordsworth Technologies Ltd. Den har sendt et meget stort antal formelle anmodninger om oplysninger til Motorola Computer Group, deres distributører og kunder samt Wordsworth Technologies Ltd for at kunne analysere alle data i deres rette økonomiske og retlige sammenhæng. Den har desuden afholdt forskellige møder med parterne i denne sag, inklusive Wordsworth Technologies Ltd.

Det ærede medlem kan være interesseret i at få at vide, at Motorola Computer Group har foretaget forskellige ændringer af deres distributionsaftaler som en direkte følge af Kommissionens undersøgelse af denne sag.

Kommissionen er nu ved at foretage sin endelige analyse af alle de spørgsmål, Wordsworth Technologies Ltd rejste. I analysen vil der ikke blot blive taget hensyn til de spørgsmål, Wordsworth Technologies Ltd rejste i sin oprindelige klage, men også dem, der blev rejst i senere korrespondance, herunder dem, det ærede medlem henviser til, som Kommissionen først fik kendskab til i slutningen af 2002.

Kommissionen kan inden for den nærmeste fremtid meddele Wordsworth Technologies Ltd sin holdning til sagen. Wordsworth Technologies Ltd vil derefter få mulighed for at komme med bemærkninger hertil.

----

----

(2004/C 70 E/036)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1146/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(1. april 2003)

Om:   Afskaffelse af justeringskoefficienten for tjenestemænds pensioner

I direkte og fuldstændig modsætning til de erklæringer, som Kommissionens repræsentant fremsatte på mødet i Budgetkontroludvalget den 28. november sidste år, og til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-0088/03 (1) står det fuldstændig klart, at Rettens dom i sag T-285/94 på ingen måde berettiger anvendelsen af justeringskoefficienter i forbindelse med tjenestemænds pensioner.

Spørgsmålet, der blev rejst i dommens præmis 28, blev ikke behandlet af Retten, således som det fremgår af dommens præmis 52.

Hvilke disciplinære foranstaltninger agter Kommissionen på baggrund heraf at tage over for en tjenestemand, der ikke alene forsætligt har givet forkerte oplysninger, men også forledt en kommissær til at gentage de urigtige oplysninger?

Hvornår agter Kommissionen at afskaffe justeringsdkoefficienten for tjenestemænds pensioner, eftersom ovennævnte hidtil er dens eneste argument for at forsvare et så absurd og uretfærdigt system?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(4. juni 2003)

Det ærede medlem henviser til præmis 28 i dommen af 14. december 1995 i sag T-285/94 og anfører, at det af klageren, Fred Pfloeschner, rejste spørgsmål ikke blev behandlet af Retten. Under henvisning til præmis 52 i samme dom spørger det ærede medlem, hvilke disciplinære foranstaltninger Kommissionen vil træffe over for en tjenestemand, der giver forkerte oplysninger og forleder en kommissær til at gentage disse. Medlemmet spørger også, hvornår ordningen med justeringskoefficienter vil blive afskaffet.

Det ærede medlem synes uforvarende at have misfortolket nogle retlige forhold, som er af stor betydning for sagen:

Det er korrekt, at Retten ikke behandlede det af klageren rejste spørgsmål. Det er imidlertid ikke på nogen måde af afgørende betydning. Retten tilbageviste på ingen måde Fred Pfloeschners anbringende; der var blot ikke nogen grund til at tage stilling hertil, da sagen kunne afgøres på grundlag af det første anbringende, som gik ud på, at Rådets forordning (EØF) nr. 2175/88 var ugyldig. Ved sin stillingtagen til dette anbringende — vedrørende forordning (EØF) nr. 2175/88 — henviste Retten imidlertid udtrykkeligt til begrundelsen for justeringskoefficienterne, og denne begrundelse er ligebehandling i overensstemmelse med personalevedtægtens udtrykkelige krav herom. Det var grunden til, at Kommissionen henviste til Pfloeschner-sagen og fortsat vil gøre det.

Rettens ræsonnement i dommens præmis 46-47 er, at artikel 82 i den nugældende personalevedtægt kun fastsætter, at der skal anvendes en justeringskoefficient på 100, hvis der ikke er fastsat nogen anden koefficient. Vedtægten giver imidlertid ikke institutionerne mulighed for faktisk at fastsætte en justeringskoefficient på 100. Dette ræsonnement baseres ikke blot på ordlyden af artikel 82, men også på selve formålet med justeringskoefficienten. I præmis 47 udtales det, at »en sådan koefficient i et tilfælde som det her omhandlede er ensbetydende med, at der ikke anvendes nogen justeringskoefficient. Det bemærkes herved for det første, at justeringskoefficienterne tjener til at justere løn og honorarer, netop med det formål at sikre den samme købekraft for tjenestemænd i de forskellige lande, hvor disse bor.«

Samme købekraft er et udtryk for det grundlæggende ligebehandlingsprincip. Kommissionens henvisning til Pfloeschner-sagen var derfor helt relevant, korrekt og nøjagtig. Hverken den kommissær, der deltog i mødet i Budgetkontroludvalget, eller Europa-Parlamentet er blevet vildledt, og der er ikke givet nogen forkerte oplysninger.

Det ærede medlem vil være bekendt med, at der i forbindelse med forhandlingerne om reformen af personalevedtægten har været mange drøftelser om justeringskoefficienterne for pensioner, og at der faktisk er blevet rejst tvivl om, hvorvidt de er udtryk for ligebehandling. Som følge heraf er der — i øjeblikket — ikke sammenfald mellem den retlige præcedens og den politiske vilje. Spørgsmålet om justeringskoefficienternes fremtidige anvendelse vil først blive endeligt afklaret, når de forslag vedrørende personalevedtægten, der for tiden er til behandling i Rådet, har ført til vedtagelse af bestemmelser herom.

Kommissionen er overbevist om, at det ærede medlem forstår, at Kommissionens tjenestemænd ved henvisninger til Rettens afgørelser i tidligere sager er forpligtede til at gengive den retstilstand, der er blevet fastslået eller præciseret i de pågældende sager. De kan hverken retligt eller proceduremæssigt basere deres anbefalinger eller foranstaltninger på formodninger om, hvordan den fremtidige politiske holdning til pensionsrettigheder og tillæg eventuelt måtte ændre sig.

----

(1)EUT C 192 E af 14.8.2003, s. 155.

----

----

(2004/C 70 E/037)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1228/03

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Oversvømmelser i Mozambique

Ifølge oplysninger bragt i de forskellige medier blev den centrale del af Mozambique i begyndelsen af marts hærget af orkanen Japhet med oversvømmelser, voldsomme regnskyl og vindstød til følge.

Fra samme kilder forlød det, at flere tusinde indbyggere var berørt heraf — især fordi floden Rio Save gik over sine bredder — og der var forlydender om isolerede befolkningsgrupper, som på grund af oversvømmelsen af de vigtigste samfærdselsårer ikke kunne slippe væk. Verdensfødevareprogrammet (WFP) fremsendte derfor fødevarer ad luftvejen.

De humanitære forhold er kritiske, da den nødlidte befolkning allerede forinden led under følgerne af den alvorlige mangel på fødevarer på grund af tørken.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(23. maj 2003)

Kommissionen er bekendt med, at vejrforholdene i Mozambique har været ekstremt dårlige i 2003; først gav cyklonen Delfina anledning til voldsomme regnskyl i den nordlige og centrale del af Mozambique i den første uge i januar 2003, og siden var der flere oversvømmelser i det centrale Mozambique i den første uge af marts som følge af cyklonen Japhet. Oversvømmelserne har givet alvorlige afbrydelser i transport-, energi-, vand- og landbrugsforsyningerne. Der er sket store skader på huse, skoler og sundhedscentre. Over 50 000 mennesker har været berørt eller er blevet fordrevet af oversvømmelserne, og 75 mennesker er døde. Særlig sårbare var beboerne i landsbyer tæt ved Save-floden, som gik over sine bredder den 11. marts 2003, fordi området blev hærget af oversvømmelser både i 2000 og 2001, og der allerede var mangel på fødevarer i området inden oversvømmelserne.

Kommissionen havde mulighed for hurtigt at bringe hjælp til ofrene for oversvømmelserne via fødevaresikkerheds- og vandprojekter, som den var i gang med at finansiere i de berørte områder. Projekterne blev straks lagt om til aktiviteter til fordel for de mennesker, der led nød som følge af oversvømmelserne. Der er blevet leveret forsyninger af fødevarer, kogeudstyr, spande, vandbehandlings-pakker og plastikpresenninger.

Det personale, der har ansvaret for Fællesskabets flerårige fødevaresikkerhedsprogram (44 mio. EUR), er i gang med at vurdere fødevaresikkerheden i det centrale Mozambique på grundlag af en nylig forslagsindkaldelse (10 mio. EUR) under budgetposten fødevaresikkerhed.

Et vigtigt element i reaktionerne på oversvømmelser har været det nære samarbejde med andre hjælpeorganisationer som Verdensfødevareprogrammet, Røde Kors og Mozambiques nationale katastofe-forvaltningsinstitut. Et vigtigt led i Fællesskabets nuværende bistand er katastrofeberedskab, som gennemføres af landets meteorologiske institut med finansiel støtte fra Fællesskabet. Det er af stor betydning for regeringen i dens arbejde med at få etableret et beredskab i tilfælde af oversvømmelser og lignende naturkatastofer.

Hvad angår muligheden for andre aktioner i fremtiden, følger Kommissionen nøje den humanitære situation i Mozambique, og den er parat til at træffe yderligere foranstaltninger, hvis det skulle blive nødvendigt.

----

----

(2004/C 70 E/038)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1236/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Salg af pc'er med præinstalleret styresystem

Ifølge en lang række klager fra brugere er styresystemet MS Windows allerede præinstalleret på langt størstedelen af de pc'er, der sælges. Denne praksis går så vidt, at man næsten ikke mere kan købe pc'er uden præinstallerede styresystemer uden at skulle betale ekstra. Kunden betaler ofte ikke blot for et styresystem, som han ikke ønsker, men desuden også for at få fjernet det fra den pc, han ønsker at købe. Der er næppe nogen tvivl om, at der her er tale om en uregelmæssighed inden for det indre marked. Denne praksis udgør tilsyneladende en form for kombinationssalg, ikke mindst da forbrugerne ikke frit kan vælge et andet styresystem uden at skulle betale ekstra for det.

Har Kommissionen kendskab til denne praksis?

Anser den denne praksis for at være i overensstemmelse med gældende EU-ret?

Hvilke skridt vil den tage for at bringe denne praksis til ophør og på ny sikre forbrugerne et frit valg?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(22. maj 2003)

Kommissionen er opmærksom på de problemer, forbrugerne støder på, når de vil købe en personlige computer (pc) fra pc-forhandlere, hvori der ikke er præinstalleret et styresystem. Kommissionen ved, at i henhold til Microsofts licensaftaler med pc-producenter kræves det, at der præinstalleres et styresystem, selv om det ikke skal være Microsofts. Kommissionen har til hensigt se nærmere på spørgsmålet, når den igangværende undersøgelse af Microsoft er afsluttet.

----

----

(2004/C 70 E/039)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1246/03

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Sikkerhed i forbindelse med autoværn

Af en rapport fra FEMA (Federation of European Motorcyclists' Associations) fremgår det, at mellem 10 og 15 % af dødsulykkerne blandt motorcyklister skyldes autoværn. Hvis autoværnene var sikre, ville antallet af døde kunne mindskes, siger motorcyklisternes interesseorganisationer. Der er allerede blevet udviklet en hel del sikre autoværnssystemer. Nye europæiske bestemmelser vedrørende sikkerhedskrav for autoværn lader imidlertid vente på sig.

Kommissionen bedes oplyse, om den agter at indføre sikkerhedskrav for autoværn?

Vil Kommissionen redegøre for sine planer?

Kan Kommissionen oplyse, hvad dens planlægning går ud på?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(21. maj 2003)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-3226/02 fra fr. Villiers (1).

----

(1)  Se side 10.

----

----

(2004/C 70 E/040)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1255/03

af Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) til Kommissionen

(3. april 2003)

Om:   Menneskerettighederne i Vietnam

Har Kommissionen kendskab til den liste over politiske fanger i Vietnam, som organisationen Liberty Flame Foundation har opstillet?

Er Kommissionen klar over, at Vietnams kommunistiske parti i Hanoi undertrykker politiske dissidenter? Har Kommissionen navnlig kendskab til, at yngre dissidenter for nylig er blevet arresteret og fængslet efter at have kritiseret partiet via internettet? Dette har bl.a. ramt advokaten Le Chi Quang, journalisten Nguyen Vu Binh og dr. Pham Hong Son samt dissidenter, der har oprettet det demokratiske parti, bl.a. den tidligere oberst Pham Que Duong, Tran Khue, journalisten Ho Thu og forfatteren Tran Dung Tien?

Er Kommissionen villig til at tage skridt til at fremme ytringsfriheden og demokratiet i Vietnam?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(8. maj 2003)

Kommissionen vil gerne over for det ærede medlem bekræfte, at den er bekendt med listen over samvittighedsfanger, som Liberty Flame Foundation har opstillet, og om de enkelte tilfælde, der er omtalt i forespørgslen.

Kommissionens politik over for Vietnam er at fremme og støtte stadige fremskridt på menneskerettigheds-og demokratiseringsområdet og give udtryk for bekymring, når der forekommer misbrug eller åbenbar forværring af situationen. Kommissionen arbejder tæt sammen med medlemsstaterne om overvågningen af menneskerettighedsudviklingen i landet og deltager i alle EU's demarcher om menneskerettighedsspørgsmål over for Vietnams regering, herunder spørgsmål om foruroligende enkelttilfælde.

Kommissionen deler de bekymringer, De Forenede Nationers Menneskerettighedskomité har givet udtryk for med hensyn til manglerne i gennemførelsen af den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder (ICCPR) i Vietnam. Der er berettet om omfattende begrænsninger af ytringsfriheden i medierne, hvilket er foruroligende og uforeneligt med artikel 19 i konventionen. Kommissionen beklager, at situationen synes at være blevet forværret i 2002. Desuden er det fortsat urovækkende, at der ikke findes særlovgivning om politiske partier, og at kun kommunistpartiet er tilladt.

EU, Kommissionen og medlemsstaterne har gentagne gange kraftigt opfordret den vietnamesiske regering til at øge respekten for politisk og religiøs frihed, styrke den økonomiske og sociale frihed yderligere og skabe juridiske rammer til støtte for udviklingen af et mere aktivt civilsamfund, hvilket ville være en stor fordel for landet. Kommissionen og medlemsstaterne har senest givet udtryk herfor i deres fælles erklæring på mødet i den rådgivende gruppe i Hanoi i december 2002.

Kommissionen vil sammen med medlemsstaternes diplomatiske repræsentationer fortsat nøje følge menneskerettighedssituationen i Vietnam og træffe passende foranstaltninger.

----

----

(2004/C 70 E/041)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1348/03

af Bill Newton Dunn (ELDR) til Kommissionen

(10. april 2003)

Om:   GATS og privatisering af vandforsyning

EU »opfordrer« nu 109 fattige lande til at privatisere deres vandforsyning.

Et problem ved at lade vandforsyningen i udviklingslande overgå til udenlandske selskaber er, at denne uundværlige tjeneste er et vigtigt led i et lands udvikling og en af nøgleindikatorerne for, at landet har en velfungerende regering. Der er derfor ofte kraftig, til tider voldelig, modstand mod privatisering af vandforsyning, hvilket ville være en uigenkaldelig beslutning.

Modtager lande, som overvejer at overdrage deres offentlige tjenester til udenlandske selskaber, den bedst mulige rådgivning om, hvordan de kan sikre, at deres tjenester ikke primært vil blive drevet med henblik på udbytte?

Kan Kommissionen give et eksempel på, hvor privatisering af vandforsyningen i et udviklingsland har vist sig at være fordelagtig?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(23. maj 2003)

Fællesskabets opfordringer inden for rammerne af GATS (den almindelige overenskomst om handel med tjenesteydelser) blev fremført over for 109 partnere i WTO (Verdenshandelsorganisationen) i juli 2002. Blandt disse 109 WTO-medlemslande har Fællesskabet anmodet 54 udviklingslande og overgangsøkonomier om, at de indgår forpligtelser vedrørende tjenesteydelser på miljøområdet. Fællesskabets opfordringer inden for dette område gælder også f.eks. vandopsamling, -rensning og -distribution samt spildevandsforvaltning.

I den sammenhæng mener Kommissionen, at det stadig er regeringerne, der vil have hovedansvaret for, at vandforsyningen og spildevandsforvaltningen fungerer effektivt og retfærdigt for alle befolkningsgrupper. I mange tilfælde vil det i øvrigt være den offentlige sektor, der kommer til at stå for udførelsen af disse tjenester. Det er vigtigt at understrege, at Fællesskabet ikke opfordrer til privatisering af offentlige foretagender, og det er ikke formålet at forsøge at påvirke regeringerne til at bevæge sig i den retning.

Kommissionen er enig med det ærede medlem i, at effektive og til situationen veltilpassede lovgivningsmæssige rammer er afgørende for levering af vandrelaterede tjenester, navnlig når regeringer beslutter sig for at inddrage den private sektor i nøgletjenester, såsom vanddistribution.

Kommissionen mener imidlertid, at inddragelse af den private sektor i bestræbelserne på i samarbejde med regeringer og civilsamfundet at effektivisere vand- og sanitetsydelser og styrke investerings- og forvaltningskapaciteten navnlig i udviklingslandene er en måde at forbedre disse tjenester på. Det er imidlertid klart, at man, før man træffer beslutning om en bestemt løsningsmodel (herunder også de, der inddrager den private sektor), objektivt må undersøge alle de foreliggende muligheder, så man kan træffe det mest hensigtsmæssige valg og indføre passende lovgivningsmæssige rammer samt etablere overvågningsmekanismer, så det sikres, at offentlighedens interesser varetages bedst muligt. Liberalisering af handel i vandrelaterede tjenester inden for rammerne af WTO-reglerne kan anvendes som et instrument til at lette infrastrukturinvesteringer, styrke vandforvaltningskapaciteten og fremme den teknologiske udvikling, samtidig med at der tages hensyn til udviklingslandenes administrative kapacitet og lovgivningsmæssige rammer.

Når alt kommer til alt, er det op til den enkelte regering at opstille sin målsætning og træffe beslutning om, hvordan de vil søge at opfylde den, og det er ikke Fællesskabets hensigt gennem de opfordringer, det har fremsat inden for rammerne af GATS, at søge at indvirke på disse valg.

Fællesskabet støtter inden for rammerne af sine programmer for udviklingssamarbejde aktivt udviklingslandene med forbedringer og reformer af vanddistribution og spildevandsforvaltning. Kommissionen har f.eks. foreslået oprettelsen af en EU-vandfond med et budget på 1 mia. EUR med henblik på at give befolkningerne i 77 lande i Afrika, Vestindien og Stillehavsområdet, der har undertegnet Cotonou-aftalen (AVS-landene), adgang til rent drikkevand og acceptable sanitetsforhold.

Hvad angår de enkelte landes erfaringer med reformer inden for vandsektoren, foreligger der en bred vifte af yderst nyttige oplysninger, navnlig fra OECD (Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling), som har beskæftiget sig intenst med dette område, og fra donorer, såsom Verdensbanken, som har samarbejdet med de enkelte modtagerlande om reformer inden for vandsektoren.

----

----

(2004/C 70 E/042)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1356/03

af Margrietus van den Berg (PSE) til Kommissionen

(10. april 2003)

Om:   Internationale vandområdeplaner

Under et besøg i det nederlandske område Ooypolder/Duffelt, som jeg for nylig aflagde sammen med lokale og regionale beslutningstagere fra både Nederlandene og Tyskland og medlemmer af det nederlandske Andetkammer, overværede jeg en diskussion om nødoverløbsområder, som skal tjene til opfangning af overskudsvand fra Rhinen. De nederlandske myndigheder har udarbejdet en områdeplan, som ikke rækker ud over Nederlandenes grænser, medens flodens vandområde rækker langt ud over grænsen.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(5. juni 2003)

Et omfattende grænseoverskridende transnationalt samarbejde om forebyggelse af og beskyttelse mod oversvømmelser er allerede i gang, både omkring de enkelte flodbækkener og på europæisk niveau. De regioner langs den nederlandsk-tyske grænse, det ærede medlem nævner, er et vellykket eksempel på et sådant grænseoverskridende samarbejde med planlægning og aktioner for Rhin- og Maas-bækkenerne.

Den internationale kommission for beskyttelse af Rhinen vedtog på en ministerkonference i Rotterdam i 1998 den såkaldte »Rhine Flood Action Plan«, som nu er ved at blive ført ud i livet, og i de nyligt undertegnede nye flodkonventioner for Maas og Schelde (2) er forebyggelse af og beskyttelse mod oversvømmelse centrale punkter. Endvidere pågår der et omfattende grænseoverskridende samarbejde omkring Elben, Donau, Oder og Schelde, hvor forebyggelse af oversvømmelser er sat som mål i de pågældende grænseoverskridende flodkonventioner.

Som supplement til dette grænseoverskridende samarbejde omkring de forskellige floder har Kommissionen, medlemsstaterne og kandidatlandene indledt et omfattende samarbejde om varsling, forebyggelse og afbødning af oversvømmelser — et samarbejde, der går ud over vandrammedirektivets (3) anvendelsesområde. Udveksling af oplysninger, viden og praktiske erfaringer vil i løbet af 2003 munde ud i et dokument om den bedste praksis med hensyn til varsling, forebyggelse og afbødning af oversvømmelser. På samme tid arbejder Kommissionen på et horisontalt initiativ rettet mod miljørisici (skovbrande, jordskælv, oversvømmelser og teknologisk betingede risici), som Kommissionen agter at udsende en meddelelse om i første halvdel af 2003. På grundlag af drøftelserne af denne meddelelse og indsamling af eksempler på bedste praksis vil Kommissionen tage stilling til behovet for og rammerne for eventuel lovgivning på området. Sideløbende hermed har Kommissionens Fælles Forskningscenter (FFC) udviklet et instrument til forudsigelse og modelberegning af oversvømmelser for Oder. Dette skal nu også anvendes på Elben og Donau.

Grænseoverskridende samarbejde om forebyggelse af og beskyttelse mod oversvømmelser fremmes og støttes finansielt af Fællesskabets finansieringsinstrumenter. For så vidt angår det konkrete tilfælde omkring den tysk-nederlandske grænse som anført af det ærede medlem, har man netop med godt resultat afsluttet det transnationale initiativ »IRMA« (»Interreg Rhine Maas Activities«). I planlægningen og gennemførelsen heraf deltog Belgien, Tyskland, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene og Schweiz på nationalt, regionalt og kommunalt plan. Fællesskabsfinansieringen er ydet af Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) via Interreg-initiativet. For så vidt angår foranstaltninger til forebyggelse af og beskyttelse imod oversvømmelser i Rhin- og Maas-regionerne, er der afsat over EUR 140 mio. fra EFRU som bidrag til en samlet investering på over EUR 400 mio. De resultater og succeser, der er opnået med dette transnationale samarbejde, er netop blevet forelagt på en konference i Düsseldorf den 11. april 2003 med deltagelse af de tyske og nederlandske ministerier, regioner og vandmyndigheder (»waterschappen«), og i en publikation med titlen »Hoogwater dreigt ... samen sterk!/Impeding floods ... united we stand!«, med forord af H. Kamp, den nederlandske minister for boliger, fysisk planlægning og miljø. Inden for den igangværende programmeringsperiode for strukturfondene (2000-2006) vil Interreg III-fællesskabsinitiativet fortsætte med det arbejde, der indledtes med »IRMA«-programmet, gennem det såkaldte »North-West Europe«-program. Til dette program er der afsat ca. 92,3 mio.EUR, heraf 46,2 mio. EUR fra EFRU, til forebyggelse af og beskyttelse mod oversvømmelser, under foranstaltningen »The prevention of flood damage« (4).

Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) åbner i medfør af artikel 33 i forordningen for udvikling af landdistrikter, (EF) 1257/1999 (5), mulighed for at yde støtte til forvaltning af vandressourcerne, herunder forebyggelse af oversvømmelser. I henhold til denne forordning kan der også gives støtte til beskyttelse af land- og skovbrugssektorens produktionspotentiale mod naturkatastrofer. Medlemsstaterne kan medtage sådanne foranstaltninger i deres udviklingsplaner for landdistrikter. Som led i det grænseoverskridende samarbejde mellem de kompetente myndigheder er det muligt at udarbejde og iværksætte sådanne foranstaltninger som led i en integreret strategi til forebyggelse af oversvømmelser.

----

(1)OJ L 327, 22.12.2000, p. 1.

(2)  New International Conventions for the Protection of the Maas river and of the Schelde river, signed at Gent 3 December 2002; Maas: http://www.cipm-icbm.be/accord.asp; Schelde: http://www.icbs-cipe.com/NL/d_frame-set.htm

(3)  Whilst the Water Framework Directive will contribute to mitigating the effects of floods and droughts (cf. Article 1 (e)), it does not per se set operational targets for flood prevention and flood protection, not least with a view to the legal basis of article 175(1) Treaty; Directive 2000/60/EC of the Parliament and of the Council of 23 October 2000 establishing a framework for Community action in the field of water policy, OJ L 327, 22.12.2000.

(4)  http://www.nweurope.org

(5)  Council Regulation (EC) No 1257/1999 of 17 May 1999 on support for rural development from the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF) and amending and repealing certain Regulations, OJ L 160, 26.6.1999.

----

----

(2004/C 70 E/043)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1380/03

af Anne Jensen (ELDR) til Kommissionen

(15. april 2003)

Om:   Løntilskud i Tyskland

Ifølge danske medier kan tyske håndværkere modtage løntilskud fra den tyske stat, hvilket billiggør deres arbejdskraft væsentligt. Øjensynligt har visse tyske byggefirmaer med dette løntilskud i ryggen forsøgt at komme ind på det danske byggemarked. De kan således dumpe priserne og udkonkurrere danske byggefirmaer uden løntilskud takket være tilskuddet fra den tyske stat.

Kommissionen bedes oplyse, om ikke et sådant løntilskud i realiteten er konkurrenceforvridende og i strid med EU's konkurrenceregler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(4. juni 2003)

Kommissionen har ikke på grundlag af de foreliggende oplysninger været i stand til at identificere de tyske statsstøtteforanstaltninger, der er beskrevet i de danske medier og omtalt af det ærede medlem. Kommissionen har derfor anmodet Tyskland om at fremkomme med de fornødne oplysninger. Hvis den tyske foranstaltning eksisterer og omfatter statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, anførte betydning, og hvis denne støtte ikke er fritaget for anmeldelse i medfør af Kommissionens gruppefritagelsesforordning (EF) nr. 2204/2002 af 12. december 2002 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til beskæftigelse (1), vil den blive undersøgt på grundlag af de relevante statsstøtteregler.

----

(1)EFT L 337 af 13.12.2002, berigtiget i EFT L 349 af 24.12.2002.

----

----

(2004/C 70 E/044)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1392/03

af Charles Tannock (PPE-DE) og Timothy Kirkhope (PPE-DE) til Rådet

(15. april 2003)

Om:   Konsekvenserne af indførelsen af racisme og fremmedhad som lovovertrædelse i forbindelse med den europæiske arrestordre

Princippet om dobbelt strafbarhed er blevet ophævet for 32 lovovertrædelser, som er omfattet af den europæiske arrestordre, herunder racisme og fremmedhad.

Under nylige forhandlinger i Det Forenede Kongeriges parlament blev det af regeringen antydet, at i henhold til den i Rådet indgåede aftale vil en person, som har begået en racistisk eller fremmedfjendsk lovovertrædelse, ikke kunne udleveres af et medlemsland til et andet, hvis ikke lovovertrædelsen er blevet begået i udstedelseslandet. En belgisk eller fransk dommer ville således ikke have beføjelse til at anmode om, at en britisk statsborger udleveres for en lovovertrædelse, der er begået i Det Forenede Kongerige, som ikke er blevet begået i Belgien eller Frankrig. Er dette ifølge Rådet en nøjagtig fremstilling af det juridiske standpunkt, Rådet er nået frem til?

Man er også i Rådet nået til enighed om specielle tiltag med henblik på beskyttelse af pressefriheden. Hvilken form vil denne beskyttelse præcist få, og vil den medføre differentierede normer for beskyttelsen af pressefriheden for henholdsvis almindelige borgere og journalister?

Endelig har den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 10 følgende ordlyd:

Er lovovertrædelserne racisme og fremmedhad begrænset til handlinger eller ytringer, som indebærer tilskyndelse til vold, trussel om vold eller trussel mod en person, eller som er en trussel mod den offentlige orden og, i benægtende fald, hvordan er forslagene i overensstemmelse med den europæiske menneskerettighedskonvention?

Svar

(8. december 2003)

Den europæiske arrestordre (1) blev vedtaget af Rådet den 13. juni 2002. Den indfører en ordning, som i princippet fra den 1. januar 2004 afskaffer den omstændelige og komplicerede udleveringsordning, som hidtil har været almindeligt anvendt inden for Den Europæiske Union på grundlag af en Europaråds-konvention fra 1957.

Den europæiske arrestordre gør det muligt på betingelserne i rammeafgørelsen at overgive personer med henblik på strafforfølgning eller fuldbyrdelse af en frihedsstraf eller en anden frihedsberøvende foranstaltning. Den fastlægger fristerne og procedurerne i forbindelse med afgørelsen om fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre (artikel 17) og fristerne for overgivelse af den eftersøgte (artikel 23).

Rådet mener, at indførelsen af en ny forenklet ordning for overgivelse af dømte eller mistænkte personer med henblik på fuldbyrdelse af domme eller strafforfølgning er i retsplejens interesse:

Rådet mener, at den gamle udleveringsordning ikke tilstrækkeligt afspejlede traktatens målsætning om at skabe et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, og at den har måttet erstattes med en moderne ordning, som også bedre beskytter lovovertræderens interesser.

For at gennemføre denne målsætning har Rådet bl.a. besluttet at afskaffe dobbelt strafbarhed for 32 kategorier af lovovertrædelser, herunder racisme og fremmedhad (jf. artikel 2, stk. 2, i rammeafgørelsen). Bestanddelene i gerningsindholdet fastlægges efter den udstedende medlemsstats lovgivning. Hvis en europæisk arrestordre for eksempel er udstedt i Frankrig, bestemmes lovovertrædelsen efter fransk lovgivning.

I retfærdighedens og den fuldbyrdende medlemsstats interesse er der imidlertid indføjet en række obligatoriske eller fakultative grunde til afslag (over 10) i rammeafgørelsen. Én sådan grund til afslag kan være når den europæiske arrestordre vedrører en lovovertrædelse, som efter den fuldbyrdende medlemsstats lovgivning betragtes som begået helt eller delvis på denne medlemsstats territorium eller på et sted, der ligestilles hermed (jf. artikel 4, stk. 7, litra a), i rammeafgørelsen).

Hvis f.eks. en dommer i en medlemsstat i det eksempel, som det ærede parlamentsmedlem nævner, udsteder en arrestordre for en lovovertrædelse, der er begået i en anden medlemsstat, kan sidstnævnte medlemsstat afslå at fuldbyrde en sådan ordre. Ligeledes kan den afslå at fuldbyrde en ordre, hvis lovovertrædelsen er begået uden for den medlemsstat, der har udstedt arrestordren, og dens nationale lovgivning ikke hjemler adgang til retsforfølgning for en tilsvarende lovovertrædelse, når den er begået uden for dens område (jf. artikel 4, stk. 7, litra b)).

I forbindelse med anvendelsen af disse bestemmelser spiller nationalitetsspørgsmålet ikke ind, men rammeafgørelsen indeholder andre bestemmelser om beskyttelse af lovovertræderes nationalitet.

Rådet skal også henlede det ærede medlems opmærksomhed på artikel 1, stk. 3, i rammeafgørelsen, hvoraf det udtrykkeligt følger, at rammeafgørelsen ikke indebærer nogen ændring af pligten til at respektere de grundlæggende rettigheder og grundlæggende retsprincipper, således som de er defineret i artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union. Dette følger allerede af selve traktaten, så det var retligt set ikke nødvendigt at indsætte en sådan formulering i rammeafgørelsen, men Rådet har fundet det hensigtsmæssigt at gøre det i forbindelse med denne rammeafgørelse.

Rådet skal endvidere henlede opmærksomheden på betragtning 12, som yderligere understreger ovenstående. Desuden er alle medlemsstaterne parter i den europæiske menneskerettighedskonvention og er bundet af dens bestemmelser.

Endelig kan det oplyses, at Rådet (RIA) senest har drøftet udkastet til rammeafgørelse om bekæmpelse af racisme og fremmedhad på samlingen den 27. og 28. februar 2003. Der var på det tidspunkt en række forbehold fra forskellige delegationer med hensyn til udkastet. Selv om udkastet efterfølgende er blevet drøftet yderligere i Artikel 36-Udvalget, har det endnu ikke været muligt at nå frem til et kompromis om teksten. De udestående spørgsmål omfatter navnlig den nøjagtige definition af lovovertrædelserne racisme og fremmedhad og mulige begrænsninger af omfanget af strafansvar for disse lovovertrædelser, herunder begrænsninger i forbindelse med pressefriheden.

----

(1)EFT L 190 af 18.7.2002, s. 1.

----

----

(2004/C 70 E/045)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1477/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(2. maj 2003)

Om:   Eksportstøtte til eksport af »smør og andre mælkefedtstoffer; smørbare mælkefedtprodukter« fra medlemsstater til Vatikanstaten

I det supplerende svar på forespørgsel P-3202/02 (1) er der bilagt en tabel over produkter, hvortil der ydes eksportstøtte, med angivelse af mængder og beløb i euro.

Af tabellen fremgår det med hensyn til eksport af »smør og andre mælkefedtstoffer; smørbare mælkefedtprodukter« (position 0405) til Vatikanstaten:

Sandsynligvis drejer det sig om en eksport i 1998 på 155 000 kilo og i 2000 på ca. 230 kilo og om en mere troværdig støtte på 1,76 og 1,75 EUR pr. kilo eksporteret smør.

Med disse justeringer bliver resultatet, at der i alt blev eksporteret 174 215,500 kilo i 1998, 156 230 kilo i 1999, 145 560 kilo i 2000 og 146 200 kilo i 2001.

Ifølge forordning (EF) nr. 419/2002 (2) kan oplysningerne i tabellen, som stammer fra databasen CATS, også anvendes i forbindelse med kontrol og udarbejdelse af overslag.

Af den ovenfor omtalte tabel fremgår det, at målingsenhederne, vægt eller mængde og beløbet i euro er indberettet af medlemsstaterne.

Kan Kommissionen oplyse:

----

(1)EUT C 137 E af 12.6.2003, s. 172.

(2)EFT L 64 af 7.3.2002, s. 8.

----

----

(2004/C 70 E/046)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1478/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(2. maj 2003)

Om:   Eksportstøtte til »kød af hornkvæg, fersk eller kølet« fra medlemsstater til Vatikanstaten

I det supplerende svar på forespørgsel P-3202/02 (1) er der bilagt en tabel over produkter, hvortil der ydes eksportstøtte, med angivelse af mængder og beløb i euro.

Af tabellen fremgår det med hensyn til eksport af »kød af hornkvæg, fersk eller kølet« (position 0201) til Vatikanstaten:

Sandsynligvis drejer det sig om en eksport i 1999 på 395 920 kilo og i 2000 på 389 850 kilo og om en mere troværdig støtte på 0,65 og 0,78 EUR pr. kilo eksporteret kød.

Med disse justeringer bliver resultatet, at der i alt blev eksporteret 346 233 kilo i 1998, 963 646 kilo i 1999, 730 798,210 kilo i 2000 og 212 249,800 kilo i 2001.

Ifølge forordning (EF) nr. 419/2002 (2) kan oplysningerne i tabellen, som stammer fra databasen CATS, også anvendes i forbindelse med kontrol og udarbejdelse af overslag.

Af den ovenfor omtalte tabel fremgår det, at målingsenhederne, vægt eller mængde og beløbet i euro er indberettet af medlemsstaterne.

Kan Kommissionen oplyse:

----

(1)EUT C 137 E af 12.6.2003, s. 172.

(2)EFT L 64 af 7.3.2002, s. 8.

----

----

(2004/C 70 E/047)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1479/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(2. maj 2003)

Om:   Eksport af »kød af hornkvæg, fersk eller kølet« fra medlemsstater til Vatikanstaten og bestyrelse af kødsalget i Vatikanets indkøbscentral

I et interview, der i marts 2001 blev bragt i publikationen Eurocarni, udtalte indehaveren af virksomheden Guidoncarni i Torrevecchia (Rom), Ruggero Guidone, at »i 2000 fik virksomheden Unicarni fra Reggio Emilia overdraget salget af kød i Vatikanets supermarked, hvor ca. 10 000 personer, der har et særligt medlemskort, heriblandt indkøbere fra flere klostre, gør deres indkøb. Direktøren for Unicarni, Ildo Cigarini, har anmodet os om at bestyre køddiskene i Vatikanets indkøbscentral. Vi deltager med 30 % i selskabet Roma Carni 2000, der er oprettet til dette formål. Ligesom vi har også selskabet CIR Surgelati en andel. Det forventede årlige salg var på 15-20 mia. Måske endnu mere. Desværre er disse udsigter blevet kuldkastet af krisen«.

I 1998-2001 indførte Vatikanet fra EU 2 252 927 kg kød, som modtog den fastsatte eksportstøtte. Kødet blev eksporteret fra Belgien (57 984 kg), Irland (222 601 kg), Italien (804 447) og Nederlandene (1 167 894).

Kan Kommissionen oplyse følgende:

----

----

(2004/C 70 E/048)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1480/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(2. maj 2003)

Om:   Eksportstøtte til eksport af »rør- og roesukker samt kemisk ren saccharose, i fast form« fra medlemsstaterne til Vatikanstaten

I det supplerende svar på forespørgsel P-3202/02 (1) er der bilagt en tabel over produkter, hvortil der ydes eksportstøtte, med angivelse af mængder og beløb i euro.

Af tabellen fremgår det med hensyn til eksport af »rør- og roesukker samt kemisk ren saccharose, i fast form« (position 1701) til Vatikanstaten:

Sandsynligvis er de korrekte tal: a) 790 750 kilo, b) 701 150 kilo, c.1) 110 kilo og c.2) 2 803 kilo med en mere troværdig støtte på mellem 0,40 og 0,51 EUR per kilo eksporteret sukker.

Med disse justeringer bliver resultatet, at der i alt blev eksporteret 727 810 kilo i 1998, 793 553 kilo i 1999, 1012 800 kilo i 2000 og 26 435,300 kilo i 2001.

Ifølge forordning (EF) nr. 419/2002 (2) kan oplysningerne i tabellen, som stammer fra databasen CATS, også anvendes i forbindelse med kontrol og udarbejdelse af overslag.

Af den ovenfor omtalte tabel fremgår det, at målingsenhederne, vægt eller mængde og beløbet i euro er indberettet af medlemsstaterne.

Kan Kommissionen oplyse:

Samlet supplerende svar

afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

på skriftlige forespørgsler E-1477/03, E-1478/03, E-1479/03 og E-1480/03

(7. oktober 2003)

Fælles svar på de forskellige skriftlige forespørgsler:

Svar på skriftlig forespørgsel E-1477/03:

Svar på skriftlig forespørgsel E-1478/03:

Svar på skriftlig forespørgsel E-1479/03:

Svar på skriftlig forespørgsel E-1480/03:

----

(1)EUT C 137 E af 12.6.2003, s. 172.

(2)EFT L 64 af 7.3.2002, s. 8.

(3)  Kommissionens forordning (EF) nr. 2390/1999 af 25. oktober 1999 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EF) nr. 1663/95, hvad angår form og indhold af de regnskabsoplysninger, som medlemsstaterne skal stille til rådighed for Kommissionen i forbindelse med proceduren for regnskabsafslutning for EUGFL, Garantisektionen, samt til overvågning og udarbejdelse af prognoser, EFT L 295 af 16.11.1999. Senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1884/2002, EFT L 288 af 25.10.2002.

(4)EUT C 110 E af 8.5.2003.

(5)  Eurostats database vedrørende udenrigshandel.

(6)EFT L 102 af 17.4.1999, s. 11. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 444/2003, EUT L 67 af 12.3.2003.

----

----

(2004/C 70 E/049)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1486/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(2. maj 2003)

Om:   Cyber-racisme

Det Europæiske Overvågningscenter for Racisme og Fremmedhad har for nylig givet stødet til forskning inden for den tiltagende udbredelse af websites, hvis formål er at fremme racehad. Er Kommissionen sig denne udbredelse bevidst, og hvordan ser Kommissionen på den stadig hyppigere forekomst af disse websites?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(18. juni 2003)

Kommissionen fordømmer stærkt racisme og fremmedhad, der er direkte overtrædelser af principperne om frihed, demokrati, respekt for menneskerettigheder og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet, som alle er principper, hvorpå EU er bygget, og som medlemsstaterne har til fælles som fastsat i artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union.

Kommissionen præsenterede i november 2001 et forslag til en rammeafgørelse (1), et retsinstrument inden for straffelovgivningen til sikring af, at alle medlemsstaters strafferammer er identiske for samme racistiske og fremmedhadske opførsel, og til forbedring og fremme af det retlige samarbejde ved fjernelse af potentielle forhindringer. Kommissionens fremgangsmåde vil være at sikre, at racistisk og fremmedhadsk indhold på Internettet betragtes som en lovovertrædelse i alle medlemsstater. Den grundlæggende tanke indeholdes i princippet om, at det, der er ulovligt off-line, også er ulovligt on-line. I henhold til forslaget skal der endvidere fastsættes minimumskriterier med hensyn til straffelovgivning for denne type overtrædelser. På nuværende tidspunkt blokeres forhandlingerne om dette retsinstrument af Rådet, og Kommissionen beklager, at nogle medlemsstater ikke er villige til at stramme op på EU's acquis indeholdt i Rådets fælles aktion (2) som vedtaget i 1996 om dette spørgsmål.

Med hensyn til fællesskabsinstrumenter er det i artikel 15 i direktivet om elektronisk handel (3) fastsat, at tjenesteydere, der oplagrer information, straks tager skridt til at fjerne den information, som de måtte have oplagret, når de får konkret kendskab til, at informationen er ulovlig.

I henhold til betragtning 48 i direktivet har medlemsstaterne mulighed for at pålægge tjenesteydere »pligt til sådan agtpågivenhed« for at afsløre og forhindre visse former for ulovlige aktiviteter.

På internationalt plan har 15 lande — herunder 10 medlemsstater — undertegnet tillægsprotokollen til Europa-Rådets konvention om cyberkriminalitet vedrørende kriminalisering af racistiske og fremmedhadske handlinger, som begås via computersystemer.

Handlingsplanen til fremme af en mere sikker anvendelse af Internettet (4) giver også mulighed for finansiering af aktioner til bekæmpelse af racisme (hotline- og oplysningsaktiviteter), og forummet for en mere sikker anvendelse af Internettet, der er arrangeret under handlingsplanen, vil drøfte det praktiske samarbejde på dette område.

----

(1)EFT C 75 E af 26.3.2002.

(2)EFT L 185 af 24.7.1996.

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informations-samfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked, EFT L 178 af 17.7.2000.

(4)  KOM(2002) 152, endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/050)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1491/03

af Proinsias De Rossa (PSE) til Kommissionen

(2. maj 2003)

Om:   Artikel 10-indsigelser

Kan Kommissionen oplyse, hvor mange åbningsskrivelser og begrundede udtalelser der siden den 1. maj 1999 er afgivet mod Irland i henhold til EF-traktatens artikel 10 med angivelse af de enkelte klager og de pågældende EU-direktiver eller -forordninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(16. juni 2003)

Siden den 1. maj 1999 og i forlængelse af Kommissionens svar på det ærede medlems mundtlige forespørgsel H-0256/03 under spørgetiden på Parlamentets møde i maj 2003 (1) blev der den 15. maj 2003 sendt to åbningsskrivelser mod Irland i henhold til EF-traktatens artikel 226.

Overtrædelsesprocedurerne er iværksat som følge af Kommissionens undersøgelser på eget initiativ og ikke som følge af individuelle klager.

----

(1)  Skriftlig forespørgsel af 13.5.2003.

----

----

(2004/C 70 E/051)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1501/03

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(5. maj 2003)

Om:   Fartpiloter i lastbiler

Regelmæssigt støder lastbiler, der kører for hurtigt, op i en række af biler, der holder stille eller kører langsomt. I Belgien blev fartpiloter behandlet under en drøftelse af trafiksikkerhed. Her enedes politi, kommuner, forsikringsselskaber og politikere om, at anvendelse af fartpiloter i lastvogne måtte begrænses. Også lastbilchaufførernes organisationer konkluderede, at fartpiloter forringer koncentrationen. Der blev desuden fremsat ønske om et forbud mod anvendelse af fartpiloter i Belgien, men da anvendelsen af fartpiloter er reguleret på europæisk plan, vil et forbud kun i Belgien ikke løse problemet.

Hvad mener Kommissionen om et forbud mod fartpiloter i lastbiler?

Støtter Kommissionen den belgiske konklusion om, at fartpiloterne får chaufførerne til at slække på opmærksomheden og dermed udgør en fare?

Vil Kommissionen træffe foranstaltninger, for så vidt angår anvendelse af fartpiloter i lastbiler? Kan den i bekræftende fald give nærmere oplysninger herom?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(20. juni 2003)

Kommissionen er bekendt med den belgiske debat om, hvordan elektroniske fartregulatorer monteret på lastbiler påvirker sikkerheden.

Men den er i besiddelse af oplysninger, der viser, at fartregulatorernes fordele i form af bedre komfort for føreren og dermed større sikkerhed og deres fordele for miljøet mere end udlignes af mindsket årvågenhed hos føreren.

Den anser ikke et forbud for hensigtsmæssigt, hverken mod at installere eller mod at anvende fartregulatorer. Den opfordrer medlemsstater, der kommer ud for problemer, til at redegøre for deres erfaringer på de relevante ekspertmøder og i givet fald drøfte, om der bør findes en fællesskabsløsning.

Hvorom alting er, må fartregulatorerer kun tages i brug, når trafikken glider jævnt. Hvis der er behov for det, kunne Kommissionen anspore til oplysningskampagner for fornuftig anvendelse af denne teknik.

Kommissionen følger også med interesse den hastige teknologiske udvikling, som bevirker, at bilkonstruktørerne kombinerer fartregulatorer med andet udstyr, som for eksempel systemer, der automatisk kontrollerer afstanden til køretøjet foran.

----

----

(2004/C 70 E/052)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1506/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(5. maj 2003)

Om:   Kvaliteten af de nye arbejdspladser

I Kommissionens meddelelse: Resultattavle for gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden (1) erklæres det, at der siden 1997 er skabt mere end ti millioner arbejdspladser, hvoraf de seks millioner er besat af kvinder.

Det er dog ikke tilstrækkeligt at skabe arbejdspladser. Det er nødvendigt at kende arten af beskæftigelsen og dens kvalitet.

Der anmodes derfor om følgende oplysninger for de enkelte medlemsstater:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(6. juni 2003)

----

(1)  KOM(2003) 57 af 6. februar 2003.

----

----

(2004/C 70 E/053)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1600/03

af Giles Chichester (PPE-DE) og Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(12. maj 2003)

Om:   Vilkårlig ekspropriering af ejendomme i Regionen Valencia i Spanien

Kan Kommissionen bekræfte, at en lov om fast ejendom, som blev indført i Regionen Valencia i 1994 under den sidste socialistiske regering i Spanien, og som giver entreprenører mulighed for at beslaglægge jord fra jordejere, hvis dette godkendes af de lokale myndigheder, stadig er gældende? Det forlyder i den britiske presse, at private entreprenører indgår aftaler med lokale kommunalrådsmedlemmer, hvilket resulterer i et stadigt stigende antal beslaglæggelser af ejendomme og jord. Ejerne anmodes om inden for 15 dage at besvare skriftlige henvendelser, som ofte fremsendes i ferier, når de er bortrejst. F.eks. skulle en i Spanien bosiddende britisk statsborger have set to mænd gå gennem de vinmarker, der omgiver hans ejendom, og et år senere have opdaget, at de rent faktisk var entreprenører, der havde anmodet de lokale myndigheder om at få hans hjem »urbaniseret«. Efter en lang retsstrid blev han til sidst tvunget til at overgive to tredjedele af sin ejendom, herunder swimmingpool, køkken og soveværelse samt omkring 6 650 EUR i kontanter. Ud over at ejerne vilkårligt fratages hele deres ejendom eller dele heraf, opkræves de betaling for anlæggelsen af nye veje, gadebelysning og kloaknet til de nye boliger, som entreprenørerne opfører. Disse afgifter fastsættes ikke af de lokale myndigheder, men af entreprenørerne og kan beløbe sig til tusinder eller endog titusinder af euro.

Mange af de berørte ejere formodes at være udenlandske unionsborgere. En stor del udenlandsk kapital er i de sidste femten år overført fra andre EU-stater til Spanien, og det har bidraget væsentligt til såvel den seneste tids fremgang i Spanien som dets eksporttal. Ifølge EU-traktaterne må der ikke diskrimineres mod andre unionsborgere. I artikel 14, stk. 2, i den konsoliderede udgave af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab hedder det, at »det indre marked indebærer et område uden indre grænser med fri bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital i overensstemmelse med bestemmelserne i denne traktat«, mens det i artikel 28 hedder, at »kvantitative indførselsrestriktioner såvel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning er forbudt mellem medlemsstaterne«.

Kan Kommissionen oplyse, om den har kendskab til denne usædvanlige situation, om den har drøftet spørgsmålet med den spanske regering, og om der findes nogen retligt bindende traktatfæstede forpligtelser for medlemsstaterne til ikke efter eget forgodtbefindende at ekspropriere eller tillade vilkårlig ekspropriering af ejendom?

Vil Kommissionen bestræbe sig på at finde ud af, om det er korrekt, at disse eksproprieringer berører ikke-spanske unionsborgere uforholdsmæssigt meget eller ligefrem udvælger dem specielt, og vil Kommissionen, hvis dette viser sig at være tilfældet, anse det for at være en åbenlys overtrædelse af traktaterne, hvilket kræver ophævelse af de relevante love, eller — hvis dette ikke sker — indbringelse af sagen for Domstolen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(13. juni 2003)

Betingelserne for regulering af spørgsmål som ekspropriering af fast ejendom fastsættes af medlemsstaterne, og der findes ingen EF-traktatbestemmelser om dette spørgsmål.

Kommissionen er ikke bekendt med gældende lovgivning om ekspropriering i Spanien og heller ikke med påstanden om, at eksproprieringer berører udenlandske unionsborgere i uforholdsmæssig grad.

Kommissionen vil bede de spanske myndigheder om oplysninger om dette spørgsmål for at sikre, at princippet om forbud mod forskelsbehandling i EF-traktaten ikke er blevet overtrådt.

----

----

(2004/C 70 E/054)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1601/03

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(12. maj 2003)

Om:   Ophævelse af de midlertidige restriktioner på anvendelse af fiskemel som foder

I bilag I til Kommissionens beslutning 2001/9/EF (1) om kontrolforanstaltninger, der er nødvendige for gennemførelsen af Rådets beslutning 2000/766/EF (2) om en række beskyttelsesforanstaltninger over for overførbare spongiforme encephalopatier og fodring med animalsk protein, fastsættes betingelserne for, at medlemsstaterne kan give tilladelse til anvendelse af fiskemel til fodring af andre dyr end drøvtyggere. Foranstaltningerne i beslutning 2000/766/EF tillader ganske vist anvendelse af fiskemel til fodring af svin, fjerkræ og inden for akvakultur, men foranstaltningerne i bilag I til beslutning 2001/9/EF er så restriktive, at dette praktisk talt er umuligt.

Er Kommissionen klar over de økonomiske skader, disse foranstaltninger påfører den europæiske fiskeolie-og fiskemelsindustri?

Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet eller påtænker den at træffe for at løse disse problemer og afhjælpe disse skader?

Finder Kommissionen det ikke på sin plads — i betragtning af dels, at den skal revidere gennemførelsen af disse foranstaltninger inden den 30. juni samt deres forebyggende karakter og det forhold, at de er vedtaget på et utilstrækkeligt videnskabeligt grundlag, og dels de socioøkonomiske skader, de påfører EU's industri, og denne råvares egnethed som dyrefoder -, at disse foranstaltninger og det deraf følgende midlertidige forbud mod anvendelse af fiskemel som foder ophæves?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(30. juni 2003)

Formålet med Rådets beslutning 2000/766/EF (3) (det udvidede foderforbud), der er gennemført ved Kommissionens beslutning 2001/9/EF (4) (begge sidst ændret ved Kommissionens beslutning 2002/248/EF (5)), er at hindre, at kvæg fodres med kød- og benmel fra drøvtyggere, da det kan være kontamineret med prioner, som forårsager BSE (bovin spongiform encephalopati). Beslutningen er et vigtigt værktøj til kontrol med og bekæmpelse af BSE hos kvæg, og den er nødvendig for at garantere, at kødet er sikkert.

I sig selv udgør fiskemel ikke nogen risiko for BSE. Forbuddet er et spørgsmål om kontrol, idet fiskemelet kan gøre det vanskeligt at kontrollere, hvorvidt der findes kød- og benmel fra drøvtyggere i foderet. De foreløbige resultater af en nylig ringtest viser, at det er svært at spore kontaminering på 0,1 % benmel i foder, som indeholder 5 % fiskemel, med den nuværende påvisningsmetode. Ved at ændre mikroskoptesten kan et analyseværktøj, der skal gøre det lettere at skelne mellem fiskemel og andre animalske proteiner, dog snart være tilgængeligt.

Det udvidede foderforbud fungerer som overgangsforanstaltning indtil den 30. juni 2003 i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 999/2001 af 22. maj 2001 om fastsættelse af regler for forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier (6). Kommissionen har indsendt et forslag til Parlamentet og Rådet om at videreføre overgangsforanstaltningerne i forordning (EF) nr. 999/2001 på grund af visse forsinkelser med at fastslå landenes BSE-status. Samtidig foreslår Kommissionen at indføre foderforbuddet i forordning (EF) nr. 999/2001, i stedet for at det har status af overgangsordning. Det anses i den nuværende situation for hensigtsmæssigt at opretholde foderforbuddet i alle medlemsstater uanset deres fremtidige BSE-status, og forudsætningerne for at ophæve forbuddet er endnu ikke opfyldt. De nødvendige validerede analysemetoder til at skelne mellem protein fra drøvtyggere og fra andre arter er endnu ikke tilgængelige, og Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor aflægger stadig beretninger om mangler i kontrollen med foderforbuddet.

Kommissionen er opmærksom på, at betingelserne for anvendelse af fiskemel i foder, der ikke stammer fra drøvtyggere, har været vanskelige, hvilket siden 2001 har medført en nedgang i efterspørgslen på fiskemel til denne type foder. Formålet med forslaget er derfor at forenkle nogle af betingelserne for brug af fiskemel. Såfremt der i løbet af de næste seks til tolv måneder udvikles analysemetoder, kan man overveje en gradvis ophævelse af foderforbuddet på et fornuftigt og videnskabeligt baseret grundlag.

----

(1)EFT L 2 af 5.1.2001, s. 32.

(2)EFT L 306 af 7.12.2000, s. 32.

(3)  2000/766/EF: Rådets beslutning af 4. december 2000 om en række beskyttelsesforanstaltninger over for overførbare spongiforme encephalopatier og fodring med animalsk protein, EFT L 306 af 7.12.2000.

(4)  2001/9/EF: Kommissionens beslutning af 29. december 2000 om kontrolforanstaltninger, der er nødvendige for gennemførelsen af Rådets beslutning 2000/766/EF om en række beskyttelsesforanstaltninger over for overførbare spongiforme encephalopatier og fodring med animalsk protein (EØS-relevant tekst) (meddelt under nummer K(2000) 4412), EFT L 2 af 5.1.2001.

(5)  2002/248/EF: Kommissionens beslutning af 27. marts 2002 om ændring af Rådets beslutning 2000/766/EF og Kommissionens beslutning 2001/9/EF for så vidt angår overførbare spongiforme encephalopatier og fodring med animalsk protein (EØS-relevant tekst) (meddelt under nummer K(2002) 1277), EFT L 84 af 28.3.2002.

(6)EFT L 147 af 31.5.2001.

----

----

(2004/C 70 E/055)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1610/03

af Joan Colom i Naval (PSE) til Kommissionen

(7. maj 2003)

Om:   Ledningsevne og økologisk nødvendig vandgennemstrømning i forbindelse med den i den spanske vandplan foreslåede vandoverførsel fra Ebro

Kommissionen erkendte i sit svar af 28. marts 2003 på undertegnedes forespørgsel E-0509/03 (1) om vandkvalitet og den spanske vandplan de problemer med ledningsevne, som vandet i den nedre del af Ebro udviser, men mente, at de anbefalede maksimumværdier for saltindhold blev overholdt i den plan, som den spanske regering havde forelagt. Denne vurdering afvises imidlertid af talrige eksperter og videnskabsmænd, der efter at have undersøgt de seneste års gennemsnitlige værdier for ledningsevnen på den pågældende strækning har konkluderet, at man ikke kan garantere opretholdelse af niveauet på 1 000 mikrosiemens pr. centimeter. Hvis vandoverførselen endelig gennemføres, vil man i de modtagende vandløbssystemer derfor være nødt til at anvende vand af dårlig kvalitet til en høj pris på grund af omkostningerne ved at gøre det drikkeligt.

Bortset fra spørgsmålet om ledningsevne løser forslaget om vandoverførsel fra Ebro heller ikke spørgsmålet om den økologisk nødvendige vandgennemstrømning, hvilket har fremkaldt en enstemmig protest fra alle sociale og politiske sektorer og miljøkredse (herunder fra den katalanske lokalregering, Generalitat de Catalunya). Ifølge den spanske vandplan skulle det for at bevare det naturlige miljø ved deltaet være tilstrækkeligt med en vandgennemstrømning på 100 m3/sekund, svarende til ca. 3 100 hm3 om året, ledsaget af en integreret beskyttelsesplan for deltaet, som endnu ikke er blevet udarbejdet. Den katalanske regering foreslår på sin side at forøge den foreslåede vandgennemstrømning til 135 m3/sekund (4 200 hm3 om året). Selv om denne løsning er bedre end forslaget i den oprindelige spanske vandplan, vil det heller ikke være tilstrækkeligt til at sikre opretholdelse af den biologiske mangfoldighed i deltaet og dets omgivelser (2).

Hvis vandoverførselen gennemføres på grundlag af en vandgennemstrømning på 100-135 m3/sekund vil der i løbet af en ikke særlig lang periode ske en formindskelse af den mængde vand, der kan overføres, og behovet for at regulere Ebros løb vil stige, hvilket uden tvivl vil smitte af på den endelige pris på det overførte vand (større afskrivnings- og driftsudgifter).

På grundlag af hvilke oplysninger hævder Kommissionen, at vandets ledningsevne under ingen omstændigheder vil overskride de i direktiv 75/440 (3) og 98/83 (4) fastsatte grænser? Mener Kommissionen, at denne permissive praksis i forbindelse med det høje saltindhold i vandet er forenelig med rammedirektivet for vand?

Kan Kommissionen bekræfte, at prisen på overført vand med den nuværende udformning af vandoverførselen fra Ebro (den beregnede økologisk nødvendige gennemstrømning osv.) vil være mindre end andre alternativer, som den spanske regering ikke har taget i betragtning (afsaltning, genanvendelse)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(13. juni 2003)

Som anført i svaret på det ærede medlems forrige skriftlige forespørgsel om dette emne, E-509/03, anfører Rådets direktiv 98/83/EF af 3. november 1998 om kvaliteten af drikkevand elektrisk ledningsevne som indikatorparameter med en grænseværdi på 2500 microSiemens pr. centimeter. Viser overvågningen, at denne værdi er overskredet, skal medlemsstaterne overveje, om overskridelsen frembyder en risiko for menneskers sundhed. Desuden er der i Rådets direktiv 75/440/EØF af 16. juni 1975 om kvalitetskrav til overfladevand, som anvendes til fremstilling af drikkevand i medlemsstaterne, fastsat en vejledende værdi på 1 000 microSiemens pr. centimeter, som medlemsstaterne skal tilstræbe at overholde.

Som ligeledes anført i svaret på ovennævnte spørgsmål er den nuværende ledningsevne, der er målt i Ebros nedre løb, på cirka 1000 microSiemens pr. centimeter. I denne forbindelse må der huskes på, at vandrammedirektivet (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (5)), pålægger medlemsstaterne at opnå god kemisk tilstand for deres vandforekomster inden 2015. Derfor kan det af hensyn til overholdelsen af det vandpolitiske rammedirektiv ikke tillades, at vandets ledningsevne i Ebros nedre løb øges i nævneværdig grad.

Prognoserne for øget brug af kunstvanding i deltaområdet peger på muligheden af et opadgående pres på ledningsevnen i Ebros nedre løb. Foreløbig er der dog ingen grund til at antage, at den foreslåede vandoverførsel fra Ebro vil resultere i, at EF-reglerne om vandets ledningsevne overtrædes.

Hvad angår spørgsmålet om omkostningerne, er der ingen fællesskabslovgivning eller -politik, der udtrykkeligt pålægger de spanske myndigheder at vælge de billigste løsninger på vandforsyningsopgaverne. Derfor bør Kommissionen ikke kommentere dette spørgsmål.

----

(1)EUT C 242 E af 9.10.2003, s. 140.

(2)  Kommissionen anvender i sin undersøgelse oplysninger fra økolog Narcís Prat, der under hensyntagen til kriterier som f.eks., klimaændringen skønner, at det er nødvendigt med en økologisk gennemstrømning på 350 hm3.

(3)EFT L 194 af 25.7.1975, s. 26.

(4)EFT L 330 af 5.12.1998, s. 32.

(5)EFT L 327 af 22.12.2000.

----

----

(2004/C 70 E/056)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1626/03

af Caroline Jackson (PPE-DE) til Kommissionen

(13. maj 2003)

Om:   Forbrugerbeskyttelse vedrørende æg og æggeprodukter importeret fra USA

På baggrund af sundhedsbestemmelserne, der gælder i EU vedrørende produktion af æg, hvordan agter Kommissionen at sikre samme forbrugerbeskyttelsesniveau vedrørende æg og æggeprodukter, der importeres fra USA?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(30. juni 2003)

Den eksisterende lovgivning på området er allerede udarbejdet således, at den sikrer, at importerede æg og ægprodukter lever op til de samme sikkerhedskrav som EU's egne. Nylige undersøgelser fra Belgien har påvist eksistensen af forbudte stoffer i ægprodukter, herunder i produkter, der er importeret fra USA. I henhold til den normale fremgangsmåde i sådanne sager forfølger Kommissionen resultaterne af undersøgelsen i samråd med de amerikanske myndigheder. Desuden har Kommissionen bedt medlemsstaterne om at højne kontrolniveauet for forbudte stoffer i ægprodukter fra såvel EU som tredjelande. Medlemsstaterne skal rutinemæssigt udtage stikprøver i ægsektoren og teste dem for forbudte stoffer i henhold til bestemmelserne i Rådets direktiv 96/23/EF (1) og Kommissionens beslutning 97/747/EF (2).

Sagen er blevet diskuteret med medlemsstaterne i Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed, og situationen vil fortsat blive fulgt nøje, især i lyset af resultaterne fra de hyppigere tests, som Kommissionen har forlangt. Kommissionen har især benyttet lejligheden til at erindre medlemsstaterne om at gøre alle producenter og forhandlere af æggepulver bevidst om nødvendigheden af at anvende HACCP-systemet i deres aktiviteter og af at betragte kontrollen med restkoncentrationer i råvarer som et kritisk kontrolpunkt. Generelt set stiller fællesskabsretten en række sundheds- og tilsynskrav, som skal sikre, at importerede dyr og produkter lever op til mindst lige så strenge krav som dem, der stilles til produktion i og handel mellem medlemsstaterne. Rådets direktiv 92/118/EF af 17. december 1992 (3) fastsætter sundhedsbestemmelserne for import af æg og ægprodukter. I henhold til disse bestemmelser skal oprindelseslandet optræde på listen over tredjelande i afsnit VIII i Kommissionens beslutning 94/278/EF (4). Desuden skal de overholde betingelserne i Kommissionens beslutning 97/38/EF af 18. december 1996 om særlige hygiejnebetingelser for import af ægprodukter til konsum og ledsages af et hygiejnecertifikat, som beskrevet i beslutningen (5).

I henhold til bestemmelserne i Rådets direktiv 97/78/EF af 18. december 1997 om fastsættelse af principperne for tilrettelæggelse af veterinærkontrollen for tredjelandsprodukter, der føres ind i Fællesskabet (6), skal enhver sending æg eller æggeprodukter, som ønskes importeret fra USA til en EU-medlemsstat, desuden underkastes dokumentkontrol, identitetskontrol og fysisk kontrol, som kan omfatte laboratorietests, for at sikre, at produkterne lever op til det forbrugerbeskyttelsesniveau, som kræves af de relevante fællesskabsretlige bestemmelser.

----

(1)  Rådets direktiv 96/23/EF af 29. april 1996 om de kontrolforanstaltninger, der skal iværksættes for visse stoffer og restkoncentrationer heraf i levende dyr og produkter heraf og om ophævelse af direktiv 85/358/EØF og 86/469/EØF og beslutning 89/187/EØF og 91/664/EØF, EFT L 125 af 23.5.1996.

(2)  Kommissionens beslutning af 27. oktober 1997 om omfang og hyppighed af den i Rådets direktiv 96/23/EF omhandlede prøveudtagning med henblik på overvågning af visse stoffer og restkoncentrationer heraf i visse animalske produkter, EFT L 303 af 6.11.1997.

(3)  Rådets direktiv 92/118/EØF af 17. december 1992 om dyresundhedsmæssige og sundhedsmæssige betingelser for samhandel med og indførsel til Fællesskabet af produkter, der for så vidt angår disse betingelser ikke er underlagt specifikke fællesskabsbestemmelser, som omhandlet i bilag A, kapitel I, i direktiv 89/662/EØF, og for så vidt angår patogener, i direktiv 90/425/EØF, EFT L 62 af 15.3.1993.

(4)  Kommissionens beslutning af 18. marts 1994 om listen over tredjelande, hvorfra medlemsstaterne tillader indførsel af en række produkter omhandlet i direktiv 92/118/EØF, EFT L 120 af 11.5.1994.

(5)EFT L 14 af 17.1.1997.

(6)EFT L 24 af 30.1.1998.

----

----

(2004/C 70 E/057)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1627/03

af Jan Mulder (ELDR) og Toine Manders (ELDR) til Kommissionen

(13. maj 2003)

Om:   Fjerkræpestens økonomiske konsekvenser for producenter af rugeæg

Fjerkræpesten har nu spredt sig til flere medlemsstater. Dette medfører store økonomiske problemer for den berørte sektor.

For bedrifter, der bliver ryddet, tildeles erstatning efter EU-retten. Dette gælder desværre ikke for producenter af rugeæg.

For størstedelens vedkommende kan de ikke længere afsætte æggene som rugeæg, men kun som æg til forbrug, der har en langt lavere handelsværdi.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(18. juni 2003)

----

----

(2004/C 70 E/058)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1628/03

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Rådet

(14. maj 2003)

Om:   Fremme af Fair Trade-varer i EU

Den 3. maj starter ugen for Fair Trade-varer, som vil blive markeret af finske aktører fra civilsamfundet ved at gøre opmærksom på Fair Trade-varer og opfordre bl.a. menigheder til i højere grad at gå over til at anvende Fair Trade-kaffe.

I svaret af afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy til mine skriftlige forespørgsler (P-3856/02 af 24.1.2003 (1)) konstateres det, at det på langt sigt kun er de europæiske forbrugeres kontinuerligt stigende efterspørgsel efter Fair Trade-varer, som kan sænke priserne på [Fair Trade-varer] mærkbart.

Har Rådet drøftet eller vil det drøfte mulighederne for at fremme efterspørgslen efter Fair Trade-varer ved at gøre den europæiske uge for Fair Trade-varer (3.-9. maj) synlig i medlemsstaterne?

Agter Rådet selv at fremme efterspørgslen efter Fair Trade-varer i forbindelse med offentlige indkøb i Fællesskabets institutioner og medlemsstaterne?

Svar

(8. december 2003)

Fattigdomsbekæmpelse er det overordnede mål for EF's udviklingspolitik. Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) vedtog på samlingen i november 2002 sine konklusioner om handel og udvikling, hvor det anerkendte, at liberalisering af handelen ikke i sig selv er nok til at bekæmpe fattigdommen i udviklingslandene, og understregede behovet for afbalancerede handelsregler, der kommer alle lande til gode, med særlig hensyntagen til de mindst udviklede lande.

Rådet er både klar over og dybt bekymret over, at priserne på de fleste råvarer i lang tid har været faldende, og beskæftiger sig med dette spørgsmål i forbindelse med fælles overvejelser sammen med Kommissionen på grundlag af et nyere kommissionsdokument om handel med landbrugsråvarer, afhængighed og fattigdom, som bl.a. behandler mulighederne for at gøre fair trade mere udbredt.

Rådet ser positivt på fair trade, for så vidt den giver producenter i udviklingslandene højere indtægter for deres varer samt øgede muligheder for at finde nye markeder. Fair trade tager herved sigte på at bidrage til at fastlægge betingelser, som kan fremme et højere socialt niveau og miljøbeskyttelse i udviklingslandene.

For tiden er de eneste fair trade-produkter, som har en markedsandel på 4 % eller derover inden for EF, bananer i Nederlandene (4,2 %) og Luxembourg (4 %). Forbruget af fair trade-kaffe er stigende, men er fortsat meget begrænset. Den samlede omsætning for alle fair trade-varer i Europa skønnes at være på ca. 260 mio. EUR. Fair trade-produkter er typisk 5-10 % dyrere end tilsvarende konventionelle produkter. Desuden er bevægelsen i høj grad et europæisk fænomen. I USA er den stort set

ukendt — f.eks. udgør fair trade-kaffe kun 0,15 % af markedet. Der findes således et potentiale for udvidet salg på verdensplan, men en tilnærmelse mellem forbrugernes intentioner og deres faktiske adfærd vil sandsynligvis kræve tid og forudsætte, at disse produkter gøres mere synlige, og at forbrugerne anerkender dem. I denne forbindelse bør den europæiske uge for Fair Trade-varer støttes aktivt.

Efter Rådets opfattelse indgår fremme af efterspørgslen efter fair trade-produkter i et bredere scenario for virksomhedernes sociale ansvar. På ICO's og Verdensbankens rundbordskonference om kaffekrisen den 19. maj 2003 i London foreslog EF bl.a., at den private industri tilskyndes til at investere i langsigtede forbindelser med leverandører, der er baseret på gensidige fordele, gennem indførelse af adfærdskodekser for opkøb af kaffe, hvori rimelige priser bør være et af hovedelementerne.

Endelig hilser Rådet det velkommen, at Kommissionen vil fremlægge en generel undersøgelse af EU's handelsrelaterede bistand i 2005. Denne undersøgelse vil være en passende lejlighed til at overveje mulige måder at fremme forbruget af fair trade-produkter på.

----

(1)  Se side 26.

----

----

(2004/C 70 E/059)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1705/03

af Gabriele Stauner (PPE-DE) til Kommissionen

(16. maj 2003)

Om:   Undersøgelser mod firmaet Planistat Europe SA

Den 19. marts 2003 indgav Bedrageribekæmpelseskontoret OLAF anmeldelse af firmaet Planistat Europe SA til anklagemyndigheden i Paris. Der nedlagdes påstand om, at firmaet var involveret i svigagtige manipulationer til skade for EU-budgettet.

OLAF's anmeldelse er åbenbart baseret på en rapport fra Eurostats interne revisionstjeneste, som allerede blev udarbejdet i 1999. Heraf fremgår, at firmaet Planistat Europe SA har udstedt fiktive regninger i stor stil, og har medvirket til etableringen af sorte kasser, som ansatte i Eurostat efterfølgende kunne disponere over.

Til trods for disse forhold blev forretningsforbindelserne til firmaet Planistat Europe SA ikke afbrudt fra Kommissionens side. Af Kommissionens svar på min skriftlige forespørgsel E-1283/02 fremgår det, at firmaet har modtaget et beløb på 670 195 EUR fra 2000-budgettet og 1 607 118 EUR fra 2001-budgettet.

Kan Kommissionen oplyse, hvorfor forretningsforbindelserne mellem Eurostat og firmaet Planistat Europe SA ikke blev afbrudt?

Kan Kommissionen oplyse, hvorfor heller ikke kommissær Schreyer har grebet ind for at standse yderligere udbetalinger, efter at den nævnte revisionsrapport i foråret 2000 blev forelagt Generaldirektoratet for Finanskontrol, der hører under hendes ansvarsområde?

Kan Kommissionen oplyse de samlede betalinger, som firmaet Planistat Europe SA har modtaget fra Eurostat i de sidste 10 år, og i den forbindelse også oplyse om de beløb, der yderligere er blevet udbetalt fra de nævnte sorte kasser?

Kan Kommissionen endelig oplyse, i hvilket omfang firmaet Planistat Europe SA også har modtaget betalinger fra andre tjenestegrene i Kommissionen?

----

----

(2004/C 70 E/060)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1807/03

af Herbert Bösch (PSE) til Kommissionen

(23. maj 2003)

Om:   Kommissionens forretningsforbindelser med Planistat-koncernen

Den 19. marts 2003 anmeldte statsadvokaten i Paris Planistat Europe SA til Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF). Ifølge anklagerne skulle virksomheden være involveret i svigagtige handlinger og gennem fiktive regninger have medvirket til at oprette sorte konti til rådighed for tjenestemænd i Eurostat.

Kommissionens Generaldirektorat for Finanskontrol har tilsyneladende haft kendskab til disse forhold siden foråret 2000.

Kan Kommissionen forklare, hvorfor forretningsforbindelserne med Planistat-koncernens afdelinger på trods heraf ikke blev afbrudt, og hvorfor der endog kunne tildeles nye ordrer?

I sin egen beskrivelse af virksomheden på internettet hævder Planistat-koncernen, at den har en millionomsætning med Kommissionen og at arbejde for følgende af Kommissionens generaldirektorater og tjenester:

Kan Kommissionen bekræfte disse oplysninger og angive, hvilke beløb de enkelte generaldirektorater i hvert regnskabsår har udbetalt til koncernen gennem de sidste 10 år?

----

----

(2004/C 70 E/061)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1978/03

af Gabriele Stauner (PPE-DE) til Kommissionen

(10. juni 2003)

Om:   Kommissionens afbrydelse af sine forretningsforbindelser med Groupe Planistat

Den 19. marts 2003 indgav OLAF ved statsadvokaturen i Paris anmeldelse mod selskabet Planistat Europe SA, som beskyldes for svigagtig praksis, bl.a. ved at medvirke til udstedelse af fiktive regninger, der betales til hemmelige konti, hvorfra selskabet skal have fået udbetalt diverse beløb.

På sin internetside oplyser Groupe Planistat, at selskabet har en kontrakt med Kommissionen til en værdi af flere millioner, og at det arbejder for følgende af Kommissionens generaldirektorater: GD for Eksterne Forbindelser, GD for Industri, GD for Erhvervspolitik, GD for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse, GD for Udvikling, GD for Miljø, GD for Forskning, GD for Informationssamfundet, GD for Energi og Transport, GD for Beskatning og Toldunion, GD for Handel og Eurostat.

Kan Kommissionen bekræfte disse oplysninger? Kan Kommissionen angive størrelsen af det beløb, der siden 1993 er blevet udbetalt til selskabet?

Kan Kommissionen fremlægge en liste over de kontrakter med Groupe Planistat, der forelå på tidspunktet for OLAF's anmeldelse i marts 2003?

Kan Kommissionen oplyse, hvornår betalingerne til selskabet blev indstillet?

Kan Kommissionen angive, på hvilket tidspunkt den annullerede eller agter at annullere de indgåede kontrakter?

Kan Kommissionen oplyse, hvornår den indledte en undersøgelse af alle indgåede kontrakter med Groupe Planistat for at fastslå, om der eventuelt var tale om yderligere uregelmæssigheder?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

på skriftlige forespørgsler P-1705/03, P-1807/03 og P-1978/03

(22. september 2003)

Rent principielt er tildelingen af nye kontrakter underkastet bestemmelserne i den nye finansforordning (1), som har været i kraft siden 1. januar 2003. Dette gælder også for kontrakter med Planistat.

Revisionsberetningen om datashops indeholdt ingen henstillinger om, at firmaet Planistat skulle udelukkes fra kommende kontrakter.

Planistat blev først omtalt i Kommissionens varslingssystem den 23. juli 2003. Endvidere blev Generalsekretariatet først informeret om OLAFs undersøgelsesresultater den 3. april 2003, og disse oplysninger blev fremlagt helt generelt uden omtale af Planistat, da OLAF's undersøgelser er underlagt de bestemmelser om fortrolighed, som er fastlagt i fællesskabslovgivningen (2), og disse undersøgelser var eksterne undersøgelser.

Kommissionen besluttede den 9. juli 2003 på grundlag af de oplysninger, den havde fået, at suspendere alle kontrakter med Planistat, så længe undersøgelserne pågik. Eurostat havde allerede standset betalingerne til Planistat for aktiviteter i forbindelse med datashops. Endvidere pålagde Kommissionen den 23. juli 2003 de anvisningsberettigede tjenestemænd at ophæve alle kontrakter med Planistat.

Der gennemføres i øjeblikket en grundig undersøgelse af alle gældende kontrakter og af det arbejde, som firmaet har udført. Det arbejde, der er udført, er Kommissionen forsat forpligtet til at betale for. Hvis de undersøgelser, som i øjeblikket udføres af OLAF og de retslige myndigheder i Frankrig, afslører en overtrædelse af de finansielle bestemmelser, vil Kommissionen reagere øjeblikkeligt. Det skal endvidere oplyses, at Kommissionen har indgivet anmeldelse i forbindelse med den sag, der er startet ved retten i Paris på grundlag af de oplysninger, den har fået forelagt af OLAF.

Eurostats samlede betalinger til det pågældende firma inden for de seneste ti år (fra den 1. januar 1993 til 30. juni 2003) udgør 41 096 217,43 EUR. De samlede betalinger fra andre af Kommissionens tjenestegrene til det pågældende firma inden for de seneste ti år (fra den 1. januar 1993 til 30. juni 2003) udgør 7 960 050,34 EUR. De samlede betalinger til det pågældende firma inden for de seneste ti år (fra den 1. januar 1993 til 30. juni 2003) opdelt efter regnskabsår og tjenestegren kan ses i den oversigt, som er blevet fremsendt til de ærede medlemmer og til Europa-Parlamentets sekretariat.

Den del af spørgsmålet, som vedrører en eventuel forekomst af en »sort kasse,« er i øjeblikket ved at blive undersøgt.

----

(1)  Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25.6.2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 248 af 1.9.2002.

(2)EFT L 136 af 31.5.1999.

----

----

(2004/C 70 E/062)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1717/03

af Freddy Blak (GUE/NGL) til Kommissionen

(23. maj 2003)

Om:   Blinde passagerer

Det anslås, at der konstant er ca. 6 000 blinde passagerer om bord på skibe verden over. Typisk er blinde passagerer mennesker fra fattige lande, der flygter fra sult, fattigdom, politisk forfølgelse eller arbejdsløshed i håbet om en bedre tilværelse. Rejsen som blind passager ender ofte tragisk som følge af langs tids ophold om bord i uvante omgivelser og i uvished, evt. med døden til følge på grund af gasning af lasten eller indespærring i rum, der ikke er beregnet til transport af mennesker.

Bortset fra de åbenlyst tragiske menneskelige konsekvenser påfører blinde passagerer årligt shippingbranchen en væsentlig merudgift — penge, der kunne anvendes på en bedre måde.

Den internationale maritime organisation, IMO, har udstedt IMO-resolution nr. A.871(20), der angiver visse retningslinjer for behandling af blinde passagerer. Endvidere har IMO vedtaget yderligere regler om blinde passagerer i IMO-resolution nr. FAL. 7(29), der supplerer ovenstående.

Men da der er tale om retningslinjer, er det langtfra alle lande, der efterlever disse. Vil Kommissionen derfor tage en mere aktiv rolle på dette område i IMO og forsøge at få andre lande til at efterleve disse regler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(25. juli 2003)

Som det ærede medlem anfører, har situationen for blinde passagerer, ligesom situationen for personer i havsnød, givet anledning til et omfattende regelsæt fra Den Internationale Søfartsorganisation (OMI).

Man støder dog i denne forbindelse på to problemer: for det første, at teksterne fra OMI kun sjældent har bindende virkning, og for det andet, at spørgsmål vedrørende blinde passagerer, ligesom spørgsmål vedrørende personer i havsnød, henhører under de nationale regeringers kompetence.

Kommissionen skal minde om, at Fællesskabet ikke er medlem af OMI, og at Kommissionen således kun har stilling som observatør inden for organisationen, medens EU's medlemsstater er fuldgyldige medlemmer.

Imidlertid hedder det i artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2099/2002 af 5. november 2002 om oprettelse af et udvalg for sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening fra skibe (USS) og om ændring af forordningerne om sikkerhed til søs og om forebyggelse af forurening fra skibe (1), at »for at mindske faren for konflikt mellem Fællesskabets søtransportlovgivning og de internationale instrumenter samarbejder medlemsstaterne og Kommissionen ved hjælp af koordinationsmøder og/eller ethvert andet hensigtsmæssigt middel om at fastlægge en fælles holdning eller fælles tilgang i de kompetente internationale fora«. Dette samarbejde har dog sine begrænsninger, når det vedrører spørgsmål inden for områderne retlige og indre anliggender.

I forbindelse med kontrol af de ydre grænser og indvandrings- og asylpolitik har problemet vedrørende blinde passagerer stor betydning på grund af de humanitære og økonomiske aspekter, som det ærede medlem omtaler. Det skal dog bemærkes, at langt størstedelen af den ulovlige indvandring ad søvejen sker ved hjælp af fartøjer, der er tilvejebragt af organiserede kriminelle netværk, hvilket også er fremgået af de landsætninger, der for nylig har fundet sted i Italien.

Uanset transportmåden, er Kommissionen i høj grad og til stadighed opmærksom på ulovlig indvandring ad søvejen, sådan som den allerede har understreget det i sit svar på skriftlig forespørgsel E-3112/02 fra Charles Tannock (2) og P-0291/03 fra Giuseppe Pisicchio (3).

----

(1)EFT L 324 af 29.11.2002.

(2)EUT C 155 E af 3.7.2003, s. 92.

(3)EUT C 280 E af 21.11.2003, s. 46.

----

----

(2004/C 70 E/063)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1754/03

af Elisabeth Schroedter (Verts/ALE) til Kommissionen

(27. maj 2003)

Om:   Højbroforbindelse til Rügen, skriftlig forespørgsel E-0543/03

I min skriftlige forespørgsel E-0543/03 (1) af 28. februar 2003 henledte jeg Kommissionens opmærksomhed på et byggeprojekt, der går ud på at skabe forbindelse mellem øen Rügen og fastlandet via en højbro. Baggrunden for forespørgslen var min bekymring for, at midler fra EFRU gik til et projekt, der vedvarende ville forstyrre beskyttelsen af den europæiske naturarv.

I sit svar meddelte Kommissionen mig, at finansieringen af broen ikke henhørte under Kommissionens kompetence, da de tyske myndigheder ikke havde søgt om EU-støtte til projektet. Gennemførelses- rapporten om det operationelle program under EFRU (infrastruktur) viser, at der er afholdt udgifter i en størrelsesorden af 23 400 EUR til B96n (nybyggeri), bl.a. til Rügenbroen. Yderligere meddelte Mecklenburg-Vorpommerns erhvervsminister i forbindelse med en tale til borgerne den 2. april 2003 i Bergen, at man ikke ville anmode Kommissionen om støtte specifikt til broen, men derimod om en samlet støtte til trafikprojekter generelt.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(17. juli 2003)

Kommissionen er bekendt med planerne om at bygge en ny bro over Ziegelgraben og Stralsund — vest for den nuværende klapbro for vej- og jernbanetrafik. Den nye bro skal være en hængebro over Ziegelgraben, hvor skibene kan passere under. Broen forbinder to afsnit af den nye forbundsvej B96n — et afsnit mellem A20 og Rügendamm (på den landfaste side) og et afsnit mellem Altefähr og Bergen (på øen Rügen).

Myndighederne har på Kommissionens anmodning bekræftet, at de foretager en yderligere vurdering af broens eventuelle indflydelse på fuglelivet. Kommissionen har endnu ikke modtaget det endelige resultat af vurderingen og kan derfor ikke udtale sig om, hvorvidt kravene i EU-retten er opfyldt.

Ansvaret for den nye bro påhviler alene de tyske myndigheder, og der hverken er eller vil blive anvendt EU-midler til broen.

Det tyske ministerium for transport, anlægsarbejder og boliger har indgivet en ansøgning om samfinansiering af den nye B96n-vej i 2002. Kommissionen har behandlet ansøgningen og anmodet myndighederne om yderligere oplysninger vedrørende planerne for en bæredygtig udvikling og en integreret transportudvikling for øen Rügen og det tilstødende område. Kommissionen har endnu ikke færdigbehandlet sagen, og har derfor ikke taget stilling til, om projektet skal have EU-støtte.

Vurderingen af ansøgningen foretages i overensstemmelse med artikel 25 og 26 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene (3).

----

(1)EUT C 242 E af 9.10.2003, s. 144.

(2)EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

(3)EFT L 161 af 26.6.1999.

----

----

(2004/C 70 E/064)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1755/03

af Caroline Jackson (PPE-DE) til Kommissionen

(27. maj 2003)

Om:   Beskatning af det europæiske pensionsbidrag

En britisk statsborger, en rådgivende ortopædisk kirurg, har tegnet en privat pension via lægerådet i Tyskland, som i øjeblikket tilbyder en garanteret minimumspension. Han bidrager derfor ikke til en pensionsordning i Det Forenede Kongerige.

Han må nu konstatere, at det forventes, at han betaler skat til de britiske myndigheder af sit tyske pensionsbidrag.

Er dette i overensstemmelse med EU-lovgivningen? Hvad mener Kommissionen om muligheden for at skabe et fleksibelt pensionsmarked inden for EU, hvis de nationale myndigheder kan optræde på denne måde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(17. juli 2003)

Betingelserne for skattefradrag for frivillige pensionsbidrag fastlægges af den enkelte medlemsstat i henhold til dennes respektive skatte- og pensionspolitik. Selv om sådanne anliggender hører under medlemsstaternes kompetence, skal medlemsstaterne udøve deres kompetence i henhold til EU-lovgivningen. Betingelserne for skattefradrag må således ikke hæmme personers frie bevægelighed eller fri udveksling af tjenesteydelser, især ikke ved diskriminering på grund af nationalitet.

Kommissionen har sine alvorlige tvivl om, hvorvidt der er overensstemmelse mellem EF-traktaten og Det Forenede Kongeriges regler, for så vidt som disse begrænser skattefradragene for bidrag til nationale erhvervstilknyttede pensionsordninger. Kommissionen vil træffe passende foranstaltninger til opfølgning af sin meddelelse om afskaffelse af skattemæssige hindringer for grænseoverskridende ydelse af arbejds-markedsorienteret pension (1). Der er allerede indledt overtrædelsesprocedurer mod andre medlemsstater (2). Desuden har Kommissionen taget kontakt med den pågældende kirurg for at vurdere sagens nærmere omstændigheder.

----

(1)EFT C 165 af 8.6.2001.

(2)  Jf. pressemeddelelse IP/03/179.

----

----

(2004/C 70 E/065)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1778/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om:   Asylsøgere og »høring« om flygtninge

I min valgkreds i London har den ansvarlige instans (Rådet for Storlondon) afholdt en »høring« om færdigheder hos asylsøgere og flygtninge.

Har Kommissionen afholdt eller undersøgt mulighederne for at afholde en lignende »høring« om den potentielle anvendelighed af flygtninge og asylsøgere i EU? I benægtende fald, hvorfor ikke?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(7. juli 2003)

EU støtter asylansøgere og flygtninge ved at styrke deres menneskerettigheder, fastsætte minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere og for flygtningestatus for borgerne i tredjelande, ved at skabe flere og bedre arbejdspladser gennem den europæiske beskæftigelsesstrategi og især ved at bekæmpe alle former for diskrimination og uligheder på arbejdsmarkedet. Den Europæiske Socialfond støtter beskæftigelsesstrategien direkte, og støtten til asylansøgere og flygtninge er et af hovedtemaerne i fællesskabsinitiativet EQUAL (1). Yderligere projekter finansieres eventuelt på nationalt plan under Den Europæiske Flygtningefonds aktionsområder for modtagelse og integration (2).

EQUAL undersøger mulighederne for at lette asylansøgernes adgang til arbejdsmarkedet og/eller opretholde og forbedre deres forskellige færdigheder og kvalifikationer. I London-området er der indgået et EQUAL-udviklingspartnerskab, der ledes af British Refugee Council (BRC) i samarbejde med blandt andre Basic Skills Agency.

Formålet med dette udviklingspartnerskab er at udvikle:

For at udnytte erfaringen andre steder fra er der indgået en transnational samarbejdsaftale med Dansk Røde Kors Asylafdeling (Danmark, lokal integration), der har foretaget revisioner af færdigheder for det danske arbejdsmarked.

Kommissionen har også foretaget undersøgelser med henblik på at træffe lovgivningsmæssige foranstaltninger for asylansøgere og flygtninge i overensstemmelse med artikel 63 i EF-traktaten og konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Tammerfors (15. og 16. oktober 1999). Med henblik på udarbejdelse af et forslag til Rådets direktiv om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne (3) blev der foretaget en undersøgelse i november 2000 af medlemsstaternes retsgrundlag og forvaltning vedrørende modtagelse af asylansøgere, forviste personer og andre personer, der ønsker international beskyttelse. Undersøgelsen indeholder oplysninger om beskæftigelsesstrategien for asylansøgere i medlemsstaterne (4). Rådets direktiv 2003/9/EF af 27. januar 2003 om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere (5) blev efterfølgende vedtaget den 27. januar 2003 og indeholder en bestemmelse om beskæftigelse. Bestemmelser om adgang til arbejdsmarkedet er også omfattet af Kommissionens forslag til Rådets direktiv om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere og statsløse som flygtninge, eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse (6), og understreger Kommissionens interesse for flygtninges færdigheder og muligheder for beskæftigelse. Rådet mangler stadig at afslutte forhandlingerne.

----

(1)  http://europa.eu.int/comm/employment_social/equal/index_en.html

(2)  Rådets beslutning af 28. september 2000 om oprettelse af en europæisk flygtningefond, EFT L 252 af 6.10.2000.

(3)EFT C 213 E af 31.7.2001.

(4)  Europa — Retlige og indre anliggender — Dokumentationscenter — Modtagelse af asylansøgere i EU (http://europa.eu.int/comm/justice_home/doc_centre/asylum/seekers/doc_asylum_seekers_en.htm).

(5)EFT L 31 af 6.2.2003.

(6)EFT C 51 E af 26.2.2002.

----

----

(2004/C 70 E/066)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1786/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om:   Kontakt med roma-ngo'er og regeringsrepræsentationer

Hvilken kontakt har Kommissionen inden for den sidste tid haft med roma-ngo'er og regerings-repræsentationer i tiltrædelseslandene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günther Verheugen

(27. juni 2003)

Både Kommissionen i Bruxelles såvel som dens delegationer i kandidatlandene er løbende i kontakt med en række roma-ngo'er som f.eks. »International Romani Union«, »Roma National Congress«, »European Roma Rights Centre«, »Pakiv European Roma Fund« og »European Roma Information Office« i Bruxelles. Desuden har Kommissionen kontakter til ngo'er inden for området menneskerettigheder, som også dækker spørgsmål vedrørende romaerne, f.eks. Amnesty International, Open Society Institute og Project for Ethnic Relations. I mange tilfælde modtager ngo'er, der arbejder på projekter vedrørende romaerne, finansiering fra PHARE som bl.a. »Romodrom« eller »Athinganoi« i Tjekkiet eller »Romani Criss«, »Resource Centre for Roma Communities in Romania« og andre i Rumænien.

I forbindelse med udarbejdelsen af de periodiske rapporter om kandidatlandenes fremskridt mod tiltrædelse har Kommissionen også regelmæssigt været i kontakt med ngo'er, som arbejder med spørgsmål angående romaerne, og andre mellemstatslige organisationer som Europa-Rådet eller Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa (OSCE).

I forbindelse med tiltrædelsesforberedelserne finder der regelmæssigt drøftelser sted mellem repræsentanter for kandidatlandenes regeringer og Kommissionen på forskellige niveauer. Der afholdes også regelmæssigt møder inden for rammerne af Europa-aftalerne, hvor der er mulighed for at rejse spørgsmål angående romaerne med repræsentanter for kandidatlandenes regeringer. I juni og juli 2003 vil der således blive afholdt møder i associeringsudvalgene med Ungarn, Tjekkiet og Slovakiet, hvor Kommissionen varetager formandskabet.

----

----

(2004/C 70 E/067)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1846/03

af Mario Borghezio (NI) til Kommissionen

(3. juni 2003)

Om:   Uforenelighed mellem EU-hverv med beslutningsbeføjelse og medlemskab af Bilderberg-klubben og Den Trilaterale Kommission

En af de mest gådefulde og hemmelighedsfulde globale magtorganisationer, Bilderberg-klubben, tæller blandt sine medlemmer og/eller flittige deltagere i sine møder for lukkede døre Kommissionens formand, Romano Prodi, og følgende kommissionsmedlemmer: Mario Monti, Erkki Liikanen, Frederik Bolkestein, Pedro Solbes Mira, Günter Verheugen, Chris Patten og Antonio Vitorino. Tommaso Padoa Schioppa fra Den Europæiske Centralbank er ligeledes medlem.

Desuden er nogle af ovennævnte personer herudover medlemmer af Den Trilaterale Kommission, et andet hemmelighedsfuldt centrum for global magt.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse, om de pågældende kommissionsmedlemmer kan bekræfte disse oplysninger, og om de i bekræftende fald ikke af hensyn til åbenhed finder det nødvendigt at tilkendegive disse tilhørsforhold i deres officielle levnedsbeskrivelser?

Mener Kommissionen ikke, at disse hemmelige tilhørsforhold kan skabe alvorlige og uovervindelige interessekonflikter mellem Kommissionens beslutninger på den ene side og Bilderberg-klubbens og Den Trilaterale Kommissions mål, målsætninger og hemmelige, eller i det mindste meget fortrolige, beslutninger på den anden, eftersom disse organer ikke har demokratisk karakter, koopterer deres medlemmer og ikke er genstand for den med folkeafstemninger forbundne kontrol og heller ikke engang for kontrol fra massemediernes side?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(6. august 2003)

Kommissionen vil gerne henvise til det svar, den for nylig gav på den skriftlige forespørgsel E-1370/03, som Patricia McKenna (1) fremsatte om samme spørgsmål.

Som det anføres i det pågældende svar, er der ikke i Bilderberg-gruppens vedtægter fastsat bestemmelser om, i hvilken egenskab gruppemedlemmet deltager, og lejlighedsvis deltagelse i et møde betyder ikke, at den pågældende person skal betragtes som medlem af gruppen eller, at dette skal nævnes i erklæringerne om økonomiske interesser, der er omhandlet i adfærdskodeksen for kommissærer.

Ingen af Kommissionens medlemmer er medlem af den trilaterale kommission, da den trilaterale kommissions vedtægter forbyder deltagelse af et medlem, som varetager et offentligt hverv.

Med hensyn til spørgsmålet i sidste afsnit om risikoen for interessekonflikt bør det præciseres, at der ikke er nogen risiko, fordi den lejlighedsvise deltagelse i møderne ikke medfører tiltrædelse af mål eller afgørelser.

----

(1)EUT C 268 E af 7.11.2003, s. 192.

----

----

(2004/C 70 E/068)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1865/03

af Anders Wijkman (PPE-DE) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om:   National fortolkning af fællesskabsbestemmelserne om beskyttelsen af truede dyrearter

Den lysrøde ara er en fugleart, der er med på EU's liste over truede dyrearter (bilag A). Fællesskabsbestemmelserne, som er baseret på og understøtter CITES-konventionen (Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and Flora), sigter mod at beskytte vilde planter og dyr mod udryddelse ved at begrænse og kontrollere handlen med disse.

Jordbruksverket er den svenske myndighed, der er ansvarlig for implementeringen af fællesskabsbestemmelserne. Ifølge personalet hos Jordbruksverket kan fællesskabsbestemmelserne fortolkes således, at en lysrød ara, som har levet i Sverige i 50 år først i en zoologisk have og siden i en tropisk zoologisk have, og hvis oprindelse ikke er dokumenteret, ikke længere må vises frem for offentligheden uden at blive tilbageholdt for evt. senere at blive aflivet. Fuglen blev dog indført i landet, før fællesskabsbestemmelserne og CITES trådte i kraft. Dermed burde den være undtaget. Desuden ser Jordbruksverkets fortolkning ud til at være i strid med ånden i bestemmelserne, som jo er til for dyrenes bedste.

Mener Kommissionen, at Jordbruksverkets fortolkning af fællesskabsbestemmelserne er rimelig?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(17. juli 2003)

Hovedformålet med CITES-konventionen og Rådets forordning (EF) nr. 338/97 (1), der omhandler gennemførelsen af CITES i Fællesskabet, er at beskytte vilde dyr og planter mod ikke-bæredygtig handel.

De arter, der er anført i tillæg I til konventionen, som svarer forordningens bilag A, er de mest udsatte arter. På den baggrund er kommerciel anvendelse af enheder, der er indfanget i naturen, forbudt. Den lyserøde ara tilhører en af disse arter.

Der er imidlertid undtagelsesbestemmelser gældende for enheden, hvis den blev indført i medlemsstaten, før CITES-lovgivningen trådte i kraft. Sådanne undtagelsesbestemmelser finder dog kun anvendelse i de enkelte tilfælde, hvor myndigheden, der er ansvarlig for gennemførelsen af CITES i den pågældende medlemsstat, finder kravene opfyldt i den konkrete sag og i overensstemmelse hermed udsteder et certifikat. Ellers ville man kunne drive kommerciel handel med ulovligt indfangede vilde dyr eller planter ved fejlagtigt at angive dem som »enheder fra før konventionen«, hvorved formålet med listen i bilag A ville blive undergravet.

Hvis enheden anvendes til kommercielle formål, og der ikke er opnået dispensation, er der tale om en overtrædelse, der bevirker, at enheden skal beslaglægges og konfiskeres. Medmindre de levende enheder (dyr eller planter) kan bringes tilbage til deres oprindelsesland, skal de i den type sager indleveres til et godkendt beskyttelsescenter. Hvis de ikke kan blive der i længere tid, bliver de normalt overført til anerkendte zoologiske haver eller opdrættere. Forbuddet mod kommerciel anvendelse gælder dog fortsat.

Kommissionen har henvendt sig til den svenske ansvarlige myndighed i den pågældende sag. De svenske myndigheder havde bemærket, at fuglen blev udstillet uden certifikat. Fuglens ejer blev korrekt anmodet om at ansøge om et certifikat. Dette certifikat blev efterfølgende udstedt. Der opstod imidlertid på baggrund af historier i pressen en misforståelse om, at fuglen ville blive aflivet, hvis der ikke kunne udstedes et certifikat. Det blev overfor Kommissionen oplyst, at det på intet tidspunkt havde været de svenske myndigheders intention.

Det er med tilfredshed, at Kommissionen kan konstatere, at de svenske myndigheder har fortolket fællesskabslovgivningen korrekt og handlet korrekt i denne sag. Fuglens sundhedstilstand var ikke på noget tidspunkt truet, og det overordnede formål med forebyggelse af svigagtig eller ikke-bæredygtig anvendelse af truede arter anført i bilag A var opfyldt.

----

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 338/97 af 9. december 1996 om beskyttelse af vilde dyr og planter ved kontrol af handelen hermed, EFT L 61 af 3.3.1997.

----

----

(2004/C 70 E/069)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1878/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om:   Konsekvensvurdering

Kan Kommissionen redegøre for, hvilke foranstaltninger den træffer for at forbedre kvaliteten af de cost-benefit-analyser, der er vedføjet dens lovgivningsforslag? Hvilke målsætninger har Kommissionen i den forbindelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(31. juli 2003)

Kommissionen har indført en procedure for konsekvensanalyser, som omfatter både lovgivningsmæssige aspekter og bæredygtig udvikling. Med handlingsplanen for bedre regulering og den meddelelse om konsekvensanalyser, der blev vedtaget i 2002, fastsættes en ny integreret procedure for konsekvensanalyser som aftalt på Det Europæiske Råds møde i Göteborg og Laeken. Det fremgår af meddelelsen (1), at initiativer, der fremlægges i den årlige politikstrategi eller senere i Kommissionens arbejdsprogram, vil omfatte en konsekvensanalyse. Dette omfatter en foreløbig vurdering af forslagets konsekvenser.

I år vil Kommissionen foretage udvidede konsekvensanalyser af 43 af sine initiativer. Der er tale om forslag under tre af Kommissionens højt prioriterede områder for 2002: 1) udvidelse, 2) stabilitet og sikkerhed og 3) bæredygtig og vidtfavnende økonomi.

De udvidede konsekvensanalyser skal vurdere det pågældende forslags økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser. Fordele og ulemper ved de forskellige forslag til politikker skal beskrives kvalitativt, kvantitativt og om muligt finansielt. Dette skal gøre det muligt for de berørte parter at forstå følgerne af Kommissionens forslag og drage deres egne konklusioner om dets omkostninger og fordele.

Konsekvensanalyser kan foretages på grundlag af forskellige metoder:

Der er mange fordele ved den costbenefitanalyse, som det ærede medlem henviser til. Den giver mange oplysninger om de forskellige virkninger af en foreslået foranstaltning og giver herved politiske beslutningstagere en idé om, hvorvidt foranstaltningen kan retfærdiggøres eller ej. Men i costbenefitanalysen får man ikke vurderet de virkninger, der ikke kan kvantificeres, og der er derfor en tendens til, at disse undervurderes. Det gælder f.eks. sociale og miljømæssige fordele.

Costbenefitanalysen er derfor ikke altid den optimale metode til at vurdere konsekvensen af Kommissionens forslag. I så fald må der tages andre analysemetoder i brug.

Der er på nuværende tidspunkt vedtaget tre udvidede konsekvensanalyser. De findes i Kommissionens meddelelse om beskæftigelsesstrategi (2), i meddelelsen om indvandring, integration og beskæftigelse (3) og i forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om urimelige handelspraksis (4).

Der vil blive sendt en liste over udvidede konsekvensanalyser i 2003 direkte til det ærede medlem og til Europa-Parlamentets sekretariat.

----

(1)  KOM(2002) 276 endelig udg.

(2)  KOM(2003) 6 endelig udg.

(3)  KOM2003) 336 endelig udg.

(4)  KOM(2003) 356 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/070)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1930/03

af Lennart Sacrédeus (PPE-DE) til Kommissionen

(13. juni 2003)

Om:   Fordrivelse af befolkningen fra Sudans olierige områder

Den blodige borgerkrig i Sudan har kostet to millioner mennesker livet. Fire millioner mennesker er flygtet fra deres hjem. European Coalition on Oil in Sudan, ECOS, som er et netværk bestående af 70 europæiske organisationer med et væsentligt kristent og kirkeligt islæt, gør opmærksom på, at titusindvis af sudanesere med olieselskabernes kendskab er blevet tvunget til at flygte fra Reweng County i det vestlige Øvre Nilen som følge af konflikter om olieudvindingen. En stor del af de indkomster, som olien i Sudan indbringer, anvendes til militærudgifter. Kun 2 % af Sudans budget går til sundhedspleje, mens 48 % anvendes til politi-og militærudgifter til indkøb af f.eks. russiske MiG-29 jagerfly, Mi-24 kamphelikoptere og T-72 kampvogne.

Hvad foretager Kommissionen sig for at påvirke Sudans regering og olieselskaberne til at standse denne bevidste fordrivelse af befolkningen fra de olierige områder? Hvad foretager EU sig for at påvirke lande til ikke at sælge dyrt højteknologisk krigsmateriel til de stridende parter i Sudan?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af af Poul Nielson

(17. juli 2003)

EU har altid med bekymring fulgt situationen for internt fordrevne befolkningsgrupper i egne, der er ramt af borgerkrig, og specielt i egne, hvor der udvindes olie. Spørgsmålet blev drøftet under den politiske dialog, der blev afholdt mellem EU og Sudan i december 2002 i Khartoum.

Parterne underskrev i forbindelse med fredsforhandlingerne under den mellemstatslige udviklingsmyndig-hed (IGAD) to aftalememoranda om at indstille fjendtlighederne og beskytte civilbefolkningen, hvilket er et stort skridt i den rigtige retning. Ifølge Kommissions oplysninger er de internt fordrevne befolkningsgrupper ved at vende tilbage til deres hjemegn.

Kommissionen har ingen kompetence med hensyn til olieselskabernes adfærd, og slet ikke overfor de selskaber, som er aktive i det sydlige Sudan, da de er etableret uden for EU (Kina, Malaysia, Indien, osv.). Lundin, der var det eneste europæiske selskab i området, har indstillet sine aktiviteter for halvandet år siden.

Men hensyn til våbensalg anvender og respekterer EU fuldt ud FN's resolution, som forbyder våbensalg til Sudan. Kommission er imidlertid klar over, at begge parter køber våben fra lande uden for EU.

----

----

(2004/C 70 E/071)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1944/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(13. juni 2003)

Om:   Det indre marked for fjernsynsreklame omkring programmer for mindreårige

Siden den 1. april i år har den nederlandske musiksender TMF udsendt (børne)programmer fra Nickleodeon, som er en del af Viacom, der igen er en gruppe, hvori bl.a. MTV og TMF indgår. Nickleodeon sender over hele verden i mindst 150 lande. TMF kan også ses over flamsk kabel-tv. Denne station tilbyder seerne et specielt til Flandern tilpasset program og indhold.

Da den flamske version af TMF råder over en nederlandsk licens eller sendetilladelse, behøver stationen ikke at rette sig efter bl.a. de flamske regler om reklameblokke omkring børneprogrammer. Den flamske lovgivning er mere vidtgående end art. 11, stk. 5, i direktiv 97/36/EF (1), da det i art. 82, stk. 6, i det pågældende flamske dekret hedder, at der i umiddelbar tilknytning til børneprogrammer ikke må sendes reklamer eller teleshoppingindslag. Ved umiddelbar tilknytning forstås en periode på fem minutter før og efter børneprogrammet.

Noget tyder på, at kommercielle stationer med flamsk sendetilladelse — såsom TMF, der har hele det flamske marked som målgruppe for udsendelserne — skal overholde disse strengere regler.

Den flamske medieminister har allerede flere gange ladet forstå, at dette anliggende kun kan afklares på europæisk plan.

Er det Kommissionens opfattelse, at stationer med en flamsk sendetilladelse påføres illoyal konkurrence i forhold til andre stationer, der også har det flamske marked som målgruppe for udsendelserne?

Hvilke argumenter baserer Kommissionen i benægtende fald sit svar på?

Kan de flamske myndigheder i bekræftende fald selv tage skridt til at sætte en stopper for denne tydeligvis illoyale konkurrence, og hvilke skridt kan og vil Kommissionen inden længe tage, således at der bliver sat en stopper for denne form for illoyal konkurrence?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(17. juli 2003)

Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 (2), senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/36/EF af 30. juni 1997, (direktivet om fjernsyn uden grænser) bestemmer, at medlemsstaterne i forbindelse med programmer, der udsendes af tv-spredningsforetagender, som hører under deres jurisdiktion, skal anvende den lov, der gælder for udsendelser rettet til offentligheden på deres område, og sikre friheden til at modtage udsendelser fra andre medlemsstater på deres område.

For at undgå forvridningerne indeholder direktivet om fjernsyn uden grænser bestemmelser, der samordner medlemsstaternes love for at sikre, at der i alle medlemsstater tilgodeses en række værdier og almene hensyn, f.eks. beskyttelsen af forbrugerne, den offentlige sundhed og materialets integritet.

Beskyttelsen af mindreårige er et af de områder, der samordnes ved direktivet, hvis artikel 11, stk. 5, bl.a. bestemmer, at børneudsendelser, hvis programsatte varighed er under 30 minutter, ikke må afbrydes af reklame eller af teleshopping. Mens disse bestemmelser sikrer et passende beskyttelsesniveau på fællesskabsplan, kan der vedtages mere restriktive bestemmelser på nationalt plan som f.eks. de bestemmelser, regeringen for det flamske fællesskab har vedtaget. Sådanne bestemmelser kan dog ikke udvides til at gælde for programmer, der udsendes af tv-radiospredningsorganer, der henhører under en anden medlemsstats jurisdiktion. Heraf følger, at regeringen for det flamske fællesskab ikke kan træffe foranstaltninger, der hindrer modtagelsen eller videreudsendelsen af de berørte programmer med den begrundelse, at de ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i den pågældende lov.

----

(1)EFT L 202 af 30.7.1997, s. 60.

(2)  Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed, EFT L 298 af 17.10.1989.

----

----

(2004/C 70 E/072)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1962/03

af Georges Berthu (NI) til Kommissionen

(5. juni 2003)

Om:   Kommende regnskabsstandarder inden for forsikringssektoren

Igennem flere måneder har banker og forsikringsselskaber gjort opmærksom på risikoen ved en udbredt anvendelse af de kommende internationale regnskabsstandarder (IAS) inden for denne branche. Selvom finansieringsmetoden består i at fordele risiciene over tid, risikerer IAS 39-standarden således at give et misvisende billede af disse virksomheders reelle situation på datoen for regnskabsopgørelsen, da den fastholder markedsværdien som vurderingsbasis for aktiverne og passiverne.

I min skriftlige forespørgsel P-2507/02 (1) henledte jeg Kommissionens opmærksomhed på risikoen ved denne metode. I et udførligt svar af 15. oktober oplyste kommissionsmedlem Bolkestein, at Kommissionen på dette punkt afventede nye forslag fra IASB (International Accounting Standards Board), og at »en mindre grad af forsigtighed i forbindelse med regnskaberne« efter hans mening under alle omstændigheder »ikke bør resultere i mindre forsigtighed i tilsynsreglerne for de pågældende enheder«.

Vi er lige blevet informeret om, at det forslag om ændring af IAS 39-standarden, som var forelagt IASB, angiveligt er blevet afvist. Hvad har Kommissionen til hensigt at foretage sig for at afværge de stadig mere foruroligende risici?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(2. juli 2003)

Arbejdet med revisionen af IAS 39-standarden (den internationale regnskabsstandard) pågår stadig. Der har fundet bilaterale møder sted mellem IASB (International Accounting Standard Board) og den europæiske bankindustri om reglerne for denne standards anvendelse på transaktioner vedrørende dækning af rente- og valutakursrisici. Denne dialog er godt i gang. Kommissionen har en positiv holdning til, at forsikringsbranchen hurtigt giver sin tilslutning hertil. Det bør ligeledes nævnes, at IASB i juli 2003 fremlægger sit foreløbige udkast til en forsikringsstandard til offentlig høring. Denne standard tager sigte på at lette forsikringsvirksomhedernes overgang til IAS inden den 1. januar 2005 ved at indrømme dem en række undtagelser.

----

(1)EUT C 222 E af 18.9.2003, s. 9.

----

----

(2004/C 70 E/073)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1992/03

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(16. juni 2003)

Om:   Europa og terrorisme

Ifølge en artikel i aviserne Corriere della Sera (Italien) og Diário de Notícias (Portugal) skal den saudiarabiske ambassadør i USA, prins Bandar, have advaret pressen om, at der er »noget stort« under forberedelse i Saudi-Arabien eller i USA, og at der er fare for en omfattende terroristaktion.

I samme artikel nævnes forskellige lande (Italien, Belgien, Det Forenede Kongerige, Nederlandene, Sverige, Norge, Tyskland og Frankrig), hvor der skulle findes sovende celler tilhørende organisationer med tilknytning til El-Qaeda, som skulle være rede til at gøre fælles sag med nogle mujahedingrupper, der angiveligt allerede befinder sig på nordamerikansk område, med henblik på iværksættelse af den pågældende terroristaktion.

Kommissionen bedes på den baggrund oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(31. juli 2003)

Kommissionen følger nøje udviklingen inden for alle former for terrorisme, og den er bekymret over den alvorlige trussel, som den internationale terrorisme fortsat udgør for EU.

I EU er kampen mod terrorismen i første række medlemsstaternes ansvar, og det påhviler især deres sikkerheds- og efterretningstjenester og politi. På det overordnede politiske plan samarbejder medlemsstaterne og Kommissionen aktivt for generelt at forbedre effektiviteten i EU's bekæmpelse af terrorisme i overensstemmelse med artikel 29 i traktaten om Den Europæiske Union.

Kommissionen kan derfor ikke fremlægge konkrete oplysninger om internationale terroristgruppers aktiviteter på medlemsstaternes område. Kommissionen kan ligeledes kun spille en mindre rolle med hensyn til at vurdere, hvor stor en risiko, der er for, at terrorangreb rammer europæiske borgere og mere generelt europæiske interesser, enten i eller uden for EU. Det er en opgave for alle medlemsstater og formandskabet samt generalsekretæren/den højtstående repræsentant. Der er tale om en løbende indsats, som ifølge sagens natur ikke foregår i fuld offentlighed. Det samme gælder de foranstaltninger, der er truffet eller eventuelt træffes på grund af en eventuel terrortrussel.

EU's indsats mod terrorismen går imidlertid længere end til blot at evaluere trusler. Der skal også tages hensyn til de forhold, der giver næring til terrorismen. Her kan Kommissionen spille en større rolle. Kommissionen mener, at EU bør anvende alle sine forhåndenværende redskaber: udvikling, handel, retlige og indre anliggender og andre aspekter i forbindelse med Barcelona-processen samt sikkerhedsforanstaltninger til bekæmpelse af terrorisme. Det er ikke et problem, der kan løses fra den ene dag til den anden, og for at opnå resultater er det nødvendigt med enighed om en bred europæisk tilgang til problemet.

----

----

(2004/C 70 E/074)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2000/03

af Jan Dhaene (PSE) og Patricia McKenna (Verts/ALE) til Rådet

(16. juni 2003)

Om:   Radioaktive udledninger fra Sellafield

Fiskeriafdelingskomitéen under Den Internationale Transportsammenslutning har opfordret Nordsøstaterne til at anmode Det Forenede Kongerige om at stoppe de radioaktive udledninger fra Sellafield. Adskillige nationale transportsammenslutninger har godkendt denne anmodning. Problemet er ikke begrænset til Det Forenede Kongerige; også Cogéma i Haag forårsager omfattende radioaktiv forurening af det lokale miljø.

En af de isotoper, som bekymrer Den Internationale Transportsammenslutning mest, er technetium-99 (Tc99). Denne isotop udledes i Det Irske Hav, selv om det teknisk er muligt at filtrere den væk og indsamle den, før spildevandet udledes i havet.

Svar

(8. december 2003)

Rådet er generelt opmærksom på spørgsmål om nuklear sikkerhed og strålingsbeskyttelse

Som det ærede medlem vil vide, skal driften af Sellafield overholde fællesskabsrettens bestemmelser, især

Det er Kommissionen, der skal sikre, at denne fællesskabslovgivning anvendes korrekt, og den foretager bl.a. inspektioner af de enkelte anlæg. Fællesskabet har som kontraherende part i Ospar-konventionen godkendt OSPAR-strategien for radioaktive stoffer, hvis formål er at hindre forurening af maritime områder fra ioniserende stråling. Desuden skal der ifølge Fællesskabets sjette miljøhandlingsprogram udvikles en tematisk strategi for beskyttelse og bevarelse af havmiljøet.

For så vidt angår nukleart affald behandler Rådets organer for tiden et kommissionsforslag til direktiv om forvaltning af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald.

----

----

(2004/C 70 E/075)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2017/03

af Jan Dhaene (PSE) til Kommissionen

(17. juni 2003)

Om:   Teknisk udrustning på lastvogne

I løbet af de seneste måneder er der på den internationale vejforbindelse E 17, Antwerpen-Gent-Lille, indtrådt en række rystende ulykker med lastbilchauffører. Samtlige lastbiler er udstyret med fartpilot. De uopmærksomme chauffører har med fuld hastighed påkørt en kø, som var opstået på grund af vejarbejde.

Problemet er ikke enestående. Overalt i Europa forekommer der ulykker fartpilot, både med lastvogne og personbiler. Disse uheld kræver menneskeliv. Ved en hurtig optælling af ofrene ved ulykker med fartpilot kommer man alene i Belgien op på seks dræbte og tretten hårdt kvæstede.

Også arbejdstagernes sammenslutninger i transportsektoren betragter fartpiloten som mere skadelig end gavnlig for chaufførerne.

Derimod har den obligatoriske indførelse på eksisterende lastvogne af systemer, som forbedrer oversigtsforholdene (kameraer eller spejle, som dækker den døde vinkel) utvivlsomt medført en større sikkerhed for cyklister. En lukket skærmkant — sideplader mellem lastvognens hjul — forhindrer, at en cyklist i tilfælde af en ulykke kommer ind under lastvognens hjul.

Kommissionen bedes derfor besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(30. juli 2003)

I henhold til Rådets direktiv 89/297/EØF (1) er det ikke i egentlig forstand obligatorisk med beskyttelse i form af en lukket skærmkant, men det tillades at placere en eller flere vandrette stænger på en sådan måde, at det kan forhindres, at cyklister kommer ind under køretøjet. Dette direktiv er valgfrit, og medlemsstaterne kan dermed anvende det på obligatorisk eller fakultativ basis inden for rammerne af deres nationale lovgivning. Kommissionen foreslog den 14. juli 2003 at udvide proceduren for typegodkendelse af motorkøretøjer, som omhandlet i Rådets direktiv 70/156/EØF (2), til også at omfatte tunge lastmotorkøretøjer og busser efter en tidsplan, der strækker sig fra januar 2006 til 2010, afhængigt af køretøjets art. Dette vil, når fællesskabsproceduren er trådt i kraft, indebære, at direktiv 89/297/EØF gælder for alle lastvogne og køretøjer med anhængere, der indregistreres for første gang.

For så vidt angår fartpiloter, henvises det ærede medlem til svaret på skriftlig forespørgsel E-1501/03 fra fr. van Brempt (3). Kommissionen er stærkt bekymret over det stigende antal ulykker, hvori der indgår lastvogne, og hvor brugen af fartpilot lader til at spille en rolle. Den bestræber sig for at indhente objektive oplysninger, så den kan vurdere, hvilke foranstaltninger der i givet fald måtte være påkrævet.

----

(1)  Rådets direktiv 89/297/EØF af 13. april 1989 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om sideafskærmning (sideskærme) af visse motorkøretøjer og påhængskøretøjer hertil — EFT L 124 af 5.5.1989.

(2)  Rådets direktiv 70/156/EØF af 6. februar 1970 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om godkendelse af motordrevne køretøjer samt påhængskøretøjer hertil, EFT L 42 af 23.2.1970.

(3)  Se side 48.

----

----

(2004/C 70 E/076)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2063/03

af Ioannis Marínos (PPE-DE) og Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(20. juni 2003)

Om:   Tilstrækkelig vandforsyning og -kvalitet i Grækenland

Nea Dimokratia har officielt beskyldt den græske regering for at have stoppet tilskuddene (indført ved den græske lov nr. 2065/92) til de offentlige vandforsynings- og kloakeringsvirksomheder, hvorved over 150 offentlige virksomheder kom til at stå uden de indtægter, som de har krav på, og som ville være til stor gavn, hvis de blev anvendt til udførelsen af projekter. Nea Dimokratia påpegede endvidere i sin kritik, at situationen selvfølgelig skaber problemer, hovedsagelig hvad angår udførelsen af infrastrukturprojekter, der haster, mens der alene i Mornos-kanalen (som forsyner Athen med vand) er 55 km, der er utildækkede (af i alt 122 km) med det resultat, at der falder murbrokker, affald, døde dyr m.m. ned i nettet, hvilket skaber åbenlyse risici for Athens indbyggeres sundhed og liv (for nylig druknede en lille dreng, der faldt ned i en ubeskyttet, åben kanal).

Det bør bemærkes, at Grækenland sidste vinter og indtil foråret 2003 blev ramt af talrige regnskyl, og man kunne således have forventet, at store mængder vand ville have samlet sig i reservoirerne. Alligevel tales der i de græske medier om »risikoen for vandmangel« den kommende sommer, mens hovedstadens vandforsynings- og kloakeringsselskab (EYDAP) har bebudet en prisforhøjelse på 3,5 %.

Er infrastrukturprojekterne på vandforsyningsområdet tilstrækkelige i Grækenland?

Er alle de projekter, der var planlagt inden for denne sektor, blevet gennemført gennem de sidste ti år?

Hvad mener Kommissionen om udnyttelsen af fællesskabsbevillingerne på vandforsyningsområdet i Grækenland?

Hvilke vigtige projekter er blevet gennemført og fungerer fuldt ud (altså ikke projekter, der er under planlægning eller udførelse) i Grækenland med bidrag fra EU fra 1994 og til nu?

Ved Kommissionen, at næsten halvdelen af det net, der fører vandet fra Mornos til Athen, er helt utildækket?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(5. august 2003)

Drikkevandsdirektivet (1) indeholder bindende mål for kvaliteten af drikkevandet fra hanen samt bestemmelser om regelmæssig overvågning af drikkevandskvaliteten i EU, men derimod ingen nærmere bestemmelser om indretning, konstruktion og vedligeholdelse af systemerne til distribution af drikkevand. Efter det vandpolitiske rammedirektiv (2) er medlemsstaterne forpligtet til at sørge for, at der opnås god kvalitet (»god tilstand«) for alt vand (vandløb, søer, kystvand og grundvand) senest i 2015, men direktivet indeholder hverken bestemmelser om forsyning med drikkevand eller om indretning, konstruktion og vedligeholdelse af systemerne til distribution af drikkevand.

Med hensyn til de aktuelle infrastrukturarbejder på vandforsyningsområdet beskrives i EF-støtterammen for perioden 2000-2006, som er udarbejdet efter forslag fra de græske myndigheder, de investeringer, der tager sigte på at forbedre forsyningen af de vigtigste græske byer. Heraf er flere nu ved at blive gennemført.

I den tidligere periode har EFRU givet støtte til et meget stort antal infrastrukturprojekter vedrørende drikkevand (opsamling af spillevand, borearbejder, fødeledninger, spildevandsrensningsanlæg og ikke mindst distributionsnet til byer og kommuner), som nu er afsluttet, og som fungerer. Da EFRU-støtten tildeles til hver enkelt program, skal Kommissionen bede de ærede medlemmer om at rette henvendelse til de græske myndigheder for at opnå flere oplysninger om de enkelte projekter. For Samhørighedsfondens vedkommende er der ydet støtte til nye vandforsyningsarbejder i følgende hovedbyer: Larissa, Volos, Patra, Livadia, Lamia, Naoussa, Chania og naturligvis Athen (Evinos-projektet) og Thessaloniki (Aliakmonas-projektet, der kan tages i brug i august 2003).

----

(1)  Rådets direktiv 98/83/EF af 3. november 1998 om kvaliteten af drikkevand, EFT L 330 af 5.12.1998.

(2)  Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger, EFT L 327 af 22.12.2000.

----

----

(2004/C 70 E/077)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2065/03

af Maurizio Turco (NI), Marco Pannella (NI), Marco Cappato (NI), Benedetto Della Vedova (NI), Gianfranco Dell'Alba (NI) og Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(20. juni 2003)

Om:   Belgisk politis aktioner på nederlandsk område

Fredag den 26. april 2003 i byen Roosendaal (Nederlandene) blev en italiensk statsborger bosiddende i Belgien tilbageholdt på banegården af en mand i civil, der diskret præsenterede sig som politimand (uden at præcisere fra hvilket land). Politimanden beordrede den tilbageholdte, efter at have spurgt ham, om han var i besiddelse af rejselegitimation, og om han havde narkotika (cannabis) på sig, hvilket han bekræftede, stige på toget til Antwerpen-Berchem. På dette tidspunkt var den tilbageholdte omgivet af mindst fem personer, alle i civil, og blev anbragt i togets bagerste vogn på første klasse. Mens toget stadig holdt på banegården, og den italienske statsborger knap havde taget plads, fratog politimændene ham alle hans personlige ejendele, deriblandt 13,2 g cannabis købt nogle timer forinden i en coffee-shop i Roosendaal for 50 EUR. Derefter iførte de ham håndjern. Da toget omkring kl. 19.15 ankom til banegården Antwerpen-Berchem blev den italienske statsborger overleveret til belgisk politi og ført til politiet på hovedbanegården i Antwerpen til kropsvisitation og forhør. Mens han sad i venteværelset på politistationen, hvor der fandt et forhør sted, hørte han skrig og meget kraftige lyde fra slagsmål inde fra forhørslokalet. Efter ca. 15 minutter ankom nogle sygeplejere, og de tog af sted ca. 15 minutter senere med den tilbageholdte, der var bevidstløs, på en båre. Ifølge visse politimænd var der sket et uheld, da den tilbageholdte trak en kniv. Den italienske statsborger kom senere ind på politistationen, hvor han så en kvindelig politibetjent i gang med at rengøre et rum, der var tilsølet med blod. Han blev løsladt omkring kl. 21, efter at der var udarbejdet en forhørsprotokol.

Kan Kommissionen oplyse:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(5. august 2003)

Kommissionen har ikke kendskab til det uheld, de ærede medlemmer omtaler, som den derfor ikke kan kommentere.

Da sagen tilsyneladende involverer det belgiske politi, har Kommissionen underrettet de belgiske føderale myndigheder om spørgsmålet. Det ville efter Kommissionens opfattelse være bedre, hvis de ærede medlemmer henvendte sig direkte til de belgiske myndigheder for at få yderligere oplysninger om sagen.

Den eneste oplysning, Kommissionen på nuværende tidspunkt kan give er, at Belgien og Nederlandene har indgået en samarbejdsaftale, som giver politiet i begge medlemsstater mulighed for at foretage kontrol på den anden medlemsstats territorium, navnlig i forbindelse med bekæmpelse af narkotikahandel.

----

----

(2004/C 70 E/078)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2114/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om:   Afvisning af andre besøgende end indbudte, statsansatte tjenestemænd og virksomhedsejere fra europæiske tredjelande med lav levestandard

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(3. september 2003)

Hvad angår den dokumentation, der skal fremlægges til støtte for en anmodning om korttidsvisum, indeholder konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen (1) i sin artikel 5, stk. 1, betingelserne for indrejse i Schengen-landenes territorium med henblik på ophold i indtil 3 måneder. Det fremgår af denne bestemmelses litra c), at en tredjelandsborger for at få adgang »om nødvendigt skal forelægge dokumentation for opholdets formål og nærmere omstændigheder og have de nødvendige midler til sit underhold både med hensyn til hele det påtænkte ophold og til hjemrejsen til hjemlandet eller til gennemrejsen til et tredjeland, hvor den pågældende er sikret indrejse, eller være i stand til på lovlig vis at erhverve sig disse midler«.

For tredjelandsstatsborgere, der skal være i besiddelse af visum i henhold til forordning (EF) nr. 539/2001 (2), sker den første kontrol af adgangsbetingelserne i forbindelse med visumansøgningens behandling. Det er således i de fælles konsulære instrukser (3) fastsat, at visumansøgeren skal vedlægge sin ansøgning »om nødvendigt dokumentation for opholdets formål og nærmere omstændigheder« (4), idet omfanget og arten af dokumentation afhænger af sandsynligheden for ulovlig indvandring samt af lokale forhold og kan variere fra land til land (5). De fælles konsulære instrukser indeholder en række eksempler på dokumentation for rejsens formål, befordringsmiddel og hjemrejse, subsistensmidler og dokumentation for logi (5).

De dokumenter, det ærede medlem opregner, er en del af de dokumenter, der alt efter de foreliggende tilfælde og de lokale forhold kan kræves til støtte for en ansøgning om korttidsvisum.

Hvad angår de gebyrer, der opkræves, er visumgebyr i henhold til Rådets beslutning 2002/44/EF af 20. december 2001 (6) blevet erstattet af »de gebyrer, der skal opkræves i forbindelse med en visumansøgning, svarer til de administrative omkostninger«. Der er således tale om et administrationsgebyr, der skal opkræves uanset om der udstedes visum eller ej. Det skal bemærkes, at Rådets beslutning skal gennemføres senest den 1. juli 2004, men at medlemsstaterne kan gennemføre den før. De fleste medlemsstater har allerede nu erstattet visumgebyr med administrationsomkostninger.

Hvad angår afslag på visumansøgning har Kommissionen ingen detaljerede statistikker fra medlemsstaterne, der kan give et indtryk af antallet af afslag som følge af, at ansøgerne ikke med den relevante dokumentation kunne gøre rede for opholdets formål og opholdsbetingelserne.

For så vidt angår virkningerne af visumkravene kan Kommissionen forstå det ærede medlems bekymring hvad angår de barrierer, som visumkravene kan skabe.

Det har Kommissionen to bemærkninger til:

Hvad angår betingelserne for indrejse og ophold i forbindelse med udvidelsen optræder de 10 tiltrædelseslande samt Bulgarien og Rumænien på den liste, der er vedlagt som bilag til forordning (EF) nr. 539/2001, over de tredjelande, hvis statsborgere ikke skal være i besiddelse af visum.

Irland og Det Forenede Kongerige, der ikke følger forordning (EF) nr. 539/2001, fastholder i øjeblikket visumpligt over for begge disse tredjelande. Tiltrædelsen, der vil betyde, at statsborgerne i de nye medlemsstater vil kunne nyde godt af fællesskabsbestemmelserne om fri bevægelighed for Unionens borgere, medfører en forpligtelse for Irland og Det Forenede Kongerige til at bringe ordningen med visumpligt for statsborgere i de pågældende nye medlemsstater til ophør.

Efter tiltrædelsen vil ophold for de nye medlemsstaters statsborgere på de gamle medlemsstaters område være omfattet af fællesskabsbestemmelserne om fri bevægelighed for Unionens borgere, idet der samtidig tages hensyn til de relevante bestemmelser i tiltrædelsestraktaten.

----

(1)EFT L 239 af 22.9.2000.

(2)  Rådets forordning (EF) nr. 539/2001 af 15. marts 2001 om fastlæggelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og listen over de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav, EFT L 81 af 21.3.2001.

(3)EFT C 313 af 16.12.2002.

(4)  Punkt III.2.b. i de fælles konsulære instrukser.

(5)  Punkt V.I.4. i de fælles konsulære instrukser.

(6)  Rådets beslutning 2002/44/EF af 20. december 2001 om ændring af del VII og bilag 12 til de fælles konsulære instrukser samt bilag 14a til den fælles håndbog, EFT L 20 af 23.1.2002.

----

----

(2004/C 70 E/079)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2133/03

af Mario Borghezio (NI) til Kommissionen

(26. juni 2003)

Om:   Ulovlig indvandring: det amerikanske udenrigsministerium mod Grækenland og Tyrkiet

Ifølge presseagenturet Reuters (12.6.2003) har det amerikanske udenrigsministerium opført Grækenland og Tyrkiet, henholdsvis en medlemsstat i og et ansøgerland til Den Europæiske Union, på den sorte liste over stater, der er medskyldige i den internationale indslusning af ulovlige indvandrere.

Efter den 1. oktober vil de amerikanske myndigheder kunne træffe sanktioner mod disse to stater.

Mener Europa-Kommissionen ikke, at ovenstående endnu en gang tydeligt viser Den Europæiske Unions manglende evne til effektivt at modvirke den ulovlige indvandring?

Hvilke presserende foranstaltninger agter den at træffe over for Grækenland og Tyrkiet, der klart letter den kriminelle indslusning af mennesker inden for Den Europæiske Union, særlig med de italienske kyster som mål?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(5. august 2003)

Det amerikanske udenrigsministerium udgav sin tredje årlige rapport om menneskehandel i juni 2003, som foreskrevet i loven om beskyttelse af ofre for menneskehandel (Trafficking Victims Protection Act). Rapporten beskriver staternes indsats i bekæmpelse af alvorlige former for menneskehandel. Landene er inddelt i tre forskellige grupper. Der er 15 lande — herunder Tyrkiet og Grækenland — i gruppe 3. Det ærede medlem rejser i den forbindelse spørgsmål om EU's indsats i bekæmpelsen af ulovlig immigration og menneskesmugling.

Udtrykkene »menneskesmugling« og »menneskehandel« bruges ofte synonymt, selv om der bør skelnes, fordi de dækker vidt forskellige ting. Terminologien og definitionerne blev præciseret i forbindelse med FN-konventionen om grænseoverskridende organiseret kriminalitet og de to tilknyttede protokoller om menneskesmugling og menneskehandel, der blev undertegnet i Palermo den 12.-15. december 2001 (1). I EU er menneskehandel og menneskesmugling endvidere omfattet af forskellige juridiske instrumenter. Den 19. juli 2002 vedtog Rådet en rammeafgørelse om bekæmpelse af menneskehandel (2). Menneskesmugling er derimod omfattet af Rådets direktiv 2002/90/EF af 28. november 2002 om definition af hjælp til ulovlig indrejse og transit samt ulovligt ophold (3) og Rådets rammeafgørelse af 28. november 2002 om styrkelse af de strafferetlige rammer med henblik på bekæmpelse af hjælp til ulovlig indrejse og transit samt ulovligt ophold (3).

Det fremgår tydeligt af både FN's og EU's definitioner, at menneskesmugling er forbundet med hjælp til ulovlig krydsning af grænser og ulovlig indrejse. Der er derfor pr. definition et grænseoverskridende element i menneskesmugling. Det samme er ikke nødvendigvis tilfældet med menneskehandel, der primært er karakteriseret ved udnyttelse. Ved menneskehandel er hensigten at udnytte en person, og denne hensigt er i princippet uafhængig af spørgsmålet om, hvordan ofret kommer frem til det sted, hvor udnyttelsen finder sted. Menneskehandel kan, i de tilfælde hvor der krydses grænser, omfatte lovlig og ulovlig indrejse i det land, der er bestemmelsessted. Ulovlig immigration kan således udgøre en del af menneskehandelen, men begrebet rækker videre og vedrører generelt de pågældende personers ulovlige indrejse eller ophold. Ulovlige immigranter er derfor ikke nødvendigvis ofre for menneskehandel (4).

EU's indsats og plan for fælles foranstaltninger til bekæmpelse af ulovlig immigration er beskrevet i tre handlingsplaner — en specifikt om ulovlig immigration, en om integreret grænseforvaltning og en om tilbagesendelsespolitik. Som forberedelse til Det Europæiske Råd i Thessaloniki den 19-20. juni 2003 gjorde Kommissionen status over situationen på området (5). Det Europæiske Råd i Thessaloniki beskrev desuden nøje den generelle plan for de igangværende aktiviteter i sine konklusioner. Kommissionen er meget opmærksom på ulovlig immigration ad søvejen, hvilket også fremgår af dens svar på den skriftlige forespørgsel E-3112/02 fremsat af Charles Tannock (6) og P-0291/03 fremsat af Giuseppe Pisicchio (7).

Med hensyn til menneskehandel præciseres det i artikel 5, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, at handel med mennesker er forbudt. Beskyttelse og hjælp til ofre er derfor kernen i enhver politik vedrørende menneskehandel. Det betyder først og fremmest, at alle, der er ofre for menneskehandel, skal opfattes og behandles som ofre. Bruxelles-konventionen, som var resultatet af den europæiske konference om forebyggelse og bekæmpelse af menneskehandel — Globale udfordringer i det 21. århundrede — af september 2002 er et vigtigt skridt fremad i EU's politik på området. Bruxelleserklæringen har til formål at videreudvikle det europæiske og internationale samarbejde, konkrete foranstaltninger, standarder, bedste praksis og mekanismer til at forebygge og bekæmpe menneskehandel. Erklæringen er allerede rettesnor for Kommissionens arbejde og vil danne grundlag for fremtidige forslag i EU eventuelt med udgangspunkt i en meddelelse og/eller en handlingsplan, der udarbejdes på grundlag af udtalelse fra en ekspertgruppe nedsat til formålet.

Alt dette skal bidrage til at forbedre situationen i alle medlemsstater og kandidatlande, både for så vidt angår menneskesmugling og menneskehandel.

----

(1)  Det fremgår af artikel 3 i protokollen om bekæmpelse af smugling af migranter ad land-, sø- eller luftvejen, at »Smugling af migranter defineres som medvirken til en persons ulovlige indrejse i en stat, i hvilken den pågældende ikke er statsborger eller har fast opholdstilladelse, med henblik på direkte eller indirekte at opnå en økonomisk eller anden materiel fordel«. Det fremgår af artikel 3 i protokollen om forebyggelse, bekæmpelse og retsforfølgning af menneskehandel, at ved »menneskehandel« forstås det »at rekruttere, transportere eller overføre en person, holde en person skjult eller modtage en person ved brug af magt eller trusler om magtanvendelse eller anden form for tvang, bortførelse, bedrageri eller misbrug af magt eller udnyttelse af en sårbar stilling eller ydelse eller modtagelse af betaling eller fordele for at opnå samtykke fra en person, der har myndighed over en anden person, med det formål at udnytte vedkommende.«.

(2)EFT L 203 af 1.8.2002.

(3)EFT L 328 af 5.12.2002.

(4)  KOM(2001) 672 endelig udg.

(5)  KOM(2003) 323 endelig udg.

(6)EUT C 155 E af 3.7.2003, s. 92.

(7)EUT C 280 E af 21.11.2003, s. 46.

----

----

(2004/C 70 E/080)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2167/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Rådet

(30. juni 2003)

Om:   En varig løsning med hensyn til anvendelsen af landenavnet Makedonien, som tilgodeser de forskellige ønsker hos makedonerne, albanerne og græskerne

Svar

(8. december 2003)

Rådet minder det ærede parlamentsmedlem om, at EU anvender betegnelsen »Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien« for det pågældende land. Det var også under dette navn, at landet blev optaget som medlem af FN den 8. april 1993 i afventen af en bilæggelse af den uenighed, der er opstået om landets navn.

Det er op til de umiddelbart berørte lande og parter — og ikke Rådet — at nå frem til endelig enighed om spørgsmålet.

----

----

(2004/C 70 E/081)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2200/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(27. juni 2003)

Om:   Indlæg fra Europa-Kommissionens formand om forholdet mellem religion og den europæiske forfatning af 13. juni 2003 i Alessano (Lecce)

Europa-Kommissionens formand holdt en tale om forholdet mellem religion og den europæiske forfatning den 13. juni 2003 i Alessano (Lecce) på en kongres afholdt af Don Tonino Bello-fonden. Han udtalte følgende: »religion er en af Europas grundlæggende værdinormer, og Europas historie og kristendommens historie er uløseligt forbundet. Derfor mener jeg, at præamblet i udkastet til den europæiske forfatning er fuldstændig utilstrækkeligt. At fornægte 1 500 års civilisation er at skabe et tomrum i bevidstheden, i vores identitet som europæere. Således som denne tekst er udformet er det at foretrække, slet ikke at have nogen tekst. Det er bedre at tie om hele vor fortid end at lyve. Andre mere retfærdige end os kan så engang i fremtiden påtage sig at kaste lys derover. Men dette vil slet ikke sige at genoplive modsætningsforholdet, som allerede har skabt så meget ondt i de europæiske lande, mellem kirkevenlige og kirkefjendske grupper, mellem kristne og andre religioner. Ej heller skal der sendes budskaber om lukkethed til modstanderne i forbindelse med Europa-projektet, som vi ønsker at videreudvikle. Vi kan henvise til kristendommen og samtidig genopdage de rødder, som forbinder Europa til Israels befolkning og understrege vort ønske om en dialog med islam. Vi kan beskrive os selv som troende på religionen og som borgere i det klassiske Grækenland og oplysningstiden ... For at bidrage til og stimulere denne debat har jeg nedsat to grupper af store personligheder, som er ved at DRØFTE Europas spirituelle og kulturelle dimension og den tværkulturelle dialog inden for Unionen og Middelhavsområdet«.

Kan Kommissionen besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(18. juli 2003)

Kommissionen har flere gange tidligere i sine besvarelser af skriftlige eller mundtlige forespørgsler og spørgsmål fra Parlamentets medlemmer haft lejlighed til at erindre om, at Kommissionens medlemmer er politikere, der varetager en politisk funktion, og som, i det omfang de respekterer de forpligtelser, deres funktion indebærer, fortsat har ret til frit og under eget ansvar at give udtryk for deres personlige holdning.

Det ærede medlem må medgive, at de religiøse værdier både er et yderst følsomt og meget personligt spørgsmål for den enkelte borger.

Kommissionen finder det derfor ikke upassende, at dens medlemmer giver udtryk for deres personlige holdning på et bestemt område under et offentligt arrangement, de er indbudt til at deltage i, for så vidt de overholder de forpligtelser, deres funktion indebærer.

Hvad angår det tredje spørgsmål, opfordrer Kommissionen det ærede medlem til at gå ind på Kommissionens formand, Romano Prodis websted:http://europa.eu.int/comm/commissioners/prodi/group/spirit_fr.htm »Den interkulturelle dialog i Middelhavsområdet« og http://europa.eu.int/comm/commis-sioners/prodi/group/michalski_fr.htm »Debatgruppen vedrørende Europas spirituelle og kulturelle dimensioner«.

I denne forbindelse kan Kommissionen overfor det ærede medlem oplyse, at medlemmerne af ovennævnte grupper ikke modtager vederlag, men at Kommissionen dækker udgifterne i forbindelse med deres deltagelse i møderne på normal vis.

----

----

(2004/C 70 E/082)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2205/03

af Gabriele Stauner (PPE-DE) til Kommissionen

(2. juli 2003)

Om:   Fortsættelse af OLAF-efterforskningsarbejdet i forbindelse med Eurostat

Den 19. marts 2003 indgav Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) anmeldelse til statsadvokaten i Paris mod Planistat Europe SA og henledte retsinstansens opmærksomhed på, at Eurostats generaldirektør Yves Franchet og Eurostats direktør Daniel Byk muligvis var indblandet i svigagtige aktiviteter. Anmeldelsen blev bl.a. indgivet i Frankrig, fordi begge Eurostat-tjenestemænd er franske statsborgere.

Skønt retsinstansen i Paris på dette tidspunkt allerede havde indledt en procedure, opfordrede Kommissionen i pressemeddelelser den 19. og 21. maj 2003 OLAF til at fortsætte efterforskningsarbejdet og afhøre de pågældende tjenestemænd.

Har Kommissionen sikret sig, at sådanne parallelundersøgelser ikke lægger hindringer i vejen for eller påvirker de franske retsmyndigheders arbejde i negativ retning?

Er der i denne sag indhentet samtykke fra de franske retsmyndigheder til fortsættelse af OLAF-undersøgelserne?

Hvad er Kommissionens holdning til påstanden om, at OLAF-undersøgelserne i denne sag også efter indgivelse af anmeldelse til statsadvokaten i Paris er værdiløse, fordi der ikke er den nødvendige uvildighed til stede, og fordi der kunne opstå det indtryk, at det kun drejer sig om at indsamle yderligere bevismateriale for påstande, som allerede er overdraget til retsinstanserne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(22. september 2003)

Datashops-sagen består af to dele, en ekstern del vedrørende selskabet Planistat Europe SA og en intern del vedrørende EU-tjenestemænd.

Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) har meddelt Kommissionen, at det, der den 19. marts 2003 blev overdraget til statsadvokaten i Paris, vedrørte den eksterne del.

Da det franske retsvæsen ikke har fået forelagt den interne del, skulle OLAF ikke indhente samtykke fra det til fortsættelse af sin interne undersøgelse.

----

----

(2004/C 70 E/083)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2238/03

af Proinsias De Rossa (PSE) til Kommissionen

(7. juli 2003)

Om:   EF-traktatens artikel 10 og Irland

I sit svar på min skriftlige forespørgsel E-1491/03 (1) om antallet af åbningsskrivelser og begrundede udtalelser afgivet af Kommissionen mod den irske regering på grund af dens manglende svar på Kommissionens henvendelser vedrørende miljøklager (manglende overholdelse af EF-traktatens artikel 10) siden 1. maj 1999 meddelte Kommissionen, at der var afgivet to åbningsskrivelser mod Irland, jf. EF-traktatens artikel 226, den 15. maj 2003.

Hvorfor henviste Kommissionen i dette svar ikke til de åbningsskrivelser og begrundede udtalelser, der er omtalt i pressemeddelelserne IP/00/741 og IP/00/1219, som satte fokus på Kommissionens foruroligelse over manglen på samarbejde fra den irske regerings side med hensyn til gennemførelsen af Rådets direktiv 75/442/EØF om affald (2) i Poolbeg i Dublin, Kilbarry og Tramore i Waterford, Lea og Ballymorris i Laois og Drumnaboden, Muckish og Glenall i Donegal samt gennemførelsen i Dublinbugten af Rådets direktiv 79/409/EØF (3) om bevaring af vilde fugle?

Kan Kommissionen forelægge en definitiv liste over de af dens henvendelser til den irske regering, der har givet anledning til åbningsskrivelser og begrundede udtalelser mod Irland på grund af manglende overholdelse af EF-traktatens artikel 10 siden 1. maj 1999, i lighed med dem, der er henvist til i de to ovennævnte pressemeddelelser, og oplyse, hvad der hidtil er sket i forbindelse med hver enkelt af disse henvendelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(24. september 2003)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.

----

(1)  Se side 47.

(2)EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39.

(3)EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1.

----

----

(2004/C 70 E/084)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2289/03

af Ioannis Marínos (PPE-DE) til Kommissionen

(11. juli 2003)

Om:   Løn- og pensionsniveauet i Grækenland

Der protesteres især i Grækenland kraftigt mod den relativt høje prisstigningstakt i sammenligning med de øvrige EU-lande, i forbindelse med det lave lønniveau og især niveauet for de fleste pensioner. I henhold til de seneste græske pressemeddelelser ligger Athen på den 71. plads i verden, for så vidt angår leveomkostninger, medens byen i forbindelse med den samme undersøgelse for 2002 (oplysninger for 2001) kun lå på den 111. plads. Af opinionsundersøgelser i Grækenland fremgår det, at borgerne mener, at indførelsen af euroen (og den deraf følgende oprunding af priserne) samt den utilstrækkelige markedskontrol er ansvarlig for stigningen i inflationen.

Kan Kommissionen forelægge detaljerede sammenlignelige oplysninger om mindsteløns- og mindstepen-sionsniveauet såvel som om leveomkostningerne i Den Europæiske Unions 15 medlemsstater? Hvilken indflydelse mener Kommissionen, at forhøjelsen af priserne i euro-zonen og den omstændighed, at den psykologiske accept af euroen aftager, vil få for billedet af den fælles europæiske valuta? Har Kommissionen truffet konkrete foranstaltninger til at holde priserne i landene i euro-zonen nede?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(12. september 2003)

Da kilden til den specifikke sammenligning mellem leveomkostningerne i de forskellige EU-lande, som det ærede medlem henviser til, ikke er klart angivet, kan Kommissionen ikke udtale sig om de pågældende tal. Der udarbejdes mange sådanne sammenligninger af forskellige organer til forskellige formål, som ofte refereres i pressen. De er forskellige med hensyn til de statistiske metoder, der anvendes, og specielt de befolkningsgrupper, der fokuseres på, de varer og tjenesteydelser, der er medtaget i kurven, og hvordan den er vægtet internt.

Hvad angår anmodningen om at få sammenlignelige oplysninger om niveauet for mindsteløn, mindstepensioner og leveomkostninger, gør Kommissionen opmærksom på, at dens tjenestegrene allerede har offentliggjort sådanne oplysninger. For sammenlignende data mellem mindsteløn og leveomkostninger er kilden Eurostat (se f.eks. Eurostats »Statistics in Focus« tema 3: 10/2003 og tema 2: 56/2002), mens data om mindstepensioner er samlet i skema 1 i den fælles rapport fra Kommissionen og Rådet om tilstrækkelige og bæredygtige pensioner, der blev vedtaget den 6. og 7. marts 2003 af Rådet (beskæftigelse og social- og arbejdsmarkedspolitik) og Rådet (økofin) (dokument 6527/2/03 rev. 02). Skemaet er udarbejdet på grundlag af oplysninger fra det gensidige informationssystem om social sikring i medlemsstaterne (MISSOC) og Generaldirektoratet for Beskæftigelse og Sociale Anliggender samt bidrag fra medlemsstaterne.

For så vidt angår inflationen i forbrugerpriserne var den årlige gennemsnitlige ændringssats i eurozonen mellem 2002 og 2001 på 2,3 %, eller den samme som i 2001, målt med det harmoniserede forbrugerprisindeks (HICP). I sin sidste undersøgelse af virkningerne af overgangen til euroen vurderede Eurostat, at overgangen til euroen sandsynligvis havde bidraget til de 2,3 % med mellem 0,12 og 0,29 procentpoints i eurozonen som helhed (se bilaget til Eurostat News Release nr. 69/2003 af 18. juni 2003). Denne analyse bekræftede, at skønt forbrugerne noterede betydelige prisstigninger for visse typer af varer og tjenesteydelser, kunne overgangen til euroen ikke betragtes som en af de vigtigste inflationsskabende faktorer i 2002. Det er imidlertid muligt, at sådanne betydelige prisstigninger i visse sektorer (fortrinsvis mindre tjenesteydelser og visse hyppigt købte varer) kan forklare, at inflationen forekommer højere end den vitterlig er i visse medlemsstater. I denne forbindelse bør det understreges, at enhver opadgående tendens i de generelle inflationssatser på grund af overgangen til euroen må forventes at være af midlertidig karakter. Ovennævnte Eurostat-undersøgelse kunne således ikke konstatere nogen tegn på, at overgangen til euroen skulle have indvirket på de inflationssatser, der hidtil er målt i 2003. Virkningen af enhedsvalutaen vil på mellemlang og langt sigt være at øge konkurrencen i eurozonen og således føre til lavere forbrugspriser.

Hvad angår accepten af euroen noterer Kommissionen, at i følge det seneste Eurobarometer (foråret 2003) udtrykte 75 % af de adspurgte i eurozonen, at de støttede enhedsvalutaen. Dette tal er steget med 4 procentpoint sammenlignet med undersøgelsen i efteråret 2002 og er tilbage på samme niveau som umiddelbart efter indførelsen af eurosedler og -mønter i januar 2002, hvilket også var det højeste niveau siden 1994.

----

----

(2004/C 70 E/085)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2309/03

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(14. juli 2003)

Om:   Ecstasy — Nederlandene

Ifølge oplysninger i medierne bliver indtagelsen af syntetiske stoffer, især ecstasy, stadig mere udbredt blandt unge i EU's medlemsstater.

Ifølge de nævnte kilder skal hovedparten af disse stoffer stamme fra Nederlandene. Det formodes, at takket være en mere liberal holdning til indtagelse af og handel med narkotiske stoffer i almindelighed, er der opstået et klima, hvor dette ikke kalder på samfundets fordømmelse, og hvor der fra de offentlige myndigheders side hersker mindre årvågenhed over for produktion og salg.

Kommissionen bedes på denne baggrund besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(27. august 2003)

Ifølge 2002-beretningen fra Det Europæiske Overvågningscenter for Narkotika og Narkotikamisbrug er cannabis fortsat det ulovlige stof, der anvendes mest i alle EU-medlemsstater. Brugen af andre stoffer end cannabis omfatter meget mindre dele af befolkningen. 1 til 6 % af befolkningen har prøvet at bruge amfetamin, mens 0,5 til 4,5 % af befolkningen har prøvet ecstasy.

De seneste nationale undersøgelser blandt unge (15-34 år) viser, at 0,5 til 6 % af befolkningen nyligt (dvs. inden for den sidste måned) har taget amfetamin, og at 0,5 til 5 % har taget amfetamin i målgruppen i europæiske lande.

Overvågningscenteret oplyser i sin beretning også, at Nederlandene er et vigtigt produktionssted for ecstasy, amfetamin og lignende stoffer, men der er også indberetninger om produktion af disse stoffer i andre medlemsstater og i østeuropæiske lande.

Kommissionen har slået fast, at bekæmpelsen af syntetiske stoffer fortsat skal være en topprioritet for EU og EU's medlemsstater. Dette er også blevet understreget af EU's justits- og indenrigsministre. I forlængelse af et møde for justits- og indenrigsministrene i september 2002 vedtog Rådet en plan til gennemførelse af aktioner til bekæmpelse af syntetiske stoffer. I denne plan foreslås der dels aktioner rettet mod stofforsyningsleddet, dels egnede organer, som skal varetage de nødvendige opgaver.

----

----

(2004/C 70 E/086)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2318/03

af Armando Cossutta (GUE/NGL) til Rådet

(14. juli 2003)

Om:   Europæiske statsborgeres ret til privatlivets fred

Den 25. juni blev der afholdt et topmøde mellem EU og USA. Et af de emner, der skulle behandles, var/skulle have været TIA-projektet (oprindelig Total Information Awareness, senere ændret til Terrorism Information Awareness), som hovedsagelig er et projekt, der omfatter et meget stort net til indsamling og analyse af informationer fra de mest forskelligartede kilder, lige fra de eksisterende databanker til handelstransaktioner, flytninger og aflytning af kommunikationer. Garanten for den italienske myndighed for privatlivets fred, Stefano Rodotà, udtaler, at der opstår en ny overvågningsdimension, der øger statens magt til at råde over alle former for personlige informationer fra en hvilken som helst kilde og uafhængigt af det oprindelige formål med indsamlingen. Europa-Parlamentet har også gennem sin formand, Pat Cox, udtalt sig tydeligt herom, da han sagde, at »vi kan ikke tillade USA at diktere love i Europa«.

Svar

(8. december 2003)

Rådet kan oplyse det ærede medlem om, at der ikke har været nogen drøftelse af TIA-projektet på topmødet med USA den 25. juni 2003. Rådet tager det ærede medlems betænkeligheder til efterretning.

Rådet erindrer det ærede medlem om, at det ved udgangen af 2002 godkendte en aftale mellem Europol og USA, der også omfattede videregivelse af personoplysninger. Den Fælles Kontrolinstans under Europol (den myndighed, der har til opgave at beskytte personoplysninger) har udtalt sig til fordel for denne aftale. EU's holdning hvad angår beskyttelse af personoplysninger er altså kendt i USA. Rådet agter — på linje med Kommissionen — fortsat at indskærpe de amerikanske myndigheder, at de fuldt ud skal respektere den europæiske holdning, og at det er nødvendigt at finde en passende løsning, der respekterer de europæiske regler. I denne forbindelse henviser Rådet i øvrigt det ærede medlem til den holdning vedrørende videregivelse af dataoplysninger om passagerer, der kom til udtryk i udtalelse 6/2002 og 4/2003 fra Artikel 29-gruppen vedrørende Beskyttelse af Personoplysninger.

----

----

(2004/C 70 E/087)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2329/03

af Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   Indføjelse af kulstofbindingsteknikker i direktivet om drivhusgasudledninger

De Forenede Stater, Den Europæiske Union og 13 andre lande har for nylig oprettet et internationalt forum med henblik på at tackle drivhusgasudledninger, hovedsagelig ved at fremme en teknologi, der begrænser de stigende CO2-mængder i atmosfæren. Dette initiativ, der benævnes Carbon Sequestration Leadership Forum, er et forsøg på at udvide det internationale samarbejde med henblik på at mindske udledninger af drivhusgasser på globalt plan.

Europa-Parlamentet og Ministerrådet har for nylig fundet frem til et kompromis ved Parlamentets andenbehandling om direktivet om handel med drivhusgasudledninger. I kompromiset anmodes Europa-Kommissionen om at tage direktivet op til revision efter 2006 og fremsætte forslag om revision.

Hvilken rolle giver Europa-Kommissionen kulstofbindingsteknikkerne? Kunne denne teknologi tages med i EU's ordning om handel med drivhusgasudledninger? Mener Europa-Kommissionen, at kulstofbindings-teknikkerne kan spille nogen rolle som led i EU's politik med henblik på at nå Kyoto-målene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(16. september 2003)

CSLF's, Carbon Sequestration Leadership Forum's stiftelsesmøde fandt sted den 23. til 25. juni 2003 i Washington, D.C. Hovedformålet med dette forum er at opmuntre til internationalt samarbejde om forskning i teknologier til binding af kulstoffer ved at opfange kuldioxid (CO2) ved kilden i fossile brændsler og oplagre det på miljøsikker måde dybt nede i undergrunden.

EU forpligtede sig i Kyoto til at begrænse drivhusgasemissionen med 8 % i 2008-2012 i forhold til 1990-niveauerne, hovedsagelig ved foranstaltninger til effektivisering af energiudnyttelsen og ved anvendelse af vedvarende energikilder. Bindingen af kulstoffer er på forsøgsplan, og EU mener ikke, det vil komme til at spille nogen særlig rolle ved realiseringen af Kyoto-målet for 2008-2012. Imidlertid skal emissionerne på verdensplan i perioden efter 2012 nedbringes med mere end 50 %, hvis klimaændringen skal stabiliseres eller vendes. Kulstofbindingsteknologien kan eventuelt bidrage til denne proces ved at opfange CO2 og oplagre den under jorden.

For at oplagringen af CO2 i undergrunden kan blive en effektiv måde at begrænse CO2 emissionerne på, må den kunne opbevares sikkert i adskillige hundrede eller tusind år. Oplagringen af CO2 må også have en lav miljøvirkning, være økonomisk, være i overensstemmelse med national og international ret og tilmed være samfundsmæssig og politisk acceptabel. Som med andre former for bortskaffelse af affald skal offentligheden overbevises om, at oplagringen af CO2 ikke indebærer nogen væsentlig risiko. Også en række retlige og reguleringsmæsige problemer skal løses.

I det for nylig vedtagne direktiv (1) om indførelse af en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (2), defineres emissioner som »udledning af drivhusgasser i atmosfæren fra kilder i anlægget«. Direktivet rummer derfor retlig mulighed for at anvende kulstofbinding, fordi drivhusgasser ikke kan udledes, hvis de er bundne. Dette ligger på linje med direktivets mål om at nedbringe emissionerne ved innovative metoder i stedet for at fastsætte den bestemte teknik der skal anvendes.

Som anført ovenfor er kulstofbindingsteknikken stadig på forskningsstadiet, og de retningslinjer for at måle og rapportere om emissioner, der skal vedtages i efteråret 2003 i henhold til direktivets artikel 14, vil ikke gøre det muligt at regne med denne teknik ved nedbringelsen af emissionerne. Hvis den igangværende forskning kan vise, at CO2 kan oplagres på en sikker og miljøvenlig måde i undergrunden, uden at der på noget tidspunkt slipper CO2 ud i atmosfæren, og hvis der blev vedtaget egnede oplagringsstandarder, der blev godkendt af IPCC (Integrated Pollution Prevention and Control), kunne retningslinjerne for måling og rapportering ændres tilsvarende.

----

(1)  http://europa.eu.int/comm/environment/climat/030723provisionaltext.pdf

(2)  Rådets direktiv 96/61/EF af 24. september 1996 om integreret forbyggelse og bekæmpelse af forurening, EFT L 257 af 10.10.1996.

----

----

(2004/C 70 E/088)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2336/03

af Brian Simpson (PSE) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   ACCESS-projektet: Bredbåndskommunikation i Cumbria og adgang til varige tjenester

Kan Kommissionen oplyse, hvornår den vil være i stand til at svare på Det Forenede Kongeriges regerings godkendelse af ovennævnte projekt (under artikel 86, stk. 3), så dette udmærkede projekt kan blive gennemført, og Cumbria-området kan få adgang til bredbåndskommunikation?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(14. august 2003)

Ved brev af 26. juni 2003 underrettede Det Forenede Kongerige i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 88, stk. 3, Kommissionen om de foranstaltninger, det ærede medlem omtaler. Underretningen blev imidlertid betragtet som ufuldstændig, og Kommissionen anmodede ved brev af 17. juli 2003 om yderligere oplysninger.

I henhold til Rådets forordning (EF) nr. 659/1999/EF (1) skal Kommissionen træffe beslutning om den anmeldte støtte inden for to måneder fra dagen efter modtagelsen af en fuldstændig anmeldelse. De yderligere oplysninger, som Det Forenede Kongerige fremsendte, blev modtaget den 22. juli 2003 og undersøges i øjeblikket af Kommissionens tjenestegrene. Der skal således træffes en beslutning senest den 23. september 2003, medmindre yderligere oplysninger anses for nødvendige for, at Kommissionen kan tage stilling til de foreslåede foranstaltninger.

----

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 — EFT L 83 af 27.3.1999.

----

----

(2004/C 70 E/089)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2337/03

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   Alkoholindtagelse i europæiske storbyer

Adskillige vælgere har udtrykt bekymring over måden, hvorpå englændere fremstilles i Europa. Deres bekymringer bunder hovedsageligt i, at unge rejser til udlandet på billige flybilletter for at tage på drukweekender.

Indsamler Kommissionen oplysninger om stigningen i voldelige handlinger i »turistede dele« af europæiske hovedstæder, som er opstået på grund af eller er forbundet med indtagelse af alkohol? Vil Kommissionen i givet fald videregive disse oplysninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(6. oktober 2003)

Kommissionen indsamler ikke for indeværende oplysninger om antallet af voldshandlinger i »turistområderne« i Europas hovedstæder, som skyldes eller står i forbindelse med alkoholindtagelse.

Imidlertid mener Kommissionen, at det vil være nyttigt, hvis medlemsstaternes kompetente myndigheder, som er ansvarlige for at opretholde den offentlige orden på deres område, indsamler oplysninger til statistikker, således at det bliver muligt at vurdere problemets omfang korrekt og tage passende foranstaltninger.

Sådanne oplysninger kan blive relevante for den rapport, som Kommissionen er ved at udarbejde om de økonomiske og sociale omkostninger ved alkohol, som er en af prioriteterne i EF's sundhedsprogram for perioden 2003-2008.

Forebyggelse af kriminalitet, herunder alkoholkriminalitet, falder overvejende inden for lokale, regionale og nationale myndigheders kompetence. Eventuelle initiativer på EU-plan inden for dette område kan forventes at begrænse sig til udveksling af oplysninger og bedste praksis mellem de kompetente myndigheder som f.eks. det europæiske kriminalpræventive net, som koncentrerer sig om kriminalitet i byerne, blandt ungdommen og i forbindelse med narkotika.

----

----

(2004/C 70 E/090)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2344/03

af Toine Manders (ELDR) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   Bureaukrati i forbindelse med Interreg

I støtteordningen for Interreg i Nederlandene forekommer der passager, som bevirker, at forvaltningen i praksis vanskeliggøres unødigt. Det gælder bl.a. kravet om, at der som betingelse for at opnå tilskud skal forevises kvitteringer for samtlige fakturaer og lønudbetalinger. På denne måde afskrækkes organisationer fra at ansøge om tilskud, så mulighederne for at opnå disse kun udnyttes i begrænset grad.

At søge om Interreg BMG-tilskud opfattes i Nederlandene ofte som værende uhyre besværligt: Alene udarbejdelsen af et detaljeret projekt med veldefinerede mål indebærer store udgifter. Dertil kommer, at administrationen er ret så kompliceret, idet man skal kunne godtgøre udgifter og forelægge fakturaer og kopier af lønsedler, hvortil kommer kvitteringer for indbetalinger.

Det indebærer i praksis, at en deltager hver måned fra listen over lønudbetalinger må finde ud af, hvilke personer der har deltaget i projektet og gennemgå hele listen for derefter at kunne forelægge en kvittering/udskrift fra banken for det samlede beløb. Alle disse oplysninger er automatisk indlæst på betalingsdisketter og således ret nemme at finde i systemet, men vanskelige at finde frem til, fordi der er tale om meget lange lister. Summa summarum: Mens administration og regnskaber i forbindelse med partnere er automatiseret, kræver EU fortsat »gammeldags« beviser/kopier.

Desuden har det i denne forbindelse vist sig, at som følge af diverse nationale tilføjelser og fortolkninger kan ofte særdeles velegnede ideer til projekter ikke komme i betragtning til Interreg-midler, ligesom der spildes unødvendig megen tid som følge af mangelfuld koordinering.

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(18. november 2003)

Fællesskabsinitiativet Interreg, der medfinansieres af Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, administreres på grundlag af Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene (1).

Kommissionen foretager i overensstemmelse med reglerne for den finansielle forvaltning mellemliggende betalinger til godtgørelse af faktisk afholdte udgifter, som betalingsmyndigheden har attesteret. Der er intet krav om, at der skal sendes kvitteringer, fakturaer eller tilsvarende regnskabsdokumenter til Kommissionen eller forvaltningsmyndigheden. Endvidere giver artikel 38, stk. 6, mulighed for, at dokumenter, som forvaltningsmyndigheden opbevarer for Kommissionen, bliver gemt på almindeligt anerkendte datamedier.

For så vidt angår »Grensregio Vlaanderen/Nederland«, der omfatter to delprogrammer for EU-region Scheldemond og Benelux-Middengebied, udpegede Vlaams Gewest provinsen Antwerpen som forvaltningsmyndighed for programmet og provinsen Oost-Vlaanderen som betalingsmyndighed. Programmet overvåges af et overvågningsudvalg under forsæde af forvaltningsmyndigheden, der på et møde den 16. december 2002 godkendte Handboek Administratieve Organisatie, som indeholder en beskrivelse af forvaltnings- og finanskontrolsystemerne.

Selv om Kommissionen anvender forordningernes bestemmelser, har den forsøgt at sikre, at forvaltningen i praksis er så enkel som mulig. Til dette formål har Kommissionen vedtaget en meddelelse om forenkling, præcisering, koordinering og fleksibilitet vedrørende forvaltning af strukturpolitikkerne 2000-2006 (2). Medlemsstaterne og regionerne er blevet opfordret til at anvende de nye bestemmelser og henstillinger fuldt ud og til at forenkle deres interne regler og procedurer for forvaltningen af EU-programmerne.

Hvad angår muligheden for at få én kompetent myndighed pr. EU-region, så må Kommissionen respektere de ansvarlige medlemsstaters, dvs. Belgiens og Nederlandenes, beslutning om i henhold til punkt 22, andet afsnit, i Interreg-retningslinjerne at forelægge et program for et grænseområde med delprogrammer for hver enkelt grænseoverskridende region. Samtidig bør det bemærkes, at sekretariatet i Turnhout er eneste myndighed for den centrale koordinering, behandling og godkendelse af Interreg-ansøgninger for Benelux Middengebied.

----

(1)EFT L 161 af 26.6.1999.

(2)  K(2003)1255 af 25. april 2003.

----

----

(2004/C 70 E/091)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2347/03

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   Indvandrere druknet i de sydlige EU-farvande under forsøg på at nå frem til kysterne for at finde arbejde og starte et nyt liv i EU

I de seneste uger er flere hundrede mennesker, som det har været tilfældet i adskillige år, druknet i de sydlige EU-farvande under forsøg på at nå frem til kysterne for at finde arbejde og starte et nyt liv i EU. Mange af disse er kvinder, herunder gravide kvinder, og børn. Til trods for de overvejelser, der gøres med hensyn til at regulere strømmen af indvandrere — integration, asyl, pas, forvaltningscentre, repatriering osv. — er der her tale om et meget alvorligt humanitært problem, som det europæiske samfund, for slet ikke at tale om EU-institutionerne, ikke kan forholde sig passivt over for, og som kræver en hurtig løsning. Hvilke politiske og humanitære foranstaltninger og initiativer agter Kommissionen at træffe for at forhindre disse tragiske dødsfald?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(26. september 2003)

Ligesom andre sommermåneder i de seneste år har EU på det seneste registreret en øget strøm af ulovlige indvandrere ad søvejen. Rejsen organiseres for det meste af hensynsløse kriminelle netværk, der er indblandet i menneskesmugling. Til trods for det gode vejr om sommeren er nogle af de skibe, der benyttes af de kriminelle netværk, ikke sødygtige, og det har ført til alvorlige humanitære tragedier.

Som anført i Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-3112/02 af Charles Tannock (1), P-0291/03 af Giuseppe Pisicchio (2) og E-2133/03 af Mario Borghezio (3), følges spørgsmålet om ulovlig indvandring ad søvejen til stadighed med stor interesse af Kommissionen, og der er på det seneste blevet taget vigtige skridt til at udvikle EU-politiske rammer.

Tre handlingsplaner — en specielt om ulovlig indvandring, en om integreret grænsekontrol og en om tilbagesendelsespolitik — klargør EU's indstilling og en tidsplan for de fælles foranstaltninger i bekæmpelsen af ulovlig indvandring. Med henblik på Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki den 19. og 20. juni 2003 gjorde Kommissionen rede for den aktuelle situation på området (4). I konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki klargjorde man endvidere en generel køreplan for det igangværende arbejde.

Herudover har Kommissionen netop forelagt Rådet en undersøgelse om maritime grænser, der indeholder en indgående analyse af fænomenet og en række henstillinger til forbedring af sikkerheden til søs for at undgå disse tragiske hændelser. Undersøgelsen kommer ind på udviklingstendenser inden for havretten samt forbedret regionalt samarbejde, specielt i Middelhavsområdet.

Herudover har Kommissionen reageret på den øgede flygtningestrøm fra Libyen og forbereder et andet besøg i snævert samarbejde med medlemsstaterne efter et indledende besøg i maj 2003.

For at udvikle en effektiv politik til bekæmpelse af ulovlig indvandring er Kommissionen også af den opfattelse, at samarbejde med tredjelande er vigtigt og vil kræve større opmærksomhed i de kommende år. I sin meddelelse om integration af indvandringsspørgsmål i EU's forbindelser med tredjelande (5) gjorde Kommissionen rede for sin politik. I den forbindelse tager forslaget til forordning om udarbejdelse af et program for økonomisk og teknisk bistand til tredjelande med hensyn til indvandring (6), der er fremsendt til Rådet og Parlamentet, sigte på at skaffe midlerne til dette samarbejde. Når denne forordning er vedtaget, vil Fællesskabet have et specifikt finansielt instrument til at bistå tredjelande i deres indsats for bedre at forvalte migrationsstrømme i alle henseender, herunder også ulovlig indvandring.

Denne forordning vil være en opfølgning til pilotforsøget under budgetpost B7-667 »Samarbejde med tredjelande på migrationsområdet«. I denne pilotfase er der allerede blevet indledt en række forskellige projekter til at bistå tredjelande i deres indsats mod ulovlig indvandring. I overensstemmelse med den afbalancerede og integrerede holdning, der blev gjort rede for i meddelelsen fra december, samfinansierer Fællesskabet både et fransk- og et spanskledet samarbejdsprojekt med Marokko, der tager sigte på at forbedre den marokkanske grænsekontrol, og to projekter der tager sigte på at styrke den lokale udvikling og jobskabelsen. MEDA-programmet for migrationsforvaltning i Marokko bygger videre på disse indledende projekter. Kommissionen har til hensigt at øge sin indsats for at udarbejde lignende migrationsforvaltningsprojekter i andre lande i det nordlige Middelhavsområde i partnerskab med de berørte lande.

----

(1)EUT C 155 E af 3.7.2003, s. 92.

(2)EUT C 280 E af 21.11.2003, s. 46.

(3)  Se side 77.

(4)  KOM(2003) 323 endelig udg.

(5)  KOM(2002) 703 endelig udg.

(6)  KOM(2003) 355 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/092)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2362/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Rådet

(17. juli 2003)

Om:   Undersøgelser, der skal foretages af et tyrkisk skib inden for græsk territorialfarvand i Det Ægæiske Hav

Ifølge oplysninger i den græske presse (8. juli 2003) skal det tyrkiske havundersøgelsesskib »Piri Reis« den 4.-19. juli foretage undersøgelser i Det Ægæiske Hav, herunder også inden for græsk territorialfarvand. Ifølge samme oplysninger har den græske marine opfanget meldinger fra kystradiosenderen i Izmir vedrørende skibets oceanografiske undersøgelser. I henhold til undersøgelsesprogrammet for »Piri Reis« (der tilhører Izmir Universitet) skal det foretage undersøgelser i en afstand af 5 mil fra klippeøen Kalogeri i Cykladerne samt på 25 andre steder inden for græsk territorialfarvand.

I den forbindelse må der mindes om, at Tyrkiet (et EU-kandidatland) gentagne gange tidligere har sendt det pågældende skib til Det Ægæiske Hav for at foretage undersøgelser inden for græsk og hermed EU-territorialfarvand, hvilket belaster de græsk-tyrkiske forbindelser stærkt.

Har Rådet kendskab til de tyrkiske myndigheders intentioner? Har Izmir Universitet, som skibet tilhører, fået støtte over nogen fællesskabsinitiativer (direkte eller indirekte, lån eller andre EU-midler)? Hvilke foranstaltninger kan Rådet træffe for at få Tyrkiet til at afholde sig fra undersøgelser inden for en EU-medlemsstats territorialfarvand?

Svar

(8. december 2003)

----

----

(2004/C 70 E/093)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2365/03

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(17. juli 2003)

Om:   Afgrænsning af fiskerizoner mellem Portugal og Spanien

Formanden for den spanske sammenslutning af faglærte fiskere har anmodet om, at der foretages en klar afgrænsning af fiskerizonerne mellem Spanien og Portugal, for at forhindre flere anholdelser af spanske fiskere, idet han slår til lyd for, at man forsøger at undgå sådanne uoverensstemmelser mellem nabolande, som har et venskabeligt forhold til hinanden og som begge er medlemmer af EU.

Han finder det uacceptabelt, at der opstår sådanne problemer mellem EU-medlemsstater, og de spanske fiskere er af den opfattelse, at fiskerizonerne skal afgrænses, således at man undgår yderligere konflikter i fremtiden.

Mener Kommissionen, at den som led i EU's fælles fiskeripolitik har til opgave at bidrage til løsning af konflikten i forbindelse med fastlæggelse af fiskerizonerne mellem Spanien og Portugal og dermed være med til at sætte en stopper for denne meningsløse konflikt og især den praksis, der går ud på at idømme spanske fiskere fængselsstraffe, hvis de trænger ind i portugisiske farvande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(13. august 2003)

Det nye retsgrundlag for den fælles fiskeripolitik, Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 (1), knæsætter utvetydigt princippet om fri adgang til farvande og ressourcer for alle fællesskabsfartøjer, under overholdelse af de relevante EU-bestemmelser om forvaltning af fiskeriet.

Genindførsel af begrænsninger for adgangen til områder under national jurisdiktion på grundlag af nationalitet vil være i strid med ovennævnte princip. Kommissionen skal sikre, at adgangen til fiskeriet samt bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger er baseret på princippet om ikke-diskrimination.

Kommissionen er ligeledes af den opfattelse, at forekomsten af visse konflikter mellem fiskere ikke berettiger en manglende gennemførelse og håndhævelse af fællesskabsprincipperne. Kommissionen bidrager for øjeblikket aktivt til at finde en løsning på problemet vedrørende adgangen til de portugisiske kontinentalfarvande inden for rammerne af forslaget om en ordning for fiskeaktiviteterne i de vestlige farvande. Men Kommissionen er overbevist om, at enhver løsning i denne henseende skal være i fuld overensstemmelse med de ovennævnte principper.

----

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik, EFT L 358 af 31.12.2002.

----

----

(2004/C 70 E/094)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2374/03

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   Udbud og underudbud af tjenesteydelser ved Europa-Kommissionen

Der henvises til OLAF's seneste undersøgelse af det formodede misbrug af midler på op til ca. 900 000 EUR begået af visse højtstående embedsmænd ved Eurostat; der henvises til, at Kommissionen har indledt en reform af regnskabsføringen, der anses for at være utilstrækkelig; der henvises til de tjenesteydelser, som Eurostat har givet i udbud til Eurogramme, Eurocost og Planistat. Kan Kommissionen give oplysninger om alle de tjenester, der er i udbud og underbud og de dertil hørende omkostninger for de seneste fem år, samt oplyse, hvordan de bliver udbudt, og hvordan tilbudsgiverne udvælges?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(22. september 2003)

Formålet med Kommissionens modernisering af regnskabsføringssystemet er senest i 2005 at kunne give institutionerne et periodeafgrænsningssystem, der opfylder de seneste internationale regnskabsstandarder i henhold til finansforordningen (1).

Hvad de øvrige spørgsmål angår, er Kommissionen i færd med at indsamle de meget omfattende oplysninger, der kræves for at kunne besvare det ærede medlems forespørgsel. Den vil fremlægge sine resultater senere. Der skal erindres om, at Kommissionen i forbindelse med dechargen for 2001 har bemyndiget den interne revisionstjeneste (IAS) til at undersøge, hvorvidt de kontrakter, som Eurostat har indgået siden 1999, er lovlige og korrekte og til at inddrage kontrakter, som er indgået af Kommissionens øvrige tjenestegrene i sin undersøgelse. Resultatet af denne undersøgelse vil foreligge i efteråret 2003.

Hvad angår Planistat, henviser Kommissionen det ærede medlem til svarene på skriftelig forespørgsel P-1705/03 fra Gabriele Stauner (2), P-1807/03 fra Herbert Bösch og P-1978/03 fra Gabriele Stauner.

----

(1)  Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 248 af 16.9.2002.

(2)  Se side 56.

----

----

(2004/C 70 E/095)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2377/03

af James Nicholson (PPE-DE) til Rådet

(18. juli 2003)

Om:   Emblemer til EU's militære styrker

Ifølge nylige forlydender i pressen skal de militære styrker, der sendes til Congo, i identifikationsøjemed bære emblemer, som er baseret på et kort over Den Europæiske Union.

Det forlyder, at ingen del af Irland er repræsenteret på disse emblemer.

Kan Rådet oplyse, om disse forlydender er korrekte, og i så fald gøre rede for grunden til denne undladelse?

Svar

(5. december 2003)

Rådet skal hermed gøre det ærede parlamentsmedlem opmærksom på, at det eneste officielle emblem, som personalet i operation Artemis bærer, er et armbind i de europæiske farver (gule stjerner på blå bund) med operationens navn (Artemis), og uden noget kort over Europa.

----

----

(2004/C 70 E/096)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2383/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(18. juli 2003)

Om:   Undersøgelse af statsstøtteordning

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(12. september 2003)

----

(1)EUT L 149 af 17.6.2003.

(2)  Sag T-613/97, Ufex m.fl. mod Kommissionen, Sml. 2000 II, s. 4055, præmis 90.

----

----

(2004/C 70 E/097)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2385/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(18. juli 2003)

Om:   Undersøgelse af statsstøtteordning

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(12. september 2003)

----

(1)EFT C 102 af 27.4.2002.

(2)  Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (nu 88), EFT L 83 af 27.3.1999.

(3)  Sag C-204/97 Portugal mod Kommissionen, Sml. 2001 I, s. 3175, præmis 33; Forenede sager T-371/94 og T-394/94 British Airways plc m.fl. og British Midland Airways Ltd mod Kommissionen Sml. 1998 II, s. 2405, præmis 59.

(4)  Kommissionens beslutning 2003/433/EF af 21. januar 2003 om støtteordningen »fritagelse for stempelafgift på erhvervsejendomme i ugunstigt stillede områder« anmeldt af Det Forenede Kongerige, EUT L 149 af 17.6.2003.

----

----

(2004/C 70 E/098)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2396/03

af María Sornosa Martínez (PSE) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om:   Foranstaltninger til bekæmpelse af ørkendannelse i EU

I forbindelse med den Verdensdag for bekæmpelse af ørkenudbredelse og tørke, der fandt sted i begyndelsen af måneden, og som var tilrettelagt af FN, blev der offentliggjort oplysninger om virkningerne af ørkenudbredelsen i de europæiske Middelhavsegne. Langt fra at blive bremset berører denne jordforringelse nu over 300 000 km2 kystområde. I Spaniens tilfælde beregnes risikoen for ørkenudbredelse at være på 31 %, hvad der vil indebære omkostninger på 200 mio. EUR.

I sit svar på forespørgsel E-1287/00 (1) understregede Kommissionen sin klare vilje til at være opmærksom på dette alvorlige miljøproblem og tilbød medlemsstaterne mulighed for at søge om EF-støtte til bekæmpelse af ørkendannelsen, bl.a. som led i politikken for støtte til bæredygtigt landbrug og fra Samhørighedsfonden.

Har Kommissionen siden 2000 fra Spanien modtaget nogen anmodning om støtte til konkrete programmer til bekæmpelse af ørkendannelse? Kan den i bekræftende fald gøre nærmere rede for de projekter, der er ydet støtte til, og de bevilgede beløb?

Har Spanien som et land, der er optaget i bilag IV til FN-konventionen om bekæmpelse af ørkendannelse, orienteret Kommissionen om udarbejdelsen af de nationale og regionale handlingsprogrammer til bekæmpelse af ørkendannelse?

Har Kommissionen planer om på mellemlang sigt at gennemføre et særligt initiativ for bekæmpelse af ørkenudbredelse på fællesskabsniveau?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(19. september 2003)

----

(1)EFT C 113 E af 18.4.2001, s. 7.

(2)  http://www.unccd.int/actionprogrammes/northmed/northmed.php

(3)  http://www.unccd.int/cop/reports/northmed/regional/2002/group_of_annex_iv_countries-eng.pdf

(4)  KOM(2002) 179 endelig udg.

(5)  http://europa.eu.int/comm/environment/soil/index.htm

----

----

(2004/C 70 E/099)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2414/03

af Peter Skinner (PSE) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om:   Anvendelse af IAS på selskaber, der er registreret i et tredjeland

I henhold til IAS-forordningen (artikel 4) skal selskaber, der reguleres af en medlemsstats lovgivning, og hvis værdipapirer er optaget til omsætning på et reguleret EU-marked, fra 1. januar 2005 opstille deres konsoliderede regnskaber i overensstemmelse med de internationale regnskabsstandarder (IAS). I henhold til forordningen (artikel 5) kan EU-lande anvende IAS på andre selskaber. I henhold til høringsdokumentet af juni 2003 fra EU-udvalget for Værdipapirreguleringsmyndigheder om oplysningspligt i forbindelse med prospekter, skal finansielle oplysninger være udarbejdet i overensstemmelse med IAS-forordningen, eller i givet fald IAS, eller såfremt de ikke finder anvendelse, lokale almindelig anerkendte regnskabsprincipper (GAAP). Det foreslåede gennemsigtighedsdirektiv omfatter alle udstedere, der har værdipapirer, der omsættes på et reguleret EU-marked, og indebærer, at IAS kan finde anvendelse, skønt der kunne gøres undtagelser på grundlag af tilsvarende indberetning.

Kunne Kommissionen oplyse, om selskaber, der er registreret i et tredjeland, og hvis værdipapirer, er optaget til omsætning på et EU-reguleret marked, i henhold til prospekt- og gennemsigtighedsdirektiverne skal bringe deres regnskaber i overensstemmelse med IAS, eller om en sådan overensstemmelse underkastes en undersøgelse? Har Kommissionen kendskab til noget EU-land, der ønsker at kræve IAS-overensstemmelse for selskaber, der ikke er registreret i EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(4. september 2003)

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1606/2002 af 19. juli 2002 om anvendelse af internationale regnskabsstandarder (1) gælder kun for selskaber, der reguleres af en medlemsstats lovgivning. Selskaber, der ikke reguleres af en medlemsstats lovgivning, falder uden for denne forordnings anvendelsesområde. Derfor behandler dette retsdokument ikke spørgsmålet om oplysningspligt for udstedere uden for EU med værdipapirer, der er optaget til omsætning på et EU-reguleret marked. Artikel 5 giver kun medlemsstaterne en mulighed med hensyn til visse EU-selskaber.

Vedrørende det første spørgsmål bør det bemærkes, at emnet oplysningspligt vedrørende finansielle oplysninger for udstedere uden for EU med værdipapirer, der er optaget til omsætning på et EU-reguleret marked i øjeblikket behandles i værdipapirdirektiverne. Europa-Parlamentets og Rådets kodificerede direktiv 2001/34/EF af 19. juli 2001 vedrørende betingelserne for værdipapirers optagelse til officiel notering på en fondsbørs samt oplysninger, der skal offentliggøres om disse værdipapirer (2) indeholder EU's lovkrav i forbindelse med dette spørgsmål. Dette direktiv tillader medlemsstaterne at indføre strengere eller yderligere betingelser i forhold til dem, der er fastsat i selve direktivet.

Med hensyn til prospekter, er det specificeret i punkt 5.1.5 og 5.1.3 i bilag I tabel A og B, at hvis en udsteders årsregnskaber ikke er i overensstemmelse med Fællesskabets lovgivning om regnskabsstandarder, og såfremt de ikke giver et pålideligt billede af udstederens aktiver og passiver, finansielle stilling og resultater, skal der fremlægges mere detaljerede og/eller supplerende oplysninger. Det er også vigtigt at bemærke, at oplysningspligt for engrosmarkeder som f.eks. »eurobonds« for øjeblikket er defineret på nationalt plan og ikke på fællesskabsplan.

Den samme pligt pålægges i forbindelse med periodiske beretninger (artikel 67, stk. 3 og artikel 80, stk. 3 for årsregnskaber). For halvårlige beretninger kan medlemsstaternes kompetente myndigheder kræve oplysninger fra tredjelandsudstedere svarende til dem, der kræves af selskaber, der er hjemmehørende inden for deres egen jurisdiktion (artikel 76, stk. 4).

Disse forpligtelser gælder ikke for udstedere uden for EU og repræsenterer EU's retlige krav om overensstemmelse af ikke-EU-udstederes regnskaber med de nationale regnskabsstandarder i en given medlemsstat.

I praksis er disse forpligtelser blevet anvendt på forskellige måder af medlemsstaterne på grundlag af deres forskellige opfattelser og vurderinger, uanset om et givet sæt regnskabsstandarder fra et tredjeland giver et »pålideligt indtryk«, som defineret i fælleskabslovgivningen.

I Frankrig f.eks. pålægges udstedere uden for EU en overensstemmelse baseret på det enkelte tilfælde i sammenhæng med et prospekt, men der kræves ikke overensstemmelse for periodisk beretning, hvorimod der i Det Forenede Kongerige kræves en standard, der svarer til UK Generally Agreed Accounting Principles i forbindelse med et prospekt. I UK er UK GAAP, US GAAP og IAS de accepterede regnskabsstandarder for årsregnskaber og halvårsregnskaber. Afvigelse tillades imidlertid på visse betingelser.

Det er også vigtigt at bemærke, at EU-udstedere er forpligtet til at fremlægge en udgave af deres finansielle redegørelser, som er i overensstemmelse med US GAAP, når de ønsker deres værdipapirer noteret på en børs i USA.

Med hensyn til det andet spørgsmål har Kommissionen ingen oplysninger om, hvordan medlemsstaterne i praksis vil anvende de eksisterende EU-oplysningspligter på tredjelandsudstedere, når IAS-forordningen træder i kraft. Det er imidlertid usandsynligt, at medlemsstaterne vil acceptere et hvilket som helst sæt regnskabsstandarder, når der rejses kapital på deres område. Foreløbig mener Kommissionen, at medlemsstaterne vil opretholde deres nationale praksis, der er udledt af eksisterende fællesskabslovgivning, indtil gennemførelsesforanstaltningerne for det nye prospektdirektiv og det foreslåede gennemsigtigheds-direktiv er vedtaget.

Det nye prospektdirektiv og det foreslåede gennemsigtighedsdirektiv burde medføre større konsistens og harmonisering vedrørende de finansielle oplysninger, der skal fremlægges af tredjelandsudstedere, som ønsker at rejse kapital inden for EU. De vil også dække værdipapirer, der tager sigte på engrosinvestorer. Indholdet af gennemførelsesforanstaltningerne for prospektet kendes endnu ikke, og det foreslåede gennemsigtighedsdirektiv er endnu i de tidlige faser af den fælles beslutningstagning.

----

(1)EFT L 243 af 11.9.2002.

(2)EFT L 184 af 6.7.2001.

----

----

(2004/C 70 E/100)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2425/03

af Maurizio Turco (NI) til Rådet

(21. juli 2003)

Om:   Harmonisering af beskatning af ikke-residenters renteindtægter fra opsparing og ophævelse af bankhemmeligheden

Kan Rådet oplyse følgende

Svar

(8. december 2003)

----

----

(2004/C 70 E/101)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2446/03

af Alonso Puerta (GUE/NGL) og Alejandro Cercas (PSE) til Kommissionen

(22. juli 2003)

Om:   Beskyttelse af den europæiske kulturarv

I EF-traktatens artikel 151 og udkastet til en forfatning for Europa, som Det Europæiske Konvent netop har vedtaget, fremhæves den europæiske kulturarvs store betydning og behovet for som helhed at bevare og beskytte denne af hensyn til de kommende generationer.

Alene i det nuværende EU med 15 medlemsstater findes der 188 objekter, som er opført på verdensarvslisten, som udarbejdes af Unesco.

Denne enorme kultur- og naturarv trues imidlertid vedvarende af den voksende urbanisering og det øgede byggeri, der ud fra spekulationskriterier opføres på historiske områder. Dette indebærer en alvorlig trussel mod de beskyttede naturområder, og samtidig tilsidesættes nødvendigheden af, at denne enestående kultur-og naturarv, som er et af den europæiske identitets markante kendetegn, underkastes en streng beskyttelse.

Et nyligt eksempel i den forbindelse er det forsøg, som flere tusinde borgere — herunder også fremtrædende europæiske samfundsborgere og kulturpersonligheder — har gjort på at påkalde sig de spanske myndigheders opmærksomhed, fordi de frygtede konsekvenserne af den voksende og foruroligende urbanisering i det for helheden meget vigtige naturområde omkring Monasterio de San Lorenzo del Escorial, som i 1984 blev opført på Unesco's liste over menneskehedens kulturskatte.

Har Kommissionen kendskab til dette alvorlige problem? Kan den i givet fald anmode lokalregeringen i Madrid og den spanske centralregering om hurtigt at gøre rede for situationen?

Er Kommissionen villig til at styrke konventionen om beskyttelse af verdens kultur- og naturarv, som alle EU-medlemsstaterne har undertegnet, og gøre den mere bindende og effektiv?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(26. september 2003)

Beslutninger om udnyttelse af jord træffes normalt i overensstemmelse med medlemsstaternes nationale lovgivning. Imidlertid gælder det ifølge Rådets direktiv 85/337/EØF (1), at visse byudviklingsprojekter, herunder opførelse af butikscentre og bilparkeringshuse, kræver en vurdering af indvirkningen på miljøet (VVM), såfremt de må formodes at få betydelig indvirkning på miljøet som følge af bl.a. deres art, dimensioner eller placering. En VVM skal rumme en beskrivelse af de miljøaspekter, der i væsentlig grad kan blive berørt af det foreslåede projekt, herunder bl.a. den arkitektoniske og arkæologiske kulturarv. En VVM skal gennemføres, inden der gives tilladelse til projektet, og skal tages i betragtning i projektgodkendelsesproceduren.

Skulle der fremkomme beviser for, at direktivet ikke er anvendt korrekt i dette tilfælde, bedes disse sendt til Kommissionen.

Artikel 151 i EF-traktaten giver kun Fællesskabet bemyndigelse til at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og om nødvendigt støtte og udbygge deres indsats for at bevare og beskytte den kulturarv, der er af europæisk betydning. Hverken Fællesskabet eller Kommissionen har på grundlag af denne artikel beføjelse til at gribe ind i en medlemsstats initiativer i forbindelse med en bestemt lokalitet. Af samme årsag er Fællesskabet ikke part i Unesco-konventionen om beskyttelse af verdens natur- og kulturarv, og Kommissionen kan derfor heller ikke spille en rolle i håndhævelsen af denne, da ansvaret herfor udelukkende påhviler de stater, der er part i konventionen.

----

(1)  Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, EFT L 175 af 5.7.1985, ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997, EFT L 73 af 14.3.1997.

----

----

(2004/C 70 E/102)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2457/03

af Patricia McKenna (Verts/ALE) til Kommissionen

(23. juli 2003)

Om:   Den irske stat hindrer konkurrencen på elmarkedet

Den 9. juli meddelte den irske stat, at der skulle tildeles kontrakter om køb af elektricitet fra alternative energikilder inden for rammerne af AER-støtteordningen af typen udbud baseret på konkurrence, som Kommissionen tidligere har erklæret er en form for statsstøtte, som den intet har at indvende imod. Det firma, som først og fremmest kommer til at nyde godt af disse kontrakter, er et datterselskab af det nationale elektricitetsselskab ESB. ESB's Kish konsortium har fået tildelt 100 % af kontrakterne om vindkraftværker til havs.

Er Kommissionen enig i, at sådanne kontrakttildelinger er en hindring for liberaliseringsprocessen, når ESB i forvejen kontrollerer 88 % af den irske elektricitetsproduktion og herudover ejer transmissionsnetværket, samt yderligere underminerer både statens og ESB's forpligtelser til at mindske deres andele til ca. 60 %?

Er Kommissionen enig i, at det fordrejer markedet, at ESB i sit regnskab kan overføre store kapitalbeløb til sine datterselskaber, således at de kan underbyde kommercielle virksomheder, og at det også strider mod principperne om, at der skal være en faktisk adskillelse mellem disse virksomheder, hvilket tilsynsmyndighederne for energispørgsmål tilsyneladende ikke har udarbejdet tilstrækkelige bestemmelser om?

Anser Kommissionen det for rigtigt, at den irske stat yder en sådan støtte til selskaber, hvori staten selv ejer størstedelen af aktierne, når staten herudover agter at afsætte disse andele på markedet på et senere tidspunkt?

Ændrer dette på Kommissionens konklusioner vedrørende godkendelse af statsstøtte, hvorefter der ikke var tale om statsstøtte til ESB?

Er dette i overensstemmelse med direktivet om offentlige kontrakter, for så vidt angår deltagelse af offentlige virksomheder?

Vil Kommissionen nu anmode den irske stat om øjeblikkeligt at standse gennemførelsen af tildelingen af kontrakter til ESB og partnere, mens Kommissionen undersøger disse spørgsmål?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(15. september 2003)

Ifølge Kommissionens beslutning om statsstøtte i forbindelse med AER-ordningen (1) stilles der ikke nogen betingelse vedrørende selve tilbudsgiverne. Formålet med beslutningen er at øge elproduktionen ved hjælp af varige energikilder i Irland, og der er ikke noget til hinder for, at selskabet Electricity Supply Board's (ESB) datterselskaber bidrager til denne produktionsforøgelse, når blot de opfylder betingelserne for at vinde udbuddene. Desuden skal det tilføjes, at der i artikel 9, stk. 1, litra b), i direktiv 93/38/EØF (2) vedrørende særlige sektorer er fastsat en særlig undtagelse fra direktivets anvendelse, selv i tilfælde af køb af energi, idet »direktivet ikke gælder for kontrakter, som de ordregivere, (...), indgår om levering af energi eller brændsel til energiproduktion«. Blandt de ordregivere, der er anført i direktiv 93/38/EØF, er EBS.

Kommissionen bemærker i øvrigt, at ESB's forøgelse af sin elproduktionskapacitet via vedvarende energikilder ikke er uforenelig med ESB's reduktion af sin andel af den samlede elproduktion i Irland, idet dette kan opnås ved, at ESB mindsker den del af sin elproduktion, der er baseret på traditionelle energikilder.

Kommissionen mener, at den irske stat som hovedaktionær i ESB frit kan forvalte denne virksomheds kapital, som den ønsker, når blot den følger det princip, der gælder en privat investor, der handler i en markedsøkonomi. I det foreliggende tilfælde har Kommissionen ikke nogen form for oplysning, der kan give den anledning til at tro, at ESB's datterselskaber modtager støtte fra deres moderselskab, f.eks. i form af tjenester til priser under markedspriserne.

Kommissionen har derfor ikke til hensigt at ændre ovennævnte beslutning for at udelukke ESB's datterselskaber fra AER-ordningen.

Kommissionens ovennævnte beslutning udelukker ikke, at de udvalgte producenter af grøn elektricitet — og således i dette tilfælde visse ESB-datterselskaber — modtager statsstøtte. Den udelukker blot, at ESB som det selskab, der kanaliserer støtten og modtager statslige kompensationer, som det fuldt og helt viderefordeler til de udvalgte producenter af grøn el, selv modtager støtte som nævnt i EF-traktatens artikel 87, stk. 1. Kommissionens konklusioner ændres således ikke på grund af de forhold, det ærede medlem nævner.

På dette grundlag agter Kommissionen ikke at gribe ind i kontrakttildelingen til ESB eller ESB's partnere.

----

(1)  Kommissionens beslutning i sag nr. N 553/01, EFT C 45 af 19.2.2002.

(2)  Rådets direktiv 93/38/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, EFT L 199 af 9.8.1993.

----

----

(2004/C 70 E/103)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2463/03

af Professor Sir Neil MacCormick (Verts/ALE) til Kommissionen

(23. juli 2003)

Om:   Mindreårige EU-borgere

Kan Kommissionen oplyse, hvilke rettigheder mindreårige EU-borgere har med hensyn til at opholde sig inden for Unionen? Hvis en mindreårig EU-borger har forældre, der ikke selv er EU-borgere, har den pågældende mindreårige EU-borger tilsyneladende ikke opholdsret i Unionen. Det skyldes, at rettighederne ikke gælder for de mindreårige EU-borgeres forældre, når disse forældre ikke er EU-borgere. Mener Kommissionen, at dette er en korrekt gengivelse af forholdene, og mener Kommissionen i bekræftende fald ikke, at de nuværende regler er en overtrædelse af artikel 24, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(25. september 2003)

En mindreårig unionsborger har ret til at have bopæl i en anden medlemsstat, så længe han/hun opfylder betingelserne for udøvelse af opholdsret i EU-lovgivningen, dvs. er arbejdstager (lønnet eller selvstændig), studerende eller en person med tilstrækkelige finansielle midler og en sygeforsikring.

I henhold til EU-lovgivningen omfatter en unionsborgers opholdsret, bortset fra studerende, hans/hendes forældre uanset nationalitet, hvis de forsørges af unionsborgeren. Hvis der er tale om et mindreårigt barn, er det normalt ikke tilfældet, da det normalt er barnet, der forsørges af forældrene.

Hvis det mindreårige barn imidlertid opfyldte ovennævnte betingelser for opholdsret, og hans/hendes forældre var forsørget af ham/hende, har forældrene opholdsret i henhold til EU-lovgivningen.

I EF-Domstolens seneste dom af 17. september 2002 i sag C-413/99, Baumbast og R, bekræftede Domstolen imidlertid princippet om, at bestemmelserne i EU-lovgivningen vedrørende personers frie bevægelighed skal fortolkes i lyset af kravet om respekten for familien, der er fastsat i artikel 8 i Konventionen til Beskyttelse af Menneskerettigheder og Grundlæggende Frihedsrettigheder (ECHR). Denne beskyttelse er en af de grundlæggende rettigheder i EU-lovgivningen.

På basis af dette princip fastslog Domstolen, at hvis børn har opholdsret i en medlemsstat for at følge almindelig undervisning dér i overensstemmelse med artikel 12 i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdstageres fri bevægelighed inden for Fællesskabet (1), skal denne bestemmelse, hvis den skal have nogen nyttig effekt, fortolkes på en sådan måde, at den forælder, der i realiteten drager omsorg for børnene, uanset nationalitet, har ret til at blive hos dem for at lette udøvelsen af denne rettighed, selv om forældrene er skilt, eller den forælder, der har unionsborgerskab, ikke længere er vandrende arbejdstager i værtsmedlemslandet.

Det følger af denne dom, at den forælder, uanset nationalitet, som i realiteten drager omsorg for barnet, selv om han eller hun ikke er arbejdstager i værtsmedlemsstaten, har opholdsret, og at det ikke kan kræves, at han eller hun skal bevise, at han eller hun har tilstrækkelige midler eller sygeforsikring, fordi opholdsretten er baseret på artikel 12 i forordning (EØF) nr. 1612/68, som ikke fastsætter sådanne betingelser, og ikke på Rådets direktiv 90/364/EØF af 28. juni 1990 om opholdsret (2).

En anden interessant sag, som omhandler de rettigheder, som forældre kan opnå på grund af mindreårige børn, behandles i øjeblikket af Domstolen (sag C 200/02, Chen). Sagen vedrører en kinesisk moders opholdsret. Moderen har en lille pige, der er irsk. Den kinesiske moder tog til Irland for at føde barnet, så at barnet kunne få irsk statsborgerskab. Moderen og datteren flyttede derefter til Det Forenede Kongerige, hvor den kinesiske moder hævdede, at hun havde opholdsret i henhold til EU-lovgivningen. Domstolen skal tage stilling til, om moderen kan opnå denne opholdsret fra sit barn, selv om barnet ikke opfylder betingelserne for opholdsret, og moderen ikke forsørges af hende (i det pågældende tilfælde forsørges barnet af moderen). Dette spørgsmål vil blive afklaret i Domstolens kendelse.

----

(1)EFT L 257 af 19.10.1968.

(2)EFT L 180 af 13.7.1990.

----

----

(2004/C 70 E/104)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2467/03

af Catherine Stihler (PSE) til Kommissionen

(24. juli 2003)

Om:   Digitale fartskrivere: Rettelser i bilag 1 B

Den 16. december 2002 afholdtes der et møde i Bruxelles mellem Kommissionen og producenter af udstyr og kort til fartskrivere. På dette møde fremførtes det, at der havde vist sig en række fejl i teksten til bilag 1 B mellem det tidspunkt, hvor Kommissionen havde forelagt teksten til offentliggørelse, og offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende. Selv om fejlene tilsyneladende var små, var de dog af en sådan karakter, at typegodkendelse ikke var mulig, før fejlene var blevet rettet. Den 26. juni 2003 afholdtes der et møde i Udvalget for Tilpasning til den Tekniske Udvikling af forordningerne om fartskrivere, hvor man gennemgik disse fejl og nåede til enighed om rettelser. Kommissionen meddelte på dette møde, at rettelserne sandsynligvis ville blive offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende i september 2003.

Mens det er helt acceptabelt at foretage typegodkendelsesafprøvninger på grundlag af krav, som endnu ikke er offentliggjort, er det normal retspraksis kun at udstede typegodkendelsesattester på grundlag af en tekst, der er officielt offentliggjort.

Kan Kommissionen bekræfte, at dette er tilfældet her? Med andre ord: Kan Kommissionen bekræfte, at typegodkendelsesattester kun kan udstedes, efter at den tekst, som danner grundlag for typegodkendelsen, er offentliggjort?

Hvis Kommissionen ikke kan bekræfte denne fortolkning, kan den da angive, hvilket retsgrundlag den har haft for sin alternative fortolkning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(29. september 2003)

På mødet i Udvalget for Tilpasning til den Tekniske Udvikling af forordningerne om fartskrivere den 26. juni 2003 foreslog Kommissionen et antal rettelser af teksten i bilag 1B (1). Udvalget gav sit enstemmige samtykke til at foretage disse rettelser.

Kopier af de rettelser, der blev opnået enighed om, blev efterfølgende sendt til udvalgsmedlemmerne, erhvervslivet og andre interessegrupper for således at forberede typegodkendelsen af kontrolapparater og fartskriverkort.

I mellemtiden vil Kommissionen forberede vedtagelsen og offentliggørelsen af disse rettelser. De forventes offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende i oktober/november 2003.

Det må bemærkes, at en periode på fire måneder bør forløbe mellem udstedelsen af den første, foreløbige interoperabilitetsattest og udstedelsen af den endelige interoperabilitetsattest. En producent kan kun ansøge om en typegodkendelsesattest, såfremt han er i besiddelse af en endelig interoperabilitetsattest (samt en sikkerhedsattest og en funktionsattest). De første interoperabilitetsprøver forventes påbegyndt snarest, og så snart de er afsluttet, vil producenterne kunne ansøge om typegodkendelsesattesten. Derfor vil medlemsstaternes myndigheder være i stand til at udstede typegodkendelsesattester på grundlag af teksten i bilag 1B, inklusive rettelserne, som offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende.

----

(1)  Bilag 1B til Kommissionens forordning (EF) nr. 1360/2002 af 13. juni 2002 om syvende tilpasning til den tekniske udvikling af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 om kontrolapparatet inden for vejtransport, EFT L 207 af 5.8.2002.

----

----

(2004/C 70 E/105)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2469/03

af Catherine Stihler (PSE) til Kommissionen

(24. juli 2003)

Om:   Digitale fartskrivere: Ændrede tidsfrister for deres indførelse

Artikel 2, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2135/98 (1) indeholder følgende bestemmelse:

Hvis Kommissionen giver den bekræftelse, som efterlystes i forespørgsel E-2468/03, henviser »den i stk. 1 omhandlede retsakt« til forordning (EF) nr. 1360/2002 (2), og »12 måneder efter offentliggørelsen af den i stk. 1 omhandlede retsakt« er så den 5. august 2003.

I henhold til krav 291 i bilag 1 B kræves der mindst en periode på fire måneder mellem udstedelse af en foreløbig interoperabilitetsattest og den efterfølgende udstedelse af en endelig attest. Hvis (som det oprindelig var hensigten) den interoperabilitetsattest, der kræves i henhold til krav 271 i bilag 1 B, er en endelig attest (krav 292), kunne en sådan attest kun udstedes inden den 5. august 2003, hvis der var udstedt en foreløbig attest inden den 5. april 2003. Det er helt åbenbart, at der ikke var udstedt en sådan foreløbig interoperabilitetsattest inden den 5. juli 2003 og endnu mindre inden den 5. april.

Det vigtigste formål med fartskrivere, hvad enten de er digtitale eller analoge, er i juridisk gyldig form at registrere førernes virksomhed. Man kan vel dårligt forestille sig, at der sættes spørgsmålstegn ved den juridiske gyldighed af de oplysninger, der registreres ved hjælp af digitale fartskrivere, fordi man ikke har fulgt de korrekte juridiske procedurer ved indførelsen af disse fartskrivere.

Kan Kommissionen bekræfte, at den vil opfylde kravene i artikel 2, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2135/98? Kan Kommissionen angive, hvornår den »forelægger [...] Rådet et forslag om forlængelse af fristerne i stk. 1 og 2 [i forordning (EF) nr. 2135/98]«?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(26. september 2003)

Den seneste tids trafikulykker med busser og lastvogne har vist, at der på det stadig mere konkurrenceprægede vejtransportmarked er et påtrængende behov for pålideligt udstyr, som er beskyttet mod manipulation, for at føre kontrol med køre- og hviletider i forbindelse med vejtransport. Kommissionen lægger derfor stor vægt på, at den digitale fartskriver indføres hurtigt.

Skønt der ikke blev foretaget typegodkendelse af digitale fartskrivere og chipkort inden den 5. august 2003, forventes de første typegodkendelser senere i år (2003).

Da typegodkendelserne kun er få måneder forsinket, vil et forslag fra Kommissionen om en udskydelse af gennemførelsesfristerne via proceduren med fælles beslutningstagning sandsynligvis forsinke indførelsen af den digitale fartskriver betydeligt. I lyset af det omfattende misbrug af de nuværende analoge fartskrivere med de deraf følgende negative konsekvenser for færdselssikkerheden bør den digitale fartskriver dog indføres snarest muligt. Kommissionen har derfor til hensigt at vurdere situationen senere i år (2003), når den første typegodkendelse forventes udstedt.

Indtil da foretages der ingen ændring af de gældende frister for indførelse af de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at der udstedes fartskriverkort, og at nye lastvogne og busser udstyres med digitale fartskrivere som beskrevet i Rådets forordning (EF) nr.2135/98 (3).

----

(1)EFT L 274 af 9.10.1998, s. 1.

(2)EFT L 207 af 5.8.2002, s. 1.

(3)  Rådets forordning (EF) nr. 2135/98 af 24. september 1998 om ændring af forordning (EØF) nr. 3821/85 om kontrolapparatet inden for vejtransport og direktiv 88/599/EØF vedrørende gennemførelse af forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85.

----

----

(2004/C 70 E/106)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2470/03

af Catherine Stihler (PSE) til Kommissionen

(24. juli 2003)

Om:   Digitale fartskrivere: Typegodkendelse

Kravene til typegodkendelse af udstyr er indeholdt i kapitel VIII i bilag 1 B til forordning (EØF) nr. 3821/85 (1) som ændret ved forordning (EF) nr. 1360/2002 (2) — »Typegodkendelse af kontrolapparatur og fartskriverkort«.

I dette kapitel er følgende fastsat i krav 271:

I dette kapitels afsnit 6 indeholder krav 291 og 292 bestemmelser om en »Undtagelsesprocedure — Indledende interoperabilitetsattester«. Heri er følgende fastsat:

Kan Kommissionen bekræfte, at den interoperabilitetsatttest, der henvises til i krav 271, er den endelige attest som defineret i krav 292 og ikke den foreløbige attest som defineret i krav 291, når det gælder den indledende interoperabilitetsattest, der skal udstedes?

Hvis Kommissionen ikke kan bekræfte, at der kræves en endelig interoperabilitetsattest, før den eller de første typegodkendelsesattester udstedes, kan den da forklare, hvordan denne »undtagelsesprocedure« skal fortolkes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(24. september 2003)

Ifølge punkt 1.1 i tillæg 9 til bilag 1B i Kommissionens forordning (EF) nr. 1360/2002 af 13. juni 2002 om syvende tilpasning til den tekniske udvikling af Rådets forordning (EØF) nr. 3821 om kontrolapparater inden for vejtransport bygger EØF typegodkendelsen af fartskriverkort på en sikkerhedsattestering, en funktionsattestering og en interoperabilitetsattestering.

I bilag 1B, kapitel VIII, beskrives interoperabilitetsattesteringsprocessen. Formålet med dette kapitel er at sikre fuldstændig interoperabilitet mellem alle registrerede kontrolapparater og fartskriverkort og at sikre loyal konkurrence mellem fabrikanterne. Den fuldstændige interoperabilitet er ikke sikret, før den endelig interoperabilitetsattest er udstedt.

Ifølge interoperabilitetsproceduren påbegyndes interoperabilitetsprøverne, så snart anmodningen vedrørende det første kontrolapparat og de første fartskriverkort er blevet registreret af det ansvarlige laboratorium. Indtil fire måneder efter, at det første sæt er blevet attesteret som interoperabelt, betragtes alle udstedte interoperabilitetsattester, herunder de første, som foreløbige. Hvis samtlige produkter efter udløbet af dette tidsrum er interoperable, bliver alle de foreløbige interoperabilitetsattester endelige. Hvis der imidlertid i løbet af dette tidsrum påvises manglende interoperabilitet, opfordrer laboratoriet fabrikanterne til at foretage ændringer. Forsøget på at finde en løsning må højest vare to måneder.

Ifølge bilag 1B, kapitel VIII, kan det pålægges fabrikanterne at foretage ændringer, så længe attesterings-processen endnu ikke er afsluttet. I dette tidsrum betragtes alle interoperabilitetsattester som foreløbige. Da der i dette tidsrum således kan pålægges ændringer, og fuldstændig interoperabilitet derfor ikke kan sikres, kan produkterne naturligvis ikke bringes på markedet. Typegodkendelse kan derfor kun gives på grundlag af den endelige interoperabilitetsattest.

----

(1)EFT L 370 af 31.12.1985, s. 8.

(2)EFT L 207 af 5.8.2002, s. 1.

----

----

(2004/C 70 E/107)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2472/03

af Marie Isler Béguin (Verts/ALE), Charles Tannock (PPE-DE), Alima Boumediene-Thiery (Verts/ALE), Patsy Sörensen (Verts/ALE) og Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) til Rådet

(24. juli 2003)

Om:   Det udvidede EU's ydre grænseregioner

Den igangværende udvidelsesproces mod øst kommer om kort tid til at sætte nye grænser for den politiske, økonomiske og sociale enhed, som EU udgør, idet harmoniseringen, beskyttelsen og overgangs-støtten kommer til at omfatte de centraleuropæiske og baltiske kandidatlande.

Medlemsstaternes og derefter kandidatlandenes østlige grænseregioner, som er særligt følsomme over for den økonomiske udjævning i forbindelse med de forskellige trin i EU's udvidelsesproces, har forstået at nyde godt af de programmer og den støtte, som har til hensigt at foregribe og begrænse socioøkonomiske udsving og tilbageslag inden for disse regioner (1). De vestlige grænseregioner i europæiske stater, der grænser op til det udvidede EU, f.eks. Belarus, Moldova og Ukraine, er dybt afhængige af økonomien og handelen med deres adskillige handelspartnere ved de vestlige grænser. Disse tre østeuropæiske stater, som er en integrerende del af europæisk historie og identitet, og hvis tidligere regeringer — for Moldova og Belarus' vedkommende — har udtrykt ønske om tiltrædelse af EU, hvilket stadig er ønsket for Ukraines regering, er direkte berørt af de følgevirkninger, som EU's udvidelsesproces vil få på alle planer.

Den 11. februar 2003 vedtog Europa-Parlamentet et udkast til betænkning af Pedro Marset Campos om forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Belarus — hen imod et fremtidigt partnerskab, hvor Kommissionen anmodes om »med det formål at påse, at der ikke opstår nogen økonomisk og social kløft ved det udvidede EU's fremtidige østgrænse og at begrænse smugling og immigration, at forberede fællesskabsprogrammer og finansiel støtte for de vestlige egne i de nye nabolande i øst, Ukraine, Belarus og Moldova, af samme omfang, som der allerede er indført for de tilgrænsende kandidatlandes østlige egne«.

Svar

(5. december 2003)

Det Europæiske Råd i Thessaloniki bekræftede EU's forpligtelser over for sine naboer, hvis stabilitet og velstand er uløseligt forbundet med EU's, og så frem til både Rådets og Kommissionens arbejde med at sammensætte de forskellige elementer af naboskabspolitikken. Det Europæiske Råd godkendte også konklusionerne om det bredere europæiske naboskab, som Rådet vedtog den 16. ju-ni 2003.

Med henblik på at føre konklusionerne fra den 16. juni 2003 ud i livet opfordrede Rådet heri Kommissionen til fra 2004 og fremover at forelægge forslag til handlingsplaner for alle de berørte lande, til at undersøge, hvordan man kan forbedre interoperabiliteten mellem de forskellige relevante instrumenter vedrørende støtte til grænseområder og til at forelægge en meddelelse om et eventuelt nyt naboskabsinstrument. Den 1. juli 2003 vedtog Kommissionen meddelelsen »Bane vejen for et nyt instrument for nabolandene«, der kan danne grundlag for udvikling af de relevante instrumenter, der skal fremme et grænseoverskridende og regionalt/tværnationalt samarbejde om Unionens ydre grænser.

Rådets relevante organer overvejer i øjeblikket, hvilke aktioner der kan gennemføres i perioden 2004-2006 med henblik på en kraftig forbedring af koordinationen mellem de forskellige berørte finansieringsinstrumenter, idet eksisterende tilsagn og forpligtelser vedrørende den løbende programmeringsperiode opfyldes indtil udgangen af 2006. Disse aktioner skal baseres på de eksisterende retlige og finansielle rammer for grænseoverskridende samarbejde som f.eks. Interreg, Phare-CBC, Tacis-CBC, Cards og Meda. Efter 2006 fortsætter overvejelserne om de forskellige muligheder, Kommissionen beskriver i sin meddelelse, herunder skabelse af et nyt naboskabsinstrument.

----

(1)  Der blev den 25. juli 2001 iværksat en Fællesskabsforanstaltning til fordel for de regioner, der grænser op til kandidatlandene.

----

----

(2004/C 70 E/108)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2475/03

af Glenys Kinnock (PSE) til Rådet

(24. juli 2003)

Om:   Burma

EU's sanktioner over for Burma er for nylig blevet udvidet med en stigning i antallet af personer, som er omfattet af et visumforbud, og indefrysning af aktiver. Kan Rådet oplyse, om disse skridt udgør en skærpelse af sanktionerne, og hvilke virkninger disse sanktioner forventes at få for regimet i Burma?

Svar

(5. december 2003)

----

----

(2004/C 70 E/109)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2480/03

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(24. juli 2003)

Om:   Tunfiskekonserves fra Thailand, Filippinerne og Indonesien

Ved nogle former for tunfiskekonserves fra Thailand, Filippinerne og Indonesien anvendes hydrolyserede proteiner, som forøger produktets drænende vægt, og denne fremgangsmåde kan føre forbrugerne bag lyset, da de virksomheder i EU, der fremstiller tunfiskekonserves, ikke anvender proteiner under forarbejdningen.

Mener Kommissionen ikke, at anvendelse af disse proteiner under fremstilling af tunfiskekonserves, som bagefter indføres i EU kan bevirke svig mod såvel forbrugerne som konservesindustrien i EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(26. september 2003)

I Rådets direktiv 91/493/EØF af 22. juli 1991 om sundhedsmæssige betingelser for produktion og afsætning af fiskerivarer (1) er det fastsat, hvilke former for behandling af fiskerivarer der er tilladt, og hvilke procedurer der skal følges for at få godkendt nye behandlingsformer.

Ifølge direktivet er det ikke tilladt at anvende stoffer, der binder yderligere vand i fiskerivarer, f.eks. hydrolyserede proteiner.

Det tilkommer medlemsstaterne, som har ansvaret for dyrlægekontrollen ved import, at sikre sig, at fiskerivarer, der indføres fra tredjelande, ikke indeholder hydrolyserede proteiner, og at træffe de nødvendige foranstaltninger (f.eks. afvisning af forsendelsen til oprindelseslandet).

----

(1)EFT L 268 af 24.9.1991.

----

----

(2004/C 70 E/110)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2518/03

af Dorette Corbey (PSE) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Transatlantisk samarbejde om bevaring af biodiversitet

Den 25. juni 2003 vedtog Canada, Mexico og USA en langsigtet strategi om nordamerikansk samarbejde om bevaring af biodiversitet. I meddelelsen »Handlingsplaner for biodiversitet: landbrug, fiskeri, økonomisk samarbejde og udviklingssamarbejde samt bevaring af naturressourcer« (1) oplyser Kommissionen, at der skal træffes foranstaltninger for at fremme koordinering mellem forskellige initiativer i internationale fora om klimaændringer, nedbrydelse af ozonlaget og ørkendannelse for at undgå gentagelser, særligt hvad angår rapporteringsprocedurer. Disse foranstaltninger skal ligeledes gøre det nemmere at identificere den gensidige påvirkning mellem konventionen om biologisk diversitet og andre internationale aftalers initiativer for at optimere den samlede virkning.

NAFTA-landene har også vedtaget en resolution om udvikling af indikatorer for børnesundhed og miljø i Nordamerika.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(17. september 2003)

----

(1)  KOM(2001) 162 endelig udg.

(2)  Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Parlamentet om Det Europæiske Fællesskabs strategi for biodiversitet, KOM(98) 42 endelig, Rådets konklusioner af 21. juni 1998, Europa-Parlamentets ikke bindende beslutning A4-0347/98.

(3)  Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Parlamentet om Handlingsplaner for biodiversitet: landbrug, fiskeri, økonomisk samarbejde og udviklingssamarbejde samt bevaring af naturressourcer, KOM(2001) 162 endelig; Rådets konklusioner af 18. juni (fiskeri); 19. juni (landbrug); 29. oktober (miljø); 8. november (udvikling); Europa-Parlamentets ikke bindende beslutning A5-0063/2002.

(4)  See http://biodiversity-chm.eea.eu.int/convention/cbd_ec/F1046676334

(5)  See http://www.biodiv.org/programmes/cross-cutting/indicators/

(6)  KOM(2003) 338 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/111)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2533/03

af Gabriele Stauner (PPE-DE) til Rådet

(29. juli 2003)

Om:   Indkomstforbedringer for medlemmer af De Europæiske Fællesskabers Domstol

Medlemmer af De Europæiske Fællesskabers Domstol har i årevis draget fordel af indkomstforbedringer, idet de har ladet dele af deres vederlag overføre ikke til konti på deres tjenestested i Luxembourg, men til andre EU-lande og i denne forbindelse har gjort krav på de såkaldte justeringskoefficienter. Under 2003- budgetproceduren slettede Rådet en anmærkning under konto A-1090 i det foreløbige budgetforslag, ifølge hvilken det var muligt at anvende justeringskoefficienten på »overførsler til udlandet af en del af institutionens medlemmers vederlag (analog anvendelse af artikel 17 i bilag VII til vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber)«.

Svar

(5. december 2003)

Det emne, det ærede parlamentsmedlem taler om, behandles for tiden i Rådets forberedende instanser med henblik på at finde en passende løsning.

----

(1)EUT C 65 E af 13.3.2004, s. 83.

----

----

(2004/C 70 E/112)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2536/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Virkninger for Portugal af kompromiset om reformen af den fælles landbrugspolitik

På samlingen den 25.-26. juni 2003 opnåede Rådet (landbrug) politisk enighed om reformen af den fælles landbrugspolitik.

Ifølge den portugisiske landbrugsministers oplysninger vil Portugal modtage hen ved 168 mio. EUR mere om året: 33 mio. EUR i nettooverførsler som følge af gradueringen og den resterende del som følge af forhøjelsen med 50 mio. t af referencemængden for mælk samt 90 000 yderligere produktionsrettigheder for oksekød svarende til 20 mio. EUR.

Disse tal er imidlertid blevet anfægtet i pressen.

Kan Kommissionen på den baggrund oplyse, hvilke virkninger det nuværende kompromis om den fælles landbrugspolitik skønsmæssigt vil få for Portugal:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(24. september 2003)

Det er blevet anslået af Kommissionen, at gradueringen efter reformkompromiset i den fælles landbrugspolitik (FLP) vil medføre et beløb på ca. 12 mio. EUR i Portugal. Når de vedtagne kriterier for fordeling af graduerede midler anvendes på EF-15, svarer Kommissionens overslag til det nettooverførselsbeløb på 33 mio. EUR, som det ærede medlem opgiver.

I forbindelse med den politiske enighed i Rådet er flere af parametrene for beregning af gradueringens økonomiske virkninger blevet ændret, og det gør det vanskeligt at sammenligne med Kommissionens oprindelige forslag. I den vedtagne pakke er den foreslåede margin bibeholdt, og gradueringsordningen kommer hurtigere nettomodtagerne til gode. Den årlige gradueringssats bliver imidlertid snarere på 5 % end på de foreslåede 6 %. Med hensyn til omfordelingen af gradueringsmidlerne går 20 % direkte til den medlemsstat, de er opstået i, mens de resterende 80 % fordeles efter en fordelingsnøgle, som bygger på landbrugsareal, beskæftigelse i landbruget og et velstandskriterium. Nettovirkningen af disse ændringer skulle med de nuværende økonomiske udsigter betyde, at ordningen er til Portugals fordel.

Da det portugisiske program for omstilling af markjord til ekstensiv kvægproduktion de facto ophæves, når ordningen med enkeltbetaling pr. bedrift træder i kraft, kan Portugal færdiggøre den tilbageværende del af omstillingen under hensyntagen til den portugisiske ammekosektors særlige forhold. Følgen bliver at antallet af ammekopræmier i Portugal sættes op til 416 539 dyr. Kommissionen vil revidere sin oprindelige vurdering af 2003 FLP-reformens indvirkning på Unionens landbrug, når retsakterne er blevet vedtaget af Rådet.

----

----

(2004/C 70 E/113)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2538/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Forslag om afvikling af den fælles landbrugspolitik og strukturfondene — »Hemmelig rapport«

Ifølge oplysninger i den portugisiske avis »Publico« og den franske avis »Le Monde« den 17. juli 2003 skal Kommissionens formand, Romano Prodi, på kommissærkollegiets møde den 16. juli 2003 have forelagt en rapport med forslag om »omledning« af bevillingerne til landbrugs- og strukturpolitikken med henblik på finansiering af den såkaldte Lissabon-agenda.

Ifølge oplysningerne bestilte Kommissionens formand denne »hemmelige« rapport hos sine rådgivere for over et år siden, og den skal være udarbejdet under Michel Sapirs ansvar.

I betragtning af den alvorlige art af de pågældende forslag, navnlig vedrørende afvikling og renationalisering af den fælles landbrugspolitik og strukturpolitikken i strid med principperne om solidaritet medlemsstaterne imellem og økonomisk og social samhørighed, vil Kommissionen da sende mig den pågældende rapport?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(29. september 2003)

Den pågældende rapport er offentlig og ikke hemmelig. Siden den blev fremsendt til Kommissionens formand den 17. juli 2003, har den været offentliggjort på Kommissionens hjemmeside (1).

Rapporten er udarbejdet af en uafhængig ekspertgruppe. Kommissionens formand anmodede i juli 2002 eksperterne om at undersøge alle instrumenterne i Unionens økonomiske politik. Formålet hermed var at fremme debatten om fremtidige forslag, der sigter på, at det udvidede Europa kan opnå en hurtig vækst samtidig med, at stabilitet og samhørighed fastholdes.

----

(1)  http://europa.eu.int/comm/commissioners/prodi/pdf/agenda_for_growing_europe_en.pdf

----

----

(2004/C 70 E/114)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2559/03

af Robert Evans (PSE) til Kommissionen

(4. august 2003)

Om:   Subsidiering af dyretransport

Levende dyr, der eksporteres fra EU, udsættes for en lang og belastende rejse. EU har i mange år subsidieret disse dyrs lidelser.

Hvor længe vil Kommissionen fortsætte med at yde støtte til eksporten af levende dyr til Egypten og Libanon?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(26. september 2003)

Det ærede medlem kommer på ny ind på et vigtigt emne, hvor Kommissionen for nylig har truffet en række foranstaltninger som følge af de forpligtelser, den havde påtaget sig over for Europa-Parlamentet i 2002.

Fællesskabet har meget strenge bestemmelser, hvad angår dyrs velfærd generelt, herunder også under transport. I øvrigt har Kommissionen for nylig vedtaget forordning (EF) nr. 639/2003 (1), som afløser forordning (EF) nr. 615/1998 (2), med henblik på at styrke dyrlægekontrol og sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse af dyrevelfærdsbetingelserne i forbindelse med eksport af levende kvæg, hvortil der ydes eksportrestitution. Kontrollen og betingelserne gælder både avlsdyr og slagtedyr.

Med vedtagelsen af forordning (EF) nr. 118/2003 (3) har Kommissionen desuden indført en betydelig begrænsning i ydelsen af eksportrestitutioner for levende dyr, idet den for slagtedyrs vedkommende kun har bibeholdt restitutioner for handyr, som eksporteres til Libanon og Ægypten. Produktionsstrukturen og handelssektoren i disse to lande er stærkt påvirket af kulturelle og religiøse traditioner, hvorfor deres import af kød er meget begrænset i forhold til importen af levende kvæg.

For Libanons vedkommende repræsenterer importen af levende dyr således næsten 80 % af den samlede import af oksekød (slagtekroppe og levende kvæg, uanset oprindelse). Fællesskabets eksport af oksekød til Libanon består altså overvejende af slagtekvæg, hvoraf EU er landets største leverandør. Ophæves restitutionsordningen, ville eksporten fra EU af disse dyr ikke blive erstattet med eksport af kød, men med import af slagtekvæg fra andre konkurrerende lande. Det er det, der er sket for Ægyptens vedkommende. Da den traditionelle EU-eksport af slagtekvæg, sammen med alle oksekødsprodukter, blev standset som følge af BSE-krisen (bovin spongiform encefalopati), blev den erstattet med import af slagtedyr fra Australien, med en meget længere transporttid end fra Europa. Generelt er tredjelandenes dyrevelfærds-bestemmelser langt mindre strenge end i EU.

Endelig skal det bemærkes, at den drastiske begrænsning af mulighederne for ydelse af restitution for levende kvæg, både hvad støtteberettigede kategorier og bestemmelsessteder angår, bidrager til at sikre respekten for dyrenes velfærd under transport.

----

(1)  Kommissionens forordning (EF) nr. 639/2003 af 9. april 2003 om fastsættelse af gennemførelsesbestemmelser efter Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999, for så vidt angår kravene for ydelse af eksportrestitutioner i forbindelse med levende kvægs velfærd under transport, EUT L 93 af 10.4.2003.

(2)  Kommissionens forordning (EF) nr. 615/98 af 18. marts 1998 om særlige gennemførelsesbestemmelser for ordningen med eksportrestitutioner, for så vidt angår kvægs velfærd under transport, EFT L 82 af 19.3.1998.

(3)  Kommissionens forordning (EF) nr. 118/2003 af 23. januar 2003 om fastsættelse af eksportrestitutionerne inden for oksekødssektoren og om ændring af forordning (EØF) nr. 3846/87 om fastsættelse af nomenklaturen over eksportrestitutioner for landbrugsprodukter og forordning (EF) nr. 1445/95 om gennemførelsesbestemmelser for ordningen med import- og eksportlicenser for oksekød, EFT L 20 af 24.1.2003.

----

----

(2004/C 70 E/115)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2587/03

af Marco Pannella (NI) til Rådet

(8. august 2003)

Om:   Henrettelsen af den 19-årige Faramaz Mohammadi, leder af studenterbevægelsen på universitetet i Tabriz (Iran)

Den 22. juli bragte det aserbajdsjanske dagblad Xalq Qazeti en artikel, hvoraf det fremgik, at

Har Rådet kendskab til ovenstående, og hvilke initiativer har det i bekræftende fald taget eller agter det at tage? Mener det ikke, at man må suspendere alle forbindelser med Iran og kun genoptage dem på betingelse af, at de grundlæggende menneskerettigheder og moratoriet for dødsstraf respekteres?

Svar

(5. december 2003)

Rådet er ikke bekendt med de beskrevne begivenheder og kommenterer aldrig pressemeddelelser. Rådet bygger normalt sine beslutninger om at reagere i individuelle tilfælde på bekræftede rapporter. Så vidt Rådet ved, er denne bestemte oplysning ikke blevet bekræftet.

----

----

(2004/C 70 E/116)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2589/03

af Philip Claeys (NI) til Rådet

(8. august 2003)

Om:   Eventuel opfølgning af forsvarstopmødet i april 2003 i Bruxelles

I slutningen af april 2003 fandt der efter indbydelse fra den belgiske regering en slags forsvarstopmøde sted, som kun havde deltagelse af Frankrig, Tyskland, Luxembourg og Belgien selv. Ifølge deltagerne var formålet en styrkelse på sigt af den europæiske gren af NATO. Der skulle oprettes en »kerne af kollektiv kapacitet« og senest i 2004 etableres et strategisk hovedkvarter i Panquinkasernen i Tervuren.

Hvilken status har disse beslutninger helt nøjagtigt?

Har der i mellemtiden fundet yderligere drøftelser sted af de nævnte medlemsstaters forslag i nærværelse af de øvrige medlemsstater? Hvad var i bekræftende fald resultatet af disse drøftelser?

Har Rådet en tidsplan for eventuelle drøftelser om udbygningen af en »kerne af kollektiv militær kapacitet«?

Har Rådet taget skridt i forbindelse med tilrådighedsstillelsen af Panquinkasernen? Er der konkrete planer vedrørende finansieringen i forbindelse med at gøre denne infrastruktur operationsklar?

Svar

(5. december 2003)

Da det møde, som det ærede parlamentsmedlem nævner, ikke blev holdt inden for Den Europæiske Unions retlige ramme, kan Rådet ikke udtale sig om værdien af de beslutninger, der blev truffet ved denne lejlighed. Der findes heller ikke i Rådet nogen tidsplan for drøftelsen af oprettelsen af en »kerne af militær kapacitet«.

De forslag, som blev fremsat på dette møde, forelagde deltagerne imidlertid for Rådet i maj 2003.

Spørgsmålet om den militære kapacitet er regelmæssigt på Rådets dagsorden.

----

----

(2004/C 70 E/117)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2595/03

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(14. august 2003)

Om:   Forholdene i Londons undergrundsbane

Der er blevet udtrykt bekymring over, hvorvidt støvpartikler indebærer en alvorlig sundhedsfare for passagerer, der benytter undergrundsbanen i London. Under et møde i Greater London Authority's Transport Committee mandag den 14. juli 2003 blev Londons undergrundsbane opfordret til at foretage videnskabelige undersøgelser i så henseende.

Kan Kommissionen i lyset af disse bekymringer oplyse, om der findes EU-lovgivning om sikre niveauer af støvpartikler i undergrundsbaner?

Er Kommissionen opmærksom på dette problem i Londons undergrundsbane, og har den foretaget nogen undersøgelser med henblik på at få fastlagt sikre niveauer af støvpartikler?

Er Kommissionen bekendt med nogen form for sundhedsfare for ældre mennesker, børn og personer med sygdomme i kredsløbs- og åndedrætssystemet som følge af, at de udsættes for høje niveauer af støv i undergrundsbaner?

----

----

(2004/C 70 E/118)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2596/03

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(14. august 2003)

Om:   Forholdene i Londons undergrundsbane

Medierne i London har på det seneste berettet om rekordhøje temperaturer i Londons undergrundsbane på op til 97 °F (36 °C) på linjerne Northern, Central, Piccadilly og Victoria. Passagererne kan ikke rejse komfortabelt under sådanne forhold, og deres sikkerhed kan være truet.

Kan Kommissionen i lyset heraf oplyse, om sådanne forhold strider mod EU-bestemmelser om passagerers sundhed og sikkerhed eller miljøregler?

Kan Kommissionen bekræfte, om sådanne forhold ville stride mod EU-bestemmelser, hvis levende dyr blev transporteret på den måde?

Samlet svar afgivet

på Kommissionens vegne af Margot Wallström

på skriftlige forespørgsler E-2595/03 og E-2596/03

(26. september 2003)

Luftkvaliteten er et af de område, hvor Europa har været mest aktiv i de seneste år, og Fællesskabets lovgivning for luftkvalitet omfatter bl.a. rammedirektivet for luftkvalitet (Rådets direktiv 96/62/EF af 27. september 1996 om vurdering og styring af luftkvalitet (1)) og en række afledte direktiver vedrørende bestemte forurenende stoffer.

Luftkvalitetslovgivningen opstiller grænseværdier for koncentrationerne af en række forskellige forurenende stoffer. Det drejer sig bl.a. om koncentrationerne af partikler (og dermed af »støv«) i luften. Disse grænseværdier gælder imidlertid kun den omgivende luft, der defineres som »luft i troposfæren, undtagen luft på arbejdspladsen og indendørs«. Grænseværdierne gælder derfor ikke områderne i et undergrunds-banesystem.

Fællesskabets lovgivning for udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder (2) forlanger, at jernbanevirksomhederne skal opfylde de nationale love og bestemmelser om personalesikkerhed, rullende materiel, virksomhedens indre organisation, sundhed, sikkerhed og arbejdstagernes og forbrugernes rettigheder. Medlemsstaterne kan imidlertid undtage jernbanevirksomheder, der kun beskæftiger sig med jernbanepassagertransport i byer og forstæder, fra disse direktivers anvendelsesområde.

Fællesskabets lovgivning om beskyttelse af dyr under transport (3) drejer sig om erhvervsmæssig transport af en helt anden art og er slet ikke relevant for Londons undergrundsbane.

Kommissionen er klar over, at luftforurening og/eller ekstreme temperaturforhold, som de har kunnet opleves i sommer, kan skabe alvorlige problemer, ikke mindst for sårbare grupper som ældre, børn og mennesker med kredsløbs- og åndedrætslidelser. Hvad luftbårne partikler angår, er der i de seneste år kommet et omfattende, nyt materiale om deres kilder og påvirkning af sundheden. Dette nye materiale gennemgås for tiden af Verdenssundhedsorganisationen (WHO) og vil være til hjælp for Kommissionen, når den skal udarbejde en tematisk strategi for luftkvalitet som led i programmet ren luft for Europa (CAFE). En af de foreløbige konklusioner er, at der ikke er nogen tydelig grænse for de sundhedspåvirk-ninger, der skyldes udsættelse for partikelstof. Der kan derfor ikke fastsættes noget bestemt niveau, hvor der ingen virkninger er.

Efter den nuværende lovgivning påhviler det imidlertid de kompetente lokale, regionale eller nationale myndigheder at træffe særlige foranstaltninger i forbindelse med problemer i undergrundsbanesystemet i London eller andre steder.

----

(1)EFT L 296 af 21.11.1996.

(2)  Rådets direktiv 95/18/EF af 19. juni 1995 om udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder, EFT L 143 af 27.6.1995, og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/13/EF af 26. februar 2001 om ændring af Rådets direktiv 95/18/EF, EFT L 75 af 15.3.2001.

(3)  Rådets direktiv 91/628/EØF af 19. november 1991 om beskyttelse af dyr under transport og om ændring af direktiv 90/425/EØF og 91/496/EØF, EFT L 340 af 11.12.1991, og Rådets direktiv 95/29/EF af 29. juni 1995 om ændring af direktiv 90/628/EØF om beskyttelse af dyr under transport, EFT L 148 af 30.6.1995.

----

----

(2004/C 70 E/119)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2599/03

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(20. august 2003)

Om:   Anlægsarbejde vedrørende fodboldbane til skolen Colegio Altamira som led i projektet om et kommunalt sportskompleks for kommuneforeningen i Condado (Galicien) i Proder-programmet (1996-1999)

På mødet den 15. oktober 2001 godkendte kommunalbestyrelsen i Salceda (Galicien) udbetaling af en bevilling på 60 041 EUR (9 990 000 ESP for anlægsarbejde vedrørende en fodboldbane til skolen Colegio Altamira. Dette anlægsarbejde er imidlertid aldrig blevet udført, og Salceda kommune traf denne afgørelse før anlægget af fodboldbanen. Et kommunalbestyrelsesmedlem i Salceda fra Den Nationalistiske Blok i Galicien (BNG), havde allerede tidligere krævet, at en notar udfærdigede en notarialakt om anlægsarbejdets tilstand. Halvandet år senere, den 21. maj 2002, udtalte samme kommunalbestyrelsesmedlem, at anlægsarbejdet ikke var udført, men kun påbegyndt, og at der på det tidspunkt kun var foretaget en undersøgelse af terrænforholdene og anlagt en jordtilkørselsvej.

Det er på den baggrund vigtigt, at Kommissionens tjenstegrene træffer de nødvendige foranstaltninger for i forhold til EU-støtten at få kendskab til Proder-projektets reelle tilstand, de faktiske udgifter og omstændighederne omkring dets finansiering.

Agter Kommissionen at undersøge denne sag ordentligt? Har Kommissionen allerede udbetalt den EU-støtte, der er bevilget til projektet, til spanske stat og den galiciske regionalregering? Har Kommissionen i bekræftende fald kendskab til den endelige anvendelse af dette beløb, som indtil nu ikke er brugt til anlæg af fodboldbanen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(24. september 2003)

Kommissionen har optaget kontakt til de spanske myndigheder, herunder navnlig de ansvarlige for den autonome region Galicia, med henblik på at indhente oplysninger om den skriftlige forespørgsel, det ærede medlem har fremsat.

Det må hertil bemærkes, at det i henhold til artikel 38 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene (1) er fastsat, at det er medlemsstaterne, som i første række varetager ansvaret for finanskontrollen, og at der dermed er dem, der sikrer, at pengemidlerne udnyttes i henhold til principperne for ordentlig finansforvaltning, samt at det er disse, der attesterer, at de udgiftserklæringer, der forelægges for Kommissionen, er korrekte.

De arbejder, der svarer til det pågældende kommunale idrætsanlæg — (»Complexe sportif municipal«), herunder bl.a. anlæggelse af en fodboldbane i kommunen Salceda — er blevet finansieret inden for rammerne af foranstaltningerne ved navn »Proder« som led i det integrerede driftsprogram for Galicia, der forvaltes af den lokale aktionsgruppe »Mancomunidad del Condado«.

Den samlede investering i forbindelse med dette projekt beløber sig til 226 029 EUR, hvoraf de 3 243 EUR svarer til den finansielle støtte, der er ydet af Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU). Omkostningerne i forbindelse med fodboldbanen beløber sig til i alt 59 500 EUR.

Dette projekt er blevet afsluttet og attesteret af en kompetent embedsmand i oktober 2001.

Desuden har der været tale om i alt to kontrolbesøg ved »Xunta de Galicia« i marts og oktober 2002 for at få bekræftet, at de pågældende anlæg nu var ved at blive taget i brug.

I november 2002, stadig i henhold til de informationer, der var modtaget af Kommissionen, modtog den lokale aktionsgruppe en rapport fra den ansvarshavende ingeniør for projektet, hvori denne tilkendegav, at fodboldbanen behøvede en række udbedringsarbejder.

På indeværende tidspunkt er disse arbejder ved at blive udført.

Kommissionen skal ikke undlade at holde det ærede medlem løbende underrettet om alle andre oplysninger vedrørende disse sager.

----

(1)EFT L 161 af 26.6.1999.

----

----

(2004/C 70 E/120)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2600/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(6. august 2003)

Om:   Aktiviteterne i Den Rådgivende Gruppe på Højt Plan om den interkulturelle dialog i Middelhavsområdet og Debatgruppen vedrørende Europas spirituelle og kulturelle dimension

Jeg henviser til det svar, Kommissionens formand, Romano Prodi, på Kommissionens vegne har givet på skriftlig forespørgsel P-2200/03 (1). Jeg kan fuldt ud tilslutte mig, at spørgsmålet om religiøse værdier for den enkelte borger er et yderst følsomt og personligt emne, samtidig med at jeg som følge heraf mener, at det bør forblive som sådan, og ikke blive et institutionelt, for slet ikke at tale om forfatningsmæssigt, spørgsmål. Det var på ingen måde min hensigt at kritisere Romano Prodis personlige handlinger eller meninger, så længe det står fast, at udtalelserne er rent personlige og ikke afspejler Kommissionens holdning.

Den Rådgivende Gruppe på Højt Plan om den interkulturelle dialog i Middelhavsområdet er oprettet af Prodis Kabinet og af Gruppen af Politiske Rådgivere (GOPA), og resultaterne af gruppens møder »vil blive offentliggjort i en rapport i efteråret 2003 sammen med en politisk erklæring«, som man håber vil blive læst i skoler og på universiteter. Debatgruppen vedrørende Europas spirituelle og kulturelle dimension er indkaldt af Romano Prodi, og resultaterne af dens drøftelser vil blive samlet i en rapport, som vil blive offentliggjort i slutningen af 2003.

Jeg har taget til efterretning, at medlemmerne af ovennævnte grupper ikke oppebærer nogen form for løn, men at Kommissionen afholder deres udgifter i forbindelse med deltagelse i møderne.

Kan Kommissionen besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne a Romano Prodi

(30. oktober 2003)

I sit svar på forespørgsel P-2200/03 (2) informerede Kommissionen om de to ekspertgrupper, som nævnes i forespørgslen, hvoraf den ene arbejder med den interkulturelle dialog i Middelhavsområdet, og den anden undersøger, hvilken rolle værdier spiller i den europæiske integration. Nedenstående er et svar på det ærede medlems nuværende forespørgsel om udgifterne til gruppernes arbejde:

Hvad angår Den Rådgivende Gruppe på Højt Plan om den interkulturelle dialog i Middelhavsområdet, er 75 000 EUR indtil videre blevet brugt, og yderligere 25 000 EUR vil blive brugt frem til afslutningen af gruppens aktiviteter. Tallene omfatter udgifter til udgivelse og fordeling af gruppens resultater, og bevillingerne stammer hovedsageligt fra Kommissionens driftsbudget. Arbejdet forventes at være afsluttet i december 2003.

Hvad angår Debatgruppen vedrørende Europas Spirituelle og Kulturelle Dimension, er 110 000 EUR indtil videre blevet brugt, og yderligere omkring 50 000 EUR vil blive brugt frem til afslutningen af gruppens aktiviteter, der omfatter en eventuel udgivelse af debatgruppens rapport. Bevillingerne stammer fra forskningsbudgettet og giver mulighed for at finansiere møder mellem eksperter, der støtter aktiviteterne inden for samfundsvidenskab og humaniora.

Foruden møderne for sine egne medlemmer har debatgruppen organiseret en række offentlige debatter, som har samlet kendte intellektuelle og journalister, og som har været genstand for stor presse- og mediedækning. Gruppen fremlægger en endelig rapport omkring marts 2004.

I svaret på foregående forespørgsel (P-2200/03) blev det ærede medlem henvist til websteder, hvoraf det fremgår, at gruppernes udgivelser har til hensigt at bidrage til formuleringen og udviklingen af en politik. Rapporterne afspejler ikke Kommissionens politik.

----

(1)  Se side 79.

(2)  Se side 79.

----

----

(2004/C 70 E/121)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2612/03

af Maurizio Turco (NI), Marco Pannella (NI), Marco Cappato (NI) og Gianfranco Dell'Alba (NI) til Rådet

(28. august 2003)

Om:   Kirkeligt direktiv »Crimen Sollicitationis« fra Suprema Sacra Congregazione del Sant'Ufficio della Santa Sede (Den Hellige Stols Hellige Kontors Øverste Hellige Forsamling) vedrørende seksuelt misbrug fra gejstliges side

Den 6. august offentliggjorde det amerikanske CBS-net et siden 1962 hemmeligt dokument fra Suprema Sacra Congregazione del Sant'Ufficio (som i dag hedder Congregazione per la dottrina della Fede (Kongregationen for Troens Doktrin), og som oprindeligt hed Sacra Congregazione della Romana e Universale Inquisizione (Den Hellige Kongregation for den Romerske og Universelle Inkvisition)).

Dokumentet, som er dateret den 16. marts 1962, er et kirkeligt direktiv med titlen »Crimen Sollicitationis« vedrørende fremgangsmåden i forbindelse med sager om opfordringer til utugt og er stilet til alle patriarker, ærkebiskopper og biskopper samt biskopper under andre stole, herunder også stole med orientalsk ritus.

Dokumentet, som var bestemt til omhyggelig opbevaring i kuriens hemmelige arkiv, indeholder præcise instruktioner i de fremgangsmåder, der skal følges i forbindelse med seksuelle forbrydelser begået af gejstlige mod troende.

Det fremgår af dokumentet, at Den Hellige Stol har foreskrevet og vedtaget fremgangsmåder til undgåelse af, at seksuelt misbrug fra gejstliges side kommer offentligheden for øre og bringes for domstolene, og med trussel om ekskommunikation har tvunget ovennævnte kirkelige myndigheder til at acceptere disse fremgangsmåder.

Af pavelig skrivelse af 30. april 2001 med titlen »Motu Proprio Datae Quibus Normae De Gravioribus Delictis« og undertegnet af Johannes Poul II og af skrivelse af 18. maj 2001 med titlen »De Delictis Gravioribus« fra Kongregationen for Troens Doktrin og undertegnet af kardinal Ratzinger fremgår det, at »Crimen Sollicitationis« i det mindste i den senere tid flere gange er blevet citeret og fremhævet på baggrund af den op gennem årtierne øgede udbredelse og stadig alvorligere karakter af denne sande svøbe inden for den katolske kirke og de heraf følgende skandaler.

Til bekræftelse af ovenstående — også selv om det ikke er nødvendigt — klages der fra mange sider over den katolske kirkes afvisning af at samarbejde med retsvæsenet og politiets efterforskere samt over dens forhindring af, at lov og ret bliver fulgt.

Kan Rådet i betragtning af Den Europæiske Unions institutionelle og diplomatiske forbindelser med Den Hellige Stol oplyse:

Svar

(5. december 2003)

Rådet har ikke kendskab til oplysningerne fra de ærede parlamentsmedlemmer.

Rådet er ikke involveret i forhandlingerne om udkastet til forfatningstraktat, som henhører under konferencen mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer.

----

----

(2004/C 70 E/122)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2625/03

af Michel-Ange Scarbonchi (GUE/NGL) til Kommissionen

(2. september 2003)

Om:   Oprettelse af et europæisk civilbeskyttelseskorps

De brande, som for nylig har hærget i Europa og ødelagt adskillige tusind hektar vegetation, har påvist, at midlerne til forebyggelse og kontrol af skovbrande stadig er utilstrækkelige. Disse katastrofer gør, at Kommissionen må reagere hurtigst muligt.

Eksistensen af et Europæisk Center for Civilbeskyttelse, som har deltagelse af EU's medlemsstater samt Island, Norge og Liechtenstein, og iværksættelsen den 18. august 2002 af en europæisk solidaritetsfond er ganske vist opløftende. Imidlertid nødvendiggør de tragiske begivenheder, som brandene har været for den berørte befolkning og lokalsamfundene, og de skader, de har forårsaget på miljøet og på økonomiske aktiviteter som f.eks. skovbrug og turisme, at midlerne til bekæmpelse styrkes, og at der på europæisk plan vedtages nye foranstaltninger til forebyggelse og indgreb.

Forvaltningen af naturområder, jord såvel som skove, som dækker 60 millioner hektar i 25 lande i Middelhavets nærhed, bør stadig prioriteres højt både økonomisk og socialt. Oprettelsen af et europæisk civilbeskyttelseskorps vil kunne gøre det muligt at handle mere effektivt i forbindelse med denne type katastrofer.

Der findes adskillige argumenter for en ny administrativ og teknisk enhed, som kunne placeres under Europa-Parlamentets tilsyn og være de kompetente myndigheder i Unionens medlemslandes ansvar, da civilbeskyttelse hører under staternes kompetencer.

Forud for den forestående udvidelse af EU ville det være et stærkt budskab at sende til fordel for Europas skove. Hvad er Kommissionens holdning til dette forslag? Vil den træffe foranstaltninger til fordel for oprettelsen af et europæisk civilbeskyttelseskorps?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(23. oktober 2003)

Kommissionen er allerede aktiv på civilbeskyttelsesområdet. På grundlag af en beslutning vedtaget af Rådet er der indført en fællesskabsordning til fremme af et styrket samarbejde om indsatser på civilbeskyttelsesområdet (1). Herved er der skabt en ramme for de 29 deltagerlande med henblik på en bedre koordinering af civilbeskyttelsen såvel inden for som uden for EU.

Civilbeskyttelsescentret, som er operationelt 24 timer i døgnet, har fungeret siden 1. januar 2002. Det har til opgave at lette det europæiske samarbejde i nødsituationer. Når centret anmodes om hjælp, kan det umiddelbart rette henvendelse til ressourcerne i deltagerlandene i enhver alvorlig nødsituation. Centret har spillet en meget aktiv rolle i forbindelse med de nylige skovbrande i Europa og har sat alle de midler ind, det råder over inden for rammerne af sit mandat.

Ideen om oprettelse af et europæisk civilbeskyttelseskorps kræver en tilbundsgående undersøgelse med henblik på fuldt ud at kunne vurdere dets effektivitet. Kommissionen indledte i september 2003 overvejelser om, hvorvidt der bør oprettes en europæisk civilbeskyttelsesstyrke som led i de foranstaltninger, Fællesskabet skal træffe til imødegåelse af katastrofer.

Endelig agter Kommissionen fortsat at støtte medlemsstaterne i forbindelse med foranstaltninger til forebyggelse af skovbrande. Disse foranstaltninger er hidtil blevet koordineret og finansieret på grundlag af Rådets forordning (EØF) nr. 2158/92 (2), som udløb den 31. december 2002. Støtten til forebyggende foranstaltninger på dette område videreføres på grundlag af Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 (3) om udvikling af landdistrikter. Informationssystemet om skovbrande vil indgå i »Forest Focus«-forordningen, der stadig drøftes på det politiske plan.

----

(1)  Rådets beslutning 2001/792/EF, Euratom af 23. oktober 2001 om indførelse af en fællesskabsordning til fremme af styrket samarbejde om indsatser på civilbeskyttelsesområdet, EFT L 297 af 15.11.2001.

(2)  Rådets forordning (EØF) nr. 2158/92 af 23. juli 1992 om beskyttelse af skovene i Fællesskabet mod brande, EFT L 217 af 31.7.1992.

(3)  Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger, EFT L 160 af 26.6.1999.

----

----

(2004/C 70 E/123)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2628/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(2. september 2003)

Om:   Opfølgning af Europa-Parlamentets beslutning af 5. april 2001 om seksuelle overgreb på kvinder, navnlig katolske nonner

Den 5. april 2001 vedtog Europa-Parlamentet en beslutning om seksuelle overgreb på kvinder, navnlig katolske nonner (B5-0261, 0272, 0280 og 0298/2001) (1), hvori det bl.a. henledte opmærksomheden på følgende:

Med vedtagelsen af beslutningen krævede Europa-Parlamentet:

Kan Kommissionen på baggrund af ovenstående oplyse

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(28. oktober 2003)

Kommissionen søger til stadighed at fremme internationale bestræbelser på at beskytte kvinder mod seksuelle overgreb. I den forbindelse har Kommissionen på vegne af Fællesskabet og de 15 medlemsstater undertegnet protokollen om forebyggelse, bekæmpelse og retsforfølgning af menneskehandel, særlig handel med kvinder og børn som et supplement til De Forenede Nationers konvention om bekæmpelse af grænseoverskridende organiseret kriminalitet.

Hvad angår de specifikke fakta i den skriftlige forespørgsel har Kommissionen henvendt sig til Vatikanets permanente repræsentation ved EU og givet udtryk for sin bekymring samt anmodet om at få overdraget al tilgængelig information om spørgsmålet.

EU's holdning til spørgsmålet er, som det kan konstateres, klar og utvetydig, og EU har givet udtryk for denne holdning i internationale fora. Det tilkommer ikke Kommissionen at tage de i forespørgslen foreslåede skridt over for Vatikanet eller at blande sig i forholdet mellem de enkelte medlemsstater og Vatikanet.

----

(1)EFT C 21 E af 24.1.2002, s. 353.

----

----

(2004/C 70 E/124)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2629/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(2. september 2003)

Om:   Eurostat — dokumenter forsvundet fra OLAF's kontorer

Ifølge det tyske ugeblad Stern

Kan Kommissionen oplyse

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(17. oktober 2003)

Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) iværksatte en indledende undersøgelse inden for et område af GD Eurostats aktiviteter i oktober 2000 efter aflæggelsen af en revisionsrapport og en analyse af de andre dokumenter. Siden har OLAF iværksat en række undersøgelser inden for andre områder, der ligeledes berører Eurostat.

Det skal også understreges, at OLAF, ifølge egne oplysninger, siden 2001 har sikret koordineringen mellem de forskellige aspekter af Eurostat-sagen og ofrer betydelige ressourcer på undersøgelserne af Eurostat. Denne koordinering og de følgende undersøgelser har medført, at to dokumenter i juli 2002 blev udleveret til anklagemyndigheden i Luxembourg, som gav besked om at indlede en retssag i begge tilfælde. Begge sager verserer stadig ved domstolen i Luxembourg. Derudover underrettede OLAF den 19. marts 2003 anklagemyndigheden i Paris om forhold, der kan kategoriseres som strafbare handlinger. Retssager er blevet indledt og er fortsat i gang.

Desuden har OLAF meddelt Kommissionen, at det ikke kan bekræftes, at der skulle være forsvundet dokumenter, særligt dokumenter, der er relevante for høringen af en af Eurostats tjenestemænd i maj 2000.

----

----

(2004/C 70 E/125)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2630/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(2. september 2003)

Om:   Eurostat

Kan Kommissionen på baggrund af ovenstående oplyse

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(10. november 2003)

----

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/1999 af 25. maj 1999 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), EFT L 136 af 31.5.1999.

(2)  Rådets forordning (Euratom) nr. 1074/1999 af 25. maj 1999 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), EFT L 136 af 31.5.1999.

----

----

(2004/C 70 E/126)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2653/03

af Mario Borghezio (NI) til Kommissionen

(28. august 2003)

Om:   Opfordring til Kommissionens formand Romano Prodi om at redegøre over for Europa for Telekom Serbien-sagen

I de seneste måneder er der i Italien — dels i forbindelse med arbejdet i det parlamentariske undersøgelsesudvalg vedrørende Telekom Serbien, dels under den retsundersøgelse, som statsadvokaten i Torino har indledt om formodede bestikkelsessummer, der er udbetalt i denne sag — kommet nogle forhold for dagen, som, hvis de skulle være i overensstemmelse med sandheden, også ville medføre ansvar for den daværende italienske ministerpræsident Romano Prodi.

Agter Kommissionens formand Romano Prodi ikke, også for at beskytte EU-institutionernes image og for at fjerne enhver eventuel tvivl om gennemsigtigheden og rigtigheden af hans adfærd, således som i forbindelse med Cirio-SME-sagen at give offentlige og detaljerede redegørelser for den rolle, han spillede i forbindelse med Telekom Serbien-operationen, hvis indtægter gjorde det muligt for den serbiske diktator Milosevic og hans magtklike at kaste sig ud i det militære eventyr, som var på nippet til at føre dette europæiske land ud i en katastrofe?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(17. september 2003)

Som det ærede medlem ved, er et parlamentarisk undersøgelsesudvalg nedsat ved lov nr. 99 af 21. maj 2002 i færd med at efterforske begivenheder og handlinger i forbindelse med denne transaktion. Udvalget vil, når dets arbejde er afsluttet, forelægge det italienske parlament en rapport, der ikke må »dreje sig om regeringens udenrigspolitiske valg«.

Den offentlige anklager i Torino er ligeledes i gang med at efterforske begivenhederne omkring erhvervelsen af kapitalandele i Telekom Serbia for at se på, om der er betalt bestikkelse.

Hvad dette sidste angår har der i de seneste måneder udviklet sig en meget voldsom politisk storm mod formand Romano Prodi og andre medlemmer af den regering, han stod i spidsen for, baseret på anklager fremsat af en nu fængslet person.

Hvad angår de nævnte anklager har Romano Prodis advokater allerede taget alle lovlige midler i brug for at beskytte hans ære og sørge for, at dem, der har forsøgt at sværte ham, bliver draget til ansvar.

Det italienske parlaments undersøgelsesudvalg og den offentlige anklager i Torino ved udmærket, hvilke procedurer der skal følges for at få fastslået sandheden, og Romano Prodi er ikke et øjeblik i tvivl om, at dette vil være tilstrækkeligt til at få sat en stopper for denne bagvaskelse.

Hvad angår sidste del af spørgsmålet har Romano Prodi, der er fuldstændig klar over de pligter og det ansvar, der påhviler enhver, der beklæder et offentligt embede, allerede for længe siden offentligt erklæret, at han er rede til at blive hørt og afgive forklaringer, der vil kunne hjælpe de instanser, der står for efterforskningen.

Romano Prodi har også offentligt givet udtryk for, hvad han vil kunne sige til Europa-Parlamentets undersøgelsesudvalg, når dette ønsker at høre ham, nemlig: at ingen nogensinde på nogen som helst måde, direkte eller indirekte, har henledt hans opmærksomhed, hverken som borger eller ministerpræsident, på Telecom Italias erhvervelse af kapitalandele i Telekom Serbia, og at der i øvrigt heller ikke var nogen formel eller reel grund til, at han blev gjort opmærksom på det.

Men under alle omstændigheder har Romano Prodi, for at svare direkte på det ærede medlems spørgsmål, besluttet at give en detaljeret redegørelse for de grunde, de kendsgerninger og de procedurer, som den italienske regering under hans ledelse har fulgt i denne sag. Alle disse dokumenter blev den 9. september 2003 stillet til rådighed for offentligheden og pressen på webstedet: (»http://europa.eu.int/comm/commissioners/prodi«). En fuldstændig kopi af disse dokumenter vedlægges imidlertid svaret til det ærede medlem.

Som Romano Prodi allerede tidligere har givet udtryk for i en lignende sag — hvilket det ærede medlem med rette henviser til — er han overbevist om, at enhver, der har et offentligt hverv, også er forpligtet til den størst mulige åbenhed. Han har aldrig unddraget sig denne pligt hverken i Italien eller i EU-sammenhæng.

----

----

(2004/C 70 E/127)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2654/03

af Anna Karamanou (PSE) til Rådet

(2. september 2003)

Om:   Voldtægt af og handel med kvinder i Irak

I en erklæring fordømmer formanden for organisationen for frigørelse af kvinder i Irak, Janar Mohammed, at der under de allierede styrkers tilstedeværelse i området er sket en forøgelse af volden mod kvinder i Irak. Det skønnes, at over 400 kvinder er blevet bortført, voldtaget og ofte solgt. Overgrebene udføres af grupper af menneskehandlere, som bortfører kvinderne og kræver løsepenge for dem eller sælger dem, og endvidere af forbrydere, som bortfører dem for at voldtage dem. Den pågældende organisation anklager de amerikanske styrker for at være ligeglade og for at være skyld i, at gaderne er blevet forvandlet til et »kvindefrit område«.

Har Rådet til hensigt at lægge pres på den amerikanske regering, med henblik på at seksuel vold mod, mishandling af og handel med kvinder, hvilket er en åbenlys overtrædelse af deres menneskerettigheder, øjeblikkeligt bringes til ophør og ikke vil ske i fremtiden?

Svar

(8. december 2003)

----

----

(2004/C 70 E/128)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2655/03

af Daniel Hannan (PPE-DE) til Kommissionen

(2. september 2003)

Om:   Euronews

Kan Kommissionen oplyse, med hvilket beløb den agter at støtte tv-kanalen Euronews, og hvilke betingelser vil der blive knyttet til denne støtte? Kan Kommissionen ligeledes oplyse, hvilke foranstaltninger der vil blive truffet for at sikre, at Euronews kan bevare sin uafhængighed med hensyn til valg af rapportagernes indhold og form?

Svar afgivet på vegne af Kommissionen af Romano Prodi

(9. oktober 2003)

Kommissionen yder ikke driftstilskud til tv-kanalen Euronews, men tv-kanalen får i lighed med mange andre radio- og tv-kanaler tilskud til en foranstaltning, enten i form af støtte til ad hoc-projekter eller via rammeaftaler, der i perioden 2001-2004 dækker den fælles fremstilling af tv-moduler. Tilskud til en foranstaltning eller støtte via rammeaftaler bevilges i overensstemmelse med de gældende finansielle bestemmelser på tidspunktet for aftalens indgåelse og indebærer ikke en begrænsning i støttemodtagerens redaktionelle frihed, selv om denne dog bør respektere EU-institutionernes image samt EU's eksistensberettigelse og generelle målsætninger.

Ud over disse støtteordninger har Parlamentet i sit budget for 2003 under budgetpost B3-300 indført et beløb på 3 millioner EUR, der »øremærkes til finansiering af Euronews« aktiviteter i forbindelse med EU-institutionerne». For at modtage denne støtte og som følge af Kommissionens beslutning af 9. juli 2003 er Euronews blevet opfordret til at udarbejde et supplerende handlingsprogram, der kan give anledning til yderligere tilskud til en foranstaltning. Dette handlingsprogram vurderes af en udvælgelseskomité i overensstemmelse med bestemmelserne i finansforordningen (1) og i gennemførelsesbestemmelserne for denne (2). På baggrund af udvælgelseskomitéens rapport beslutter Kommissionen, om beløbet under budgetpost B3-300 eller en del af det skal bevilges eller ej. Hvis støtten bevilges, gælder det som for enhver anden støtte til en foranstaltning i almindelighed, at Euronews« redaktionelle frihed respekteres til fulde.

Beslutningen om, hvorvidt samarbejdet med Euronews skal fortsætte eller ændres, træffes på baggrund af resultaterne af en evaluering af de aktiviteter, der modtager fællesskabsstøtte.

----

(1)  Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 248 af 16.9.2002.

(2)  Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23. december 2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002, EFT L 357 af 31.12.2002.

----

----

(2004/C 70 E/129)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2656/03

af Josu Ortuondo Larrea (Verts/ALE) til Kommissionen

(2. september 2003)

Om:   Fiskeriaftale mellem Spanien og Frankrig — Arcachon-aftalen

Pressen har for nylig orienteret om den aftale i form af en noteudveksling mellem det spanske ministerium for landbrug, fiskeri og fødevarer og det tilsvarende ministerium i Frankrig, som indebærer en etårig forlængelse af Arcachon-aftalen fra 1992.

Ifølge forlydender forpligte Spanien sig med aftalen til inden den 1. juni hvert år at udveksle en kvote på 6 000 t. ansjoser med Frankrig. Denne mængde kan ændres på baggrund af fangsten i de to lande. Denne aftale er af stor betydning i kraft af sine økonomiske og samfundsmæssige følgevirkninger, navnlig for fiskerisektoren i Baskerlandet.

I tillid til Kommissionens imødekommenhed og gennemsigtig vil jeg derfor stille følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(8. oktober 2003)

Kommissionen kender intet til den aftale, der omtales i det ærede medlems forespørgsel. Følgelig kan den hverken udtale sig om gyldigheden af bestemmelserne i denne aftale i relation til fællesskabsretten eller fremskaffe en kopi heraf.

Til dato har Spanien ikke informeret Kommissionen om, hvilken fordelingsmetode der vil blive anvendt i forbindelse med de tildelte fiskekvoter.

De årlige kvoter for hver medlemsstat i 2003 er tildelt på grundlag af Rådets forordning (EF) nr. 2341/2002 af 20. december 2002 om fastsættelse for 2003 af fiskerimuligheder og dertil knyttede betingelser for visse fiskebestande og grupper af fiskebestande gældende for EF-farvande og for EF-fartøjer i andre farvande, som er omfattet af fangstbegrænsninger (2). I forordningens artikel 4, litra a), tages der hensyn til udvekslinger af kvoter medlemsstaterne imellem.

Således underrettede Spanien den 18. marts 2003 Kommissionen om en kvoteoverførsel på 9 000 tons (i zone VIII) til Frankrig (samme mængde som i 2002), hvilket således øger landets årlige kvote.

Kommissionens forordning (EF) nr. 728/2003 af 25. april 2003 om tilpasning af visse fiskekvoter for 2003 i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 847/96 om supplerende betingelser for forvaltningen af TAC'er og kvoter fra år til år (3) muliggør desuden en kvoteoverførsel på indtil 10 % fra det foregående til det indeværende år.

Den kvoteoverførsel, der blev anmodet om (for zone VIII) fra spansk side, var på 1992 tons og for Frankrigs vedkommende på 1050 tons.

----

(1)EFT L 358 af 31.12.2002, s. 59.

(2)EUT L 83 af 1.4.2003.

(3)EUT L 105 af 26.4.2003.

----

----

(2004/C 70 E/130)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2685/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om:   Udvikling af værksteder i den tekniske uddannelse i Grækenland — foranstaltning 5.2 i det andet operationelle program for uddannelse og grundlæggende erhvervsuddannelse under den tredje fællesskabsstøtteramme

På de tekniske gymnasier i Grækenland findes 13 sektorer med 40 specialområder på det første studietrin, og yderligere 40 specialområder på det andet studietrin. Kommissionen anfører i sit svar på min forespørgsel E-1208/03 (1), at i løbet af »de første to år af det operationelle program blev der anvendt et beløb på 4 440 000 EUR på fremskaffelse af elementært værkstedsudstyr.«

Kommissionen bedes oplyse:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(13. november 2003)

Kommissionen kan underrette det ærede medlem om, at de græske myndigheder har oplyst, at det beløb på 4 440 000 EUR, der blev anvendt til at fremskaffe elementært værkstedsudstyr, rent faktisk ikke blev medfinansieret af Fællesskabet gennem det operationelle program for almen uddannelse og grundlæggende erhvervsuddannelse eller noget andet operationelt program. De græske myndigheder har dermed korrigeret de oplysninger, som de indgav til Kommissionen i forbindelse med dens svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-1208/03. Hele beløbet blev således udelukkende finansieret over det nationale budget.

Kommissionen kan derfor ikke kommentere disse udgifter eller det pågældende værkstedsudstyr (spørgsmål a og b).

Den eneste foranstaltning, der støtter udviklingen af værksteder inden for den tekniske uddannelse i Grækenland, er foranstaltning 5.2.5 i det operationelle program for almen uddannelse og grundlæggende erhvervsuddannelse, som vedrører udvikling af tekniske erhvervsskoler (TEE) og værkstedscentre og har et samlet budget på 78 000 000 EUR.

Foranstaltningerne vil blive finansieret i henhold til de nationale specifikationer for værkstedsudstyr. Man er endnu ikke begyndt at gennemføre foranstaltning 5.2.5 (som bl.a. omfatter uddannelse af undervisere), da der endnu ikke er udvalgt en endelig modtager. En indkaldelse af interessetilkendegivelser, der blev iværksat den 25. august 2003 i denne forbindelse, er endnu ikke afsluttet. Fristen for indgivelse af forslag udløb den 15. oktober 2003, og det udvalgte tilbud forventes offentliggjort i den nærmeste fremtid.

----

(1)EUT C 11 E af 15.1.2004, s. 166.

----

----

(2004/C 70 E/131)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2696/03

af Heinz Kindermann (PSE) til Kommissionen

(2. september 2003)

Om:   Eksportrestitutioner til ægalbumin

Ved fremstillingen af ægprodukter opstår store mængder æggehvide som biprodukt, som det europæiske marked ikke er i stand til at absorbere, samtidig med at tredjelande har et stort behov for førsteklasses æggehvide. For at kunne konkurrere på verdensmarkedet er den europæiske ægproduktindustri afhængig af eksportrestitutioner.

Ægalbumin falder ind under varer uden for bilag I (KN-kode 3502 ...) og er dermed — hvad angår eksportrestitutioner — koblet sammen med korn- og mejeriprodukter og ikke med æg med skal (KN-kode 0408 ...). På grund af den øgede eksport af korn- og mejeriprodukter har Kommissionen for nylig foretaget en over 90 pcts. nedskæring af de eksportlicenser, der er ansøgt om, hvilket også har ramt ægalbumin, selv om eksporten heraf ikke er steget.

I forhold til den samlede mængde produkter, der falder ind under KN-kode 3502, er andelen af ægalbumin særdeles beskeden, men den har meget stor betydning for de små og mellemstore virksomheder inden for ægproduktindustrien.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(26. september 2003)

Ægalbumin, som hører under KN-kode 3502, indgår ikke i EF-traktatens bilag I. Sammen med andre produkter, der heller ikke er medtaget i bilag I, men indeholder korn, sukker, mælk og æg, berettiger det imidlertid til eksportrestitutioner for den mængde af de nævnte fire typer landbrugsprodukter, der benyttes ved fremstillingen.

Under Uruguay-runden gik Unionen ind på at begrænse eksportrestitutionerne for landbrugsprodukter. Dette tilsagn blev givet særskilt for de enkelte landbrugsproduktsektorer og for de produkter, som ikke er med i bilag I.

Det voksende antal ansøgninger om restitutionstilladelser for produkter, som ikke er med i bilag I, har i 2002/2003 ført til stadig voksende reduktionskoeeficienter (42 % for første tranche, 95 % for sidste tranche), for at Unionens forpligtelser i verdenshandelsorganisationen (WTO) kunne overholdes. Disse reduktioner har især ramt ægproduktindustrien, da ægalbumin er enestående blandt de mange produkter, som ikke er med i bilag I, fordi det kun fremstilles af et enkelt råmateriale. På grundlag af de handelsstatistikker, der foreligger indtil juni 2003, kan der endnu ikke iagttages nogen drastisk eksportnedgang.

----

----

(2004/C 70 E/132)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2709/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(11. september 2003)

Om:   OLAF's undersøgelser af Eurostat

Den 8. juli 2002 udsendte OLAF en pressemeddelelse (OLAF/06/2002) om sine undersøgelser af Eurostat, hvori det meddelte, at det samme dag havde tilsendt den offentlige anklagemyndighed i Storhertugdømmet Luxembourg de oplysninger, det havde indsamlet under sine to undersøgelser af forhold, der kan retsforfølges, og som vedrørte muligt svig i forbindelse med kontrakter indgået mellem Eurostat (De Europæiske Fællesskabers Statistiske Kontor) og private virksomheder. OLAF har gennemført disse to undersøgelser som led i en række undersøgelser af Eurostat.

Kan Kommissionen oplyse:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(22. oktober 2003)

Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) har meddelt Kommissionen, at der efter overdragelsen af to undersøgelser til de retslige myndigheder i Luxembourg den 8. juli 2002 er indledt to undersøgelser vedrørende to private luxembourgske virksomheder, der havde relationer til Eurostat. Disse undersøgelser, der ledes af den samme dommer, pågår fortsat og er omfattet af tavshedspligt.

Den sag, der den 19. marts 2003 blev overgivet til anklagemyndigheden i Paris, har ikke noget at gøre med de to sager, der er overgivet til Luxembourg, og den vedrører et fransk selskab etableret i Paris.

Den undersøgelse, der er oversendt til anklagemyndigheden i Paris, indgik i den »række undersøgelser« af Eurostat, der var indledt den 8. juli 2002. Olaf har nu indledt andre sager vedrørende Eurostat.

----

----

(2004/C 70 E/133)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2721/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Rådet

(11. september 2003)

Om:   Initiativer med henblik på at beskytte EU's ambitioner om et dynamisk videnssamfund i 2010 mod utilsigtede negative følger af stabilitetspagten

Svar

(8. december 2003)

Rådet kommenterer aldrig offentlige udtalelser som dem, det ærede parlamentsmedlem omtaler.

Detaljerede bestemmelser om forelæggelsen af budgetdata i forbindelse med stabilitets- og vækstpagten er fastlagt i Rådets forordning (EF) nr. 3605/93 af 22. november 1993. De data, der indgår i de nationale regnskaber, skal overholde bestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 2223/96 af 25. juni 1996 om det europæiske national- og regionalregnskabssystem i Det Europæiske Fællesskab (almindeligvis omtalt som ENS 95). Eventuelle ændringer af disse forordninger for at udelukke visse udgiftskategorier eller af forordning (EF) nr. 1466/97 og 1467/97 for at ændre indholdet af selve pagten kan kun ske på grundlag af et forslag fra Kommissionen. Kommissionen har ikke fremsat et sådant forslag.

I Økofin-Rådets rapport om bedre samordning af finanspolitikken, som blev godkendt af Det Europæiske Råd på forårsmødet i 2003, anføres det, at »det ikke er nødvendigt at ændre hverken traktaten eller stabilitets- og vækstpagten eller at indføre nye budgetmål eller -regler.« I samme rapport hedder det, at »der inden for stabilitets- og vækstpagtens overordnede begrænsninger bør lægges større vægt på de offentlige finansers kvalitet, således at vækstpotentialet i EU's økonomier kan øges i overensstemmelse med Lissabon-dagsordenen«. Rådet vil fortsætte med at implementere pagten i henhold til denne rapport.

----

----

(2004/C 70 E/134)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2724/03

af Antonios Trakatellis (PPE-DE) til Kommissionen

(3. september 2003)

Om:   Ukontrolleret bortskaffelse af giftigt affald og af kemiske stoffer i Grækenland og overtrædelse af miljølovgivningen gennem et behandlingscenter for giftigt affald i Larimna i præfekturet Fthiotida

I 1998 erklærede de græske myndigheder over for Kommissionen, at der i alt blev produceret 287 000 tons farligt affald i Grækenland, hvoraf 65 000 tons blev udnyttet. I dag vurderes den årlige produktion af farligt affald til 500 000 tons ifølge oplysninger fra forskningsinstitutter.

Under hensyn til, at Grækenland den 13. juni 2002 er blevet dømt ved EF-Domstolen (sag C-33/01), fordi landet ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til at kræve, at der på alle steder, hvor der deponeres farligt affald, foretages en registrering og identificering af dette affald, som foreskrevet i direktiv 91/689/EØF (1), anmodes Kommissionen om at besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(7. oktober 2003)

----

(1)EFT L 377 af 31.12.1991, s. 20.

(2)EFT L 175 af 5.7.1991, s. 40.

(3)EFT L 73 af 14.3.1997, s. 5.

(4)  Brev af 6. december 2002 fra ministeriet for miljø, regional planlægning og anlægsarbejder.

(5)  KOM(2003) 250 endelig udg.

(6)  Dom af 13. juni 2002, Kommissionen mod Den Hellenske Republik, sag C-33/01, Sml. s. 5447.

(7)  Dom af 5. juni 2003, Kommissionen mod Den Hellenske Republik, sag C-83/02, endnu ikke trykt i Sml.

----

----

(2004/C 70 E/135)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2733/03

af Hiltrud Breyer (Verts/ALE) til Kommissionen

(11. september 2003)

Om:   Støtte til stålværket Georgsmarienhütte

Den 1. marts 2003 berettede »Neue Osnabrücker Zeitung« (NOZ) om bytte af et stykke jord mellem stålværket Georgsmarienhütte GmbH og byen Georgsmarienhütte. I tilknytning hertil berettede NOZ den 23. april 2003 videre, at delstaten Niedersachsen stillede 1,9 mio. EUR til rådighed hertil. Dette beløb hænger sammen med, at byen Georgsmarienhütte for ca. 10 år siden erhvervede et stykke jord fra stålværket for et tilsyneladende alt for stort beløb på ca. 15 mio. DM. EU havde allerede rettet indvendinger mod en del af det beløb på ca. 80 mio. DM, som delstaten Niedersachsen for ca. 10 år siden betalte til stålværket. Endvidere vækker de gentagne salg mellem stålværket og de kommunale myndigheder mistanke om uretmæssig subvention.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(21. oktober 2003)

----

(1)EFT C 235 E af 21.8.2001.

----

----

(2004/C 70 E/136)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2734/03

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(11. september 2003)

Om:   Kryptering af EU-meddelelser

I rapporten om Echelon blev det anbefalet, at Kommissionen krypterer sine meddelelser. Hvilke fremskridt er der gjort i retning heraf, især for oversøiske kontorer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(4. november 2003)

Kommissionen har truffet de nødvendige foranstaltninger med henblik på udvikle sikkerhedsaspekterne i forbindelse med dens kommunikation, således at den kan tage højde for de risici, der er påpeget i rapporten om Echelon.

Kommissionen samarbejder med de kompetente myndigheder i medlemsstaterne om valget af systemer. Det ærede parlamentsmedlem vil forstå, at Kommissionen af sikkerhedshensyn ikke kan videregive oplysninger herom i forbindelse med en skriftlig forespørgsel. Kommissionen kan dog opfordre det ærede parlamentsmedlem til at tage direkte kontakt til den pågældende tjenestegren for yderligere oplysninger.

----

----

(2004/C 70 E/137)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2740/03

af Bernd Lange (PSE) til Kommissionen

(11. september 2003)

Om:   Krav om tilbagebetaling af meget små beløb som led i EU-støtteprogrammer

Der er på det seneste fremkommet hyppige klager over, at afregningen i EU-støtteprogrammer skal foregå så nøjagtigt, at også meget små beløb på nogle få cents i givet fald skal kræves tilbagebetalt.

Bortset fra det kolossale arbejde forbundet hermed skaber det også uforholdsmæssigt høje omkostninger. I sammenlignelige støtteprogrammer på regionalt plan gælder der derimod i de fleste tilfælde en vis margin, således at småbeløb ikke skal kræves tilbagebetalt.

Er Kommissionen bekendt med dette problem?

Påtænker Kommissionen for fremtiden at udforme støtteprogrammerne på en sådan måde, at der tillades en vis margin i afregningen af meget små beløb?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(22. oktober 2003)

Hvad angår den direkte forvaltning og inddrivelsen af sine fordringer, anvender Kommissionen reglerne i finansforordningen (1) og gennemførelsesbestemmelserne (2) til denne forordning.

Ifølge artikel 79 i gennemførelsesbestemmelserne gælder følgende: »Ved fastlæggelsen af en fordring sikrer den anvisningsberettigede sig (...) g) at der er overensstemmelse med princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning«. Det indebærer, at den anvisningsberettigede skal undersøge, om den forventede omkostning ved inddrivelsen vil overstige fordringens beløb, og om en eventuel afståelse fra at inddrive fordringen vil skade Fællesskabernes image (artikel 87, stk. 1, litra a) i samme forordning).

Kommissionens regnskabsfører fremhæver jævnligt denne bestemmelse, som vedrører det ærede medlems forespørgsel, over for de anvisningsberettigede, der er ansvarlige for fastlæggelsen af fordringer inden for de områder, de har fået tildelt.

----

(1)  Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 248 af 16.9.2002.

(2)  Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23. december 2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002, EFT L 357 af 31.12.2002.

----

----

(2004/C 70 E/138)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2754/03

af Samuli Pohjamo (ELDR) til Kommissionen

(15. september 2003)

Om:   Muligheder for, at Kommissionen oversættere kan arbejde i deres hjemlandet

Man har over for mig fremsat tanken om, at der skal være mere fleksible muligheder for, at Kommissionens oversættere kan arbejde i deres hjemland. Dette er absolut muligt med den moderne teknologi. Både tjenestemands- og kontraktansatte oversættere i Kommissionen opfatter den »tvungne« flytning til Bruxelles som noget, der forringer livskvaliteten.

Som særligt problematiske er boligomkostningerne og de vanskeligheder for privatlivet, som flytningen til et storbymiljø indebærer, blevet opfattet. Det er også værd at bemærke, at det ville indebære færre omkostninger for Kommissionen, hvis oversætterne kunne arbejde i deres hjemland. For at bevare oversætternes kulturelle viden og dermed også de faglige færdigheder ville et mere permanent ophold i hjemlandet også være vigtigt.

Kan oversætternes arbejde gøres mere fleksibelt, end det er tilfældet på nuværende tidspunkt ved at gøre det muligt, at der som hovedregel arbejdes hjemme?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(25. november 2003)

Kommissionen har forståelse for de overvejelser, som det ærede medlem har gjort sig, men må bekræfte, at tjenestemandsansatte oversættere har de samme rettigheder og pligter som andre tjenestemænd, og de er ansat på de samme vilkår og betingelser i »Ordninger og forordninger for tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber«. De skal derfor rette sig efter artikel 20 i personalevedtægten, som fastslår at:

Som resultat heraf ville det normalt ikke anses som værende i overensstemmelse med betingelserne i personalevedtægten, hvis tjenestemænd, som ikke stammer fra det land, hvori de er ansat, fik tilladelse til at arbejde som fastansatte på fuldtid i deres hjemland. Den samme regel gælder også for oversættere, der undtagelsesvis er ansat som hjælpeansatte eller midlertidigt ansatte.

Kommissionen har ikke til hensigt at afvige fra denne regel i forbindelse med indførelsen af distancearbejdsordninger.

----

----

(2004/C 70 E/139)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2757/03

af Marco Cappato (NI) til Rådet

(10. september 2003)

Om:   Den nordkoreanske atomkrise

Der har for nylig i Peking fundet forhandlinger sted om en løsning af den nordkoreanske atomkrise med deltagelse af repræsentanter fra Nord- og Sydkorea, Kina, Japan, Rusland og USA.

EU er, som det fremgår af den seneste beretning fra Kontoret for Humanitær Bistand (1) den vigtigste donor af humanitær bistand til Nordkorea, som modtager en stor del af EU's humanitære bistand til Asien.

På topmødet i Thessaloniki udtrykte Det Europiske Råd på ny, at det er rede til »at bidrage til en multilateral diplomatisk løsning på krisen, og udtrykker sin støtte til den politik for fred og velstand, som Republikken Korea følger«.

Kan Rådet gøre rede for, hvorfor EU ikke var repræsenteret under forhandlingerne i Peking?

Hvad vil Rådet gøre for at sikre, at de europæiske repræsentanter kan deltage i fremtidige politiske og diplomatiske forhandlinger om det vanskelige spørgsmål om Nordkoreas atomnedrustning?

Svar

(8. december 2003)

EU støtter kraftigt de seks parters diplomatiske bestræbelser på at nå frem til en løsning på problemet med atomvåben i Nordkorea. EU håber, at processen snart vil føre til, at der tages konkrete skridt til at mindske spændingen i området, herunder skridt til at gøre Den Koreanske Halvø til atomvåbenfri zone, hvilket hele det internationale samfund har en vital interesse i.

EU er fortsat villig til at bidrage til de internationale bestræbelser på at fremme denne sag og handler efter nøje samråd med hovedaktørerne. EU er i færd med at overveje, hvorledes det kan yde støtte til de multilaterale drøftelser, når det bliver aktuelt, i samarbejde med regeringerne i de seks involverede lande.

----

(1)  KOM(2003) 430.

----

----

(2004/C 70 E/140)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2766/03

af Elly Plooij-van Gorsel (ELDR) til Kommissionen

(11. september 2003)

Om:   International byggesvindel

I januar i år spurgte jeg Kommissionen om belgiske og tyske byggefirmaers eventuelle indblanding i byggesvindel i Nederlandene. Der var samtidig tale om nederlandske virksomheders indblanding i ulovlige pris- og arbejdsaftaler i andre medlemsstater.

Kommissionen oplyste i sit svar, at den nederlandske konkurrencestyrelse (NMA) var ved at behandle en række sager, og at den regelmæssigt orienterede Kommissionen herom. Samtidig meddelte Kommissionen, at den ville tage affære, når den var kommet i besiddelse af troværdige oplysninger om et kartel, som i nævneværdig grad influerede på medlemsstaternes samhandel.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(6. november 2003)

----

(1)EUT C 11 E af 15.1.2004, s. 81.

----

----

(2004/C 70 E/141)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2768/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(16. september 2003)

Om:   Ellinika Nafpijias efterkommelse af ordrer fra det græske jernbaneselskab OSE

Ifølge offentliggørelser i den græske presse samt officielle meddelelser har selskabet »Ellinika Nafpijia A.E.« (de græske skibsværfter) vist sig ude af stand til inden for den aftalte tid at levere det rullende materiel (vogne til forstadsjernbaner, sovevogne, passagervogne m.m.), som den græske jernbaneorganisation (OSE) gennem kontrakter har afgivet ordre på. I disse kontrakter, der blev underskrevet i slutningen af 1997 og beløber sig til ca.180 mia. drakmer, indgår der nogle straffeklausuler og erstatninger i tilfælde af, at Ellinika Nafpijia ikke opfylder sine forpligtelser.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(4. november 2003)

----

----

(2004/C 70 E/142)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2773/03

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(16. september 2003)

Om:   Regler for bemanding af alarmcentraler i EU-landene

Under en ferie i Italien blev en dansk bilist påkørt af en italiensk lastbil på en motorvej. Lastbilchaufføren ville efterfølgende ikke holde ind til siden og fortsatte i stedet væk. Den danske bilist forsøgte efterfølgende at komme i kontakt med det italienske politi ved at ringe 113. Her var der ingen, der kunne forstå hverken engelsk eller tysk. Efter fire opkald måtte den pågældende opgive at komme i kontakt med politiet. Den danske trafikant slap igennem denne oplevelse uden fysiske skader, men det kunne være gået langt værre.

Kommissionen bedes oplyse hvilke regler der er for bemanding af alarmcentraler i medlemslandene med folk, der taler andre sprog end det pågældende lands eget. Endvidere ønskes en vurdering af, om det er acceptabelt, at borgere fra et andet EU-land ikke kan komme i kontakt med politiet pga. manglende sprogkundskaber hos de ansatte i opholdslandets alarmcentral.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(24. oktober 2003)

Kommissionens ansvarsområde med hensyn til politisamarbejde i EU er fastlagt i artikel 30 i traktaten om Den Europæiske Union, som definerer de områder, der er omfattet af medlemsstaternes fælles handling. Reglerne for og den interne organisation af alarmcentralerne henhører under medlemsstaternes enekompetence. Ifølge artikel 33 henhører opretholdelse af lov og orden og beskyttelse af den indre sikkerhed nemlig under medlemsstaternes ansvarsområde.

Der findes derfor ingen fællesskabsregler for bemanding af alarmcentraler i medlemsstaterne med folk, der taler andre sprog end det pågældende lands eget. Kommissionen mener dog, at det er et vigtigt led i oprettelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, at politifolk i medlemsstaterne har kendskab til ét eller flere fremmedsprog, så de kan besvare henvendelser fra borgere fra andre lande. I Fællesskabets finansieringsprogram AGIS er der taget hensyn til dette spørgsmål, og en del af de midler, der er afsat til programmet, er forbeholdt projekter, der skal forbedre politistyrkernes evne til at håndtere de udfordringer, de møder i dette nye europæiske område. Parallelt hermed er Det Europæiske Politiakademi (Cepol) også med til at øge kendskabet til fremmedsprog gennem uddannelse af politiledere.

----

----

(2004/C 70 E/143)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2774/03

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(16. september 2003)

Om:   Klassificering af Hamas som en terrororganisation

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(10. oktober 2003)

I forlængelse af FN's Sikkerhedsråds resolution 1373(2001) vedtog EU fælles holdning 2001/931/FUSP om anvendelse af specifikke foranstaltninger til bekæmpelse af terrorisme (1). Ifølge den fælles holdning finder disse specifikke foranstaltninger anvendelse på personer, grupper og enheder, der er involveret i terrorhandlinger, og som er opført i bilaget til denne fælles holdning. Den pågældende liste udarbejdes og ajourføres af Rådet.

I december 2001 opførte Rådet Izz al-Din al-Qassem, Hamas' terroristfløj, på listen. Den 12. september 2003 besluttede det at opføre Hamas i dens helhed (2).

Opførelsen på listen indebærer hovedsagelig, at medlemsstaterne gennem politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager yder hinanden den størst mulige hjælp i forebyggelsen og bekæmpelsen af terrorhandlinger (3), og at de finansielle restriktioner ifølge Rådets forordning (EF) nr. 2580/2001 af 27. december 2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme (4) finder anvendelse.

----

(1)EFT L 344 af 28.12.2001.

(2)  Fælles holdning 2003/651/FUSP, EUT L 229 af 13.9.2003.

(3)  De nærmere bestemmelser om dette samarbejde findes i Rådets afgørelse 2003/48/RIA, EFT L 16 af 22.1.2003, s. 68.

(4)EFT L 344 af 28.12.2001. Se også Rådets afgørelse 2003/646/EF af 12. september 2003 om gennemførelse af artikel 2, stk. 3, i forordning (EF) nr. 2580/2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme, og om ophævelse af afgørelse 2003/480/EF, EUT L 229 af 13.9.2003.

----

----

(2004/C 70 E/144)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2783/03

af Cristiana Muscardini (UEN), Antonio Mussa (UEN) og Adriana Poli Bortone (UEN) til Rådet

(17. september 2003)

Om:   Valg i Albanien

Den albanske befolkning skal den 10. oktober 2003 vælge en ny nationalforsamling. OSCE har i forsøget på at gøre valgprocessen mere gennemsigtig og for at studere en effektiv reform heraf udtrykkelig krævet, at den nationale valgkommission respekterer den politiske situation i landet og sammensættes af lige mange medlemmer fra flertallet og fra den nuværende opposition (3 + 3).

Vil Rådet oplyse følgende:

Svar

(8. december 2003)

Rådet er helt klar over betydningen af de lokalvalg, der fandt sted den 12. oktober 2003 i Albanien. Rådet (eksterne forbindelser) understregede i sine konklusioner af 29. september 2003»at en korrekt gennemførelse af retfærdige lokalvalg i oktober er et led i den proces, der skal bringe Albanien tættere på EU«.

Lokalvalgene i Albanien den 12. oktober 2003 blev ligesom gennemførelsen af den nye valglov og valgkomitéens arbejde overvåget af OSCE/ODIHR's valgobservatørmission, som mange EU-medlemsstater allerede havde sendt observatører til. Der vil blive forelagt en international vurdering af afviklingen af lokalvalgene i Albanien kort tid efter valget.

----

----

(2004/C 70 E/145)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2800/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(17. september 2003)

Om:   Anvendelsen af forordning (EF) nr. 1227/2001 af 18. juni 2001

De portugisiske skattemyndigheder meddelte forleden de personer, som modtager støtte i henhold til ordningen om fartøjers og besætningers midlertidige aktivitetsophør i medfør af samarbejdsaftalen på fiskeriområdet mellem Det Europæiske Fællesskab og Marokko (forordning (EF) nr. 1227/2001 (1)), at de skulle betale indkomstskat af deres personlige indtægt.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(24. oktober 2003)

Som følge af den manglende videreførelse af fiskeriaftalen med Marokko udstedte Rådet forordning (EF) nr. 2561/2001 (2) med henblik på omstille fartøjer og fiskere, der indtil 1999 var afhængige af denne aftale. I forordning (EF) nr. 1227/2001 (3) er der fastsat bestemmelser, der fraviger visse bestemmelser i forordning (EF) nr. 2792/1999 (4), for at tilpasse retsgrundlaget for de særlige støtteforanstaltninger for Marokko.

Retsgrundlaget for godtgørelserne til fiskerne som følge af den midlertidige indstilling af fiskeriet findes i artikel 16 i Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 af 17. december 1999, der siden blev ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2369/2002 af 20. december 2002 (5).

Ifølge denne artikel påhviler det de nationale forvaltningsmyndigheder at fastsætte det faktiske individuelle godtgørelsesbeløb under hensyn til relevante parametre. Under disse omstændigheder blev der fastsat forskellige godtgørelsesbeløb for spanske og portugisiske fiskere.

Støtten udbetales uden nogen form for fradrag eller tilbageholdelse, hvad der er i overensstemmelse med gældende EF-bestemmelser på dette område (6). De fiskale aspekter af indkomstbeskatningen hører under medlemsstaternes beføjelser, og de skal tage hensyn til disse aspekter, når godtgørelserne fastsættes.

----

(1)EFT L 168 af 23.6.2001, s. 1.

(2)  Rådets forordning (EF) nr. 2561/2001 af 17. december 2001 om fremme af omstillingen af de fartøjer og fiskere, der indtil 1999 var afhængige af fiskeriaftalen med Marokko (EFT L 344 af 28.12.2001).

(3)  Rådets forordning (EF) nr. 1227/2001 af 18. juni 2001 om fravigelse af visse bestemmelser i forordning (EF) nr. 2792/1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet (EFT L 168 af 23.6.2001).

(4)  Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 af 17. december 1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet (EFT L 337 af 30.12.1999).

(5)EFT L 358 af 31.12.2002.

(6)  Artikel 42 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene (EFT L 161 af 26.6.1999).

----

----

(2004/C 70 E/146)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2824/03

af Marie Isler Béguin (Verts/ALE) til Kommissionen

(18. september 2003)

Om:   Motorvej A28 og habitatdirektivet

Foreliggende oplysninger viser tydeligt, at vejbyggeriet på motorvej A28 er genoptaget, og især bemærkes gravearbejdet, der strækker sig over en 40 km lang strækning nord for Tours til Loir-dalen i departementet Sarthe.

Dette viser, at de franske myndigheder har til hensigt at fortsætte vejbyggeriet uden afbrydelser i området mellem Montabon og Ecommoy og dermed ikke agter at afvente Kommissionens behandling af Frankrigs svar på Kommissionens begrundede udtalelse af 21. december 2001 om ødelæggelse af leve- og yngleområder for den beskyttede art Osmoderma Eremita, der er opført i bilag IV i direktiv 92/43/EØF.

Kan Kommissionen af hensyn til sagens presserende karakter oplyse, hvorledes den vil følge op på denne sag, inden motorvejsbyggeriet forårsager uoprettelig skade?

Kan Kommissionen forsikre, at den ikke er blevet presset af den franske regering til at fastfryse sagerne om overholdelse af fugledirektivet og habitatdirektivet indtil næste valg til Europa-Parlamentet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(14. oktober 2003)

Kommissionen har allerede sendt en begrundet udtalelse til de franske myndigheder som følge af den manglende overholdelse af Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 (1) om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF 3. marts 1997 (2), og af Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 (3) om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, for så vidt angår jordomlægningen i forbindelse med anlæggelsen af motorvej A 28 på strækningen mellem Le Mans og Tours.

De franske myndigheder har afgivet flere svar på Kommissionens begrundede udtalelse. Sagen er bl.a. blevet drøftet på et møde mellem Kommissionen og de franske myndigheder i Bruxelles i februar 2003. På dette møde lovede de franske myndigheder at tilstille Kommissionen yderligere oplysninger om overholdelsen af artikel 12, stk. 1, litra d), og artikel 16 i Rådets direktiv 92/43/EØF, en lokal og national forvaltningsplan vedrørende arten Osmoderma eremita, yderligere forslag til lokaliteter af fællesskabs-betydning samt garantier med hensyn til kontrollen med jordomlægningsarbejderne. De franske myndigheder har givet officiel meddelelse herom til Kommissionen ved brev fra Frankrigs Faste Repræsentation ved EU i april 2003. Dette brev indeholder en række omfattende bilag. Kommissionen er nu i gang med at gennemgå det officielle svar fra de franske myndigheder for så hurtigt som muligt at beslutte, hvordan sagen skal følges op.

Ved behandlingen af denne sag såvel som ved behandlingen af enhver overtrædelse, hvor Kommissionen har beføjelse til at intervenere i sin egenskab af traktaternes vogter, varetager den sine opgaver i fuld uafhængighed og under nøje overholdelse af fællesskabsretten.

----

(1)EFT L 175 af 5.7.1985.

(2)EFT L 73 af 14.3.1997.

(3)EFT L 206 af 22.7.1992.

----

----

(2004/C 70 E/147)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2831/03

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Rådet

(23. september 2003)

Om:   Den spanske premierministers udtalelse, hvori han kritiserer konventet og oplyser, at han vil modsætte sig dele af væsentlige dele i den forfatningstekst, der er opnået enighed om

Hvordan stiller Rådet sig til de beslutninger fra Europa-Parlamentet, hvori det kræves, at der ikke stilles spørgsmålstegn ved de aftaler, der er opnået enighed om på konventet? Hvordan stiller Rådet sig til udtalelserne fra den spanske premierminister, José María Aznar, hvori denne offentligt har rejst tvivl om konventets arbejde, idet han er af den opfattelse, at dette havde fjernet sig fra sit mandat, og at regeringskonferencen burde ændre væsentlige dele af det udkast til forfatning, der er blevet fremlagt?

Svar

(8. december 2003)

Rådet noterede sig på samlingen den 29. september 2003 udtalelsen fra Europa-Parlamentet, som det havde hørt i henhold til artikel 48 i traktaten om Den Europæiske Union.

Rådet har ikke taget stilling til udtalelser fra enkelte medlemsstater og bør heller ikke gøre det.

----

----

(2004/C 70 E/148)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2833/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(23. september 2003)

Om:   Uddannelsesprogrammer for arbejdsløse gennem OAED (organisationen for beskæftigelse i Grækenland)

Ifølge ministerielt dekret 4001/3 af 3. januar 2002 fra det græske ministerium for arbejde og socialsikring skal der udvikles uddannelsesaktioner for arbejdsløse på tekniske projekter i Grækenland, som finansieres af Den Europæiske Socialfond indenfor rammerne af den tredje fællesskabsstøtteramme. Dekretet er i mellemtiden blevet ændret, og budgettet beløber sig nu til 41 mio. EUR. Den 7. april 2003, efter syv måneders forhandlinger, foreslog direktøren for OAED, at der skulle indgås en kontrakt mellem denne organisation og hver af de tekniske virksomheder, som skulle varetage gennemførelsen af programmerne.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(7. november 2003)

Uddannelsesprogrammerne, som det ærede medlem refererer til, vedrører integrerede aktioner for arbejdsløse, som er specialiserede inden for store infrastrukturprojekter, som der investeres i i Grækenland. Disse medfinansieres af Den Europæiske Socialfond (ESF), blandt andet gennem det operationelle program »Beskæftigelse og erhvervsuddannelse« under fællesskabsstøtterammerne for 2000-2006 i Grækenland.

På basis af det operationelle program omfatter disse aktioner teoretisk og praktisk uddannelse inden for visse specialiseringer. Praktikanternes tilfredsstillende gennemførelse af uddannelsesdelen kombineres med et beskæftigelsestilskud i en vis periode. Som del af en aktiv arbejdsmarkedspolitik forventes disse aktioner at øge jobmulighederne væsentligt for arbejdsløse inden for bestemte områder, hvor der på arbejdsmarkedet er stor efterspørgsel. Dette fokuseres der meget på i det omtalte operationelle program. Desuden giver disse uddannelsesaktioner mulighed for den nødvendige synergi mellem aktioner medfinansieret af ESF og Den Europæiske Fond for Regionaludvikling.

Ifølge information fra programmets forvaltningsmyndighed, som er ansvarlig for forvaltning, overvågning og kontrol af aktioner medfinansieret af ESF, er en indkaldelse af forslag blevet sat i gang i overensstemmelse med den pågældende græske lovgivning (lov 1262/1982 og 2601/1998). Uddannelsesaktionerne blev vurderet og udvalgt efter forud bestemte kriterier for at sikre god teoretisk og praktisk uddannelse samt bedre jobmuligheder for praktikanterne.

Det skal bemærkes, at den græske revisionsret, efter hvad Kommissionen har fået oplyst, har sagt god for de fulgte procedurer. Dette blev gjort før forvaltningsmyndigheden og OAED, som er den endelige støttemodtager i projektet, arbejdede videre med implementeringen af de planlagte aktioner.

----

(1)EFT L 209 af 24.7.1992, s. 1.

----

----

(2004/C 70 E/149)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2834/03

af Gilles Savary (PSE) til Kommissionen

(18. september 2003)

Om:   Luftfartsaftaler med USA

Den 1. oktober 2003 indleder EU forhandlinger i Washington med USA med henblik på at fastlægge en ny samlet juridisk ramme for transatlantiske flyforbindelser.

Hvornår forventer Kommissionen i betragtning af det ambitiøse mål og de komplicerede emner, der er tale om, at kunne indgå en aftale?

Kan Kommissionen, som i juni 2003 blev tildelt et forhandlingsmandat af Rådet, med rimelighed regne med at indgå en aftale inden for de næste måneder uden at risikere, at der ikke opnås reelle fremskridt på alle de områder, der skal drøftes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(14. oktober 2003)

I overensstemmelse med det forhandlingsmandat, som Rådet gav Kommissionen i juni 2003, var det formålet med de forhandlinger, der blev indledt den 1. oktober 2003 i Washington, at der skulle indgås en samlet aftale med De Forenede Stater med henblik på at nydefinere retsgrundlaget for de transatlantiske flyforbindelser. Der skal fastlægges en helt ny juridisk ramme. Da det er hensigten, at reformen skal være grundlæggende, skal der foretages visse tilpasninger og/eller ændringer af love og bestemmelser i De Forenede Stater og også af visse EU-lovtekster.

På grund af de væsentlige politiske diskussioner, der forventes i både Fællesskabet og De Forenede Stater i 2004, synes det på nuværende stadium ikke realistisk at regne med en aftale inden 2005.

Kommissionen mener ikke desto mindre, at der i mellemtiden bør foretages nogle ændringer af de bilaterale aftaler, så de bringes i overensstemmelse med EU-retten. De amerikanske myndigheder har fået forelagt forslag herom. Disse forslag vil blive drøftet i et andet forum end det, der behandler førnævnte samlede aftale.

----

----

(2004/C 70 E/150)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2835/03

af Heinz Kindermann (PSE) til Kommissionen

(18. september 2003)

Om:   Godkendelse af Terra-projektet Geoplantour — OLAF-undersøgelse

Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig, OLAF, undersøger under sagsnr. IO/2001/4030 formodede uregelmæssigheder i forbindelse med godkendelse af en ansøgning vedrørende Geoplantour-projektet under EU-programmet Terra i 1997.

Der anmodes om svar på følgende spørgsmål:

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(1. december 2003)

----

(1)EFT C 119 af 24.4.1996.

----

----

(2004/C 70 E/151)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2844/03

af Isabelle Caullery (UEN) til Kommissionen

(18. september 2003)

Om:   Støtte til lavprisflyselskaber

Kan Kommissionen gøre rede for sin holdning til de forskellige støtteordninger til fordel for lavprisflyselskaber (rabatter, godtgørelser og andre former for støtte) samt orientere om, hvor langt den er nået i sin undersøgelse af forvaltningen af Charleroi lufthavn?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(15. oktober 2003)

Sigtet med den undersøgelse, Kommissionen iværksatte den 11. december 2002, er at få fastslået, om de fordele, regionen Walloniet og det selskab, der varetager forvaltningen af lufthavnen (BSCA), har ydet Ryanair ved dette selskabs etablering i Charleroi i april 2001, (rabat på landingsafgifterne, afholdelse af visse udgifter i forbindelse med Ryanairs personale, dækning af udgifter til markedsføring, finansielle incitamenter, hver gang en ny luftfartsforbindelse tages i brug, m.v.), kan betragtes som statsstøtte, og i bekræftende fald, om disse fordele er forenelige med det fælles marked.

De mange indlæg, der er modtaget fra de involverede parter (i alt godt en halv snes, hovedsagelig fra luftfartsselskaber og private lufthavnsmyndigheder), Ryanair og de belgiske myndigheder, er nu ved at blive nærmere undersøgt i Kommissionen.

----

----

(2004/C 70 E/152)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2848/03

af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen

(26. september 2003)

Om:   Gennemførelse af direktiv 2000/53/EF

Ifølge direktiv 2000/53/EF (1) om udrangerede køretøjer træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at alle udrangerede køretøjer afleveres til anerkendte behandlingsvirksomheder, hvor de opbevares og undergår behandling i overensstemmelse med de nationale bestemmelser og EU-reglerne vedrørende den offentlige sundhed og miljøet.

Kan Kommissionen oplyse, om dette direktiv er blevet gennemført i den græske lovgivning? Kan Kommissionen endvidere oplyse, hvorvidt de ansvarlige græske myndigheder har oprettet databaser over de udrangerede køretøjer og behandlingen af disse køretøjer, som det kræves i direktivet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(21. oktober 2003)

----

(1)EFT L 269 af 21.10.2000, s. 34.

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/53/EF af 18. september 2000 om udrangerede køretøjer — erklæringer fra Kommissionen, EFT L 269 af 21.10.2000.

----

----

(2004/C 70 E/153)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2860/03

af Jens-Peter Bonde (EDD) til Rådet

(26. september 2003)

Om:   Artikel III-302 i udkastet til forfatning for Den Europæiske Union

Denne forespørgsel vedrører forfatningens artikel III-302 og drejer sig om Rådets flertal under førstebehandlingen.

I artikel III-302, stk. 4 og 5, hedder det, at:

I EF-traktatens artikel 251, stk. 3 (som erstattes af artikel III-302, stk. 4 og 5), hedder det, at »Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal efter udtalelse fra Europa-Parlamentet, ...«. Det ser altså ud til, at proceduren ændres fra kvalificeret flertal til simpelt flertal ved Rådets førstebehandling.

Denne fortolkning underbygges af artikel III-302, stk. 8, hvori det hedder, at »Hvis Ministerrådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal, inden for en frist på tre måneder efter modtagelsen af EuropaParlamentets ændringer ...«. Altså en klar præcisering af det kvalificerede flertal.

Kan Rådet på baggrund af ovenstående oplyse, med hvilket flertal Rådet træffer afgørelse under artikel III-302, stk. 4 og 5, og i hvilken artikel/hvilke artikler dette fastlægges?

Svar

(8. december 2003)

Rådet har på ikke taget stilling til nogen specifikke bestemmelser i det udkast til forfatningstraktat, Konventet har udarbejdet. Udkastet behandles på den igangværende regeringskonference.

----

----

(2004/C 70 E/154)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2862/03

af Anne André-Léonard (ELDR) til Kommissionen

(22. september 2003)

Om:   Scientology's »europæiske kontor for offentlige anliggender og menneskerettigheder«

Oprettelsen af Scientology-kirkens »europæiske kontor for offentlige anliggender og menneskerettigheder« i Bruxelles og kirkens lobbyvirksomhed indebærer en risiko for, at der opstår en sammenblanding af EU-institutionernes og scientologernes aktiviteter.

Disse undlader nemlig at fremstå som medlemmer af Scientology-kirken og gør brug af underorganisationer for at trænge ind i EU-institutionerne.

Hvordan forvalter Kommissionen på denne baggrund dels udvælgelsen og akkrediteringen af Scientology's underorganisationer, dels dens lobbyaktiviteter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(15. oktober 2003)

Kommissionen har altid fulgt princippet om en åben og struktureret dialog med alle eksterne parter uden at anvende et registrerings- eller akkrediteringssystem.

Dette princip er blevet fastslået i adskillige dokumenter: Kommissionens meddelelse »En åben og struktureret dialog mellem Kommissionen og interessegrupperne« (1), Hvidbogen om administrativ reform (2), Hvidbogen om nye styreformer i EU (3) og, senest, Kommissionens meddelelse om generelle principper og minimumsstandarder ved høring af interesserede parter (4). Formålet med meddelelsen om høring er især at tilskynde de interesserede parter til øget engagement gennem en mere gennemskuelig høringsproces.

Inden for disse åbne rammer er oplysninger om hen ved 700 af civilsamfundets organisationer, der virker på europæisk plan, tilgængelige på civilsamfundets database Coneccs (5) (tidligere lobbyorganisationernes database). Coneccs er en frivillig informationsdatabase, i hvilken organisationerne kan registrere sig og opdatere sine egne oplysninger. For at blive oprettet i databasen skal organisationerne opfylde visse krav om åbenhed og selv oplyse om deres vedtægter og medlemmer. Det er på baggrund af disse frivillige oplysninger, at Kommissionen kan vurdere de organisationer i civilsamfundet, der ønsker at blive registreret i databasen. Coneccs er udelukkende tænkt som en informationskilde, så oprettelsen af en organisation i databasen indebærer ikke, at organisationen registreres eller akkrediteres af Kommissionen. Organisationen, der nævnes i spørgsmålet, har indtil videre ikke ønsket at blive oprettet i databasen Coneccs.

----

(1)EFT C 63 af 5.3.1993.

(2)  KOM(2000) 200 endelig udg.

(3)  KOM(2001) 428 endelig udg.

(4)  KOM(2002) 704 endelig udg.

(5)  http://europa.eu.int/comm/civil_society/coneccs/index_en.htm

----

----

(2004/C 70 E/155)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2866/03

af Anne André-Léonard (ELDR) til Rådet

(26. september 2003)

Om:   Scientologys »Europæiske Kontor for offentlige anliggender og menneskerettigheder«

Oprettelsen af Scientology-kirkens Europæiske Kontor for offentlige anliggender og menneskerettigheder i Bruxelles og dette kontors lobbyvirksomhed risikerer at fremkalde en pærevælling af de europæiske institutioners og scientologernes aktiviteter.

Sagen er den, at sidstnævnte undlader at præsentere sig som medlemmer af Scientology-kirken og benytter sig af satellitorganisationer til at infiltrere de europæiske institutioner.

Hvad mener Rådet i denne sammenhæng om den lobbyvirksomhed, der udføres af Scientology, som navnlig benytter religion som et kommercielt produkt?

Svar

(8. december 2003)

Rådet har ikke drøftet det spørgsmål, det ærede parlamentsmedlem rejser.

----

----

(2004/C 70 E/156)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2870/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(26. september 2003)

Om:   Retlig undersøgelse af anvendelsen af støttemidler fra regionen Lombardiet til faglig uddannelse

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(11. november 2003)

Kommissionen kan oplyse, at Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) er klar over, at de italienske myndigheder har indledt en retlig undersøgelse af selskabet EAPA i forbindelse med anvendelsen af midler fra regionen Lombardiet og inddragelsen af fællesskabsmidler fra ESF til erhvervsuddannelse.

OLAF står til rådighed for de pågældende retsmyndigheder med den fornødne hjælp.

----

----

(2004/C 70 E/157)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2871/03

af Hiltrud Breyer (Verts/ALE) til Kommissionen

(22. september 2003)

Om:   Forskning i humane embryoner og stamceller fra embryoner

Af Kommissionens forslag (1) vedrørende Rådets beslutning om ændring af beslutning 2002/834/EF fremgår det, at ved Rådets møde den 30. september 2002 var Rådet og Kommissionen enige om, at »de detaljerede gennemførelsesbestemmelser for forskningsaktiviteter, der indebærer anvendelse af humane embryoner og stamceller fra humane embryoner, skal fastlægges inden den 31. december 2003. Indtil da vil Kommissionen ikke foreslå finansiering af denne type forskning, bortset fra undersøgelser vedrørende hensatte eller isolerede stamceller fra humane embryoner i kultur«. På baggrund heraf kan man konkludere, at det er Kommissionens opfattelse, at forskningsaktiviteter, der indebærer anvendelse af »overtallige« humane embryoner eller stamceller fra embryoner, kan finansieres fra og med 2004, også i de tilfælde, hvor gennemførelsesbestemmelserne endnu ikke er vedtaget, trådt i kraft eller kan anvendes. Et sådant standpunkt ville dog være i modstrid med Kommissionens erklæring om, at den i løbet af denne periode (indtil den 31. december 2003), og indtil de detaljerede gennemførelsesbestemmelser er fastlagt, ikke vil stille forslag om finansiering af sådanne forskningsaktiviteter (jf. 12374/02 ADD 1, s. 5).

Kan Kommissionen bekræfte, at den ikke vil fremsætte forslag om finansiering af de forskningsaktiviteter, der her er tale om, indtil de detaljerede gennemførelsesbestemmelser er vedtaget, trådt i kraft eller kan anvendes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(17. oktober 2003)

Rådet og Kommissionen enedes den 30. september 2002 om, at detaljerede gennemførelsesbestemmelser for forskningsaktiviteter, der indebærer anvendelse af humane embryoner og stamceller fra humane embryoner, og som kan finansieres over det sjette rammeprogram, skal fastlægges inden den 31. december 2003.

Med henblik herpå vedtog Kommissionen et forslag til ændring af særprogrammet den 9. juli 2003 (2). Rådet og Kommissionen har forpligtet sig til at nå til enighed og fuldføre lovgivningsprocessen efter Europa-Parlamentets udtalelse senest den 31. december 2003.

Kommissionen bekræfter, at den vil sætte alt ind på at opfylde denne forpligtelse, og håber på aktiv støtte fra Europa-Parlamentets side.

----

(1)  KOM(2003) 390.

(2)  KOM(2003) 390 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/158)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2873/03

af Jules Maaten (ELDR) til Kommissionen

(26. september 2003)

Om:   Sodmåling i privatbiler; direktiv 92/55/EØF, 96/96/EF og 1999/52/EF

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(6. november 2003)

Kommissionen er klar over, at der har været problemer med gennemførelsen af røg-testkravene i Rådets direktiv 1992/55/EF (4). Kommissionen har derfor foreslået en ændring ved Kommissionens direktiv 1999/52/EF (5). Dette direktiv tilpasser den oprindelige afprøvningsteknik og indfører krav om forhåndsindstilling (»pre-condition«) af motoren forud for afprøvningen. Dette krav har, så vidt Kommissionen ved, løst problemet med motorsvigt, og i Belgien foretages der da også sodmåling under den tekniske kontrol.

Rådets direktiv 96/96/EF (6) fastlægger minimumsstandarder, der skal overholdes af medlemsstaterne. I henhold til dette direktiv kan medlemsstaterne fastsætte hyppigere afprøvninger eller strengere tekniske krav for motorkøretøjer, der er indregistreret i landet selv, forudsat at disse kontrolstandarder ikke er strengere, end køretøjet er bygget til at opfylde. Følgelig har de nederlandske myndigheder ret til at kræve kontrol med privatbiler (og lette varevogne) hvert år, selv om direktivets mindsteinterval mellem afprøvningerne er sat til to år.

Sigtet med den tekniske kontrol af emissioner fra motorkøretøjer er at specificere, hvilke motorkøretøjer der er store forurenere, d.v.s. køretøjer, der forurener i et omfang, som ligger betydeligt over de foreskrevne niveauer. Denne tekniske kontrol skal være hurtig, enkel og omkostningseffektiv. Dens sigte er ikke at efterligne de faktiske forhold, men kun at identificere de køretøjer, der er slet vedligeholdt. Selv om det tyske udstødningstestningsudstyr måske er nærmere idealet, er det også forbundet med betydeligt højere udgifter. Følgelig er Kommissionen ikke af den anskuelse, at det er nødvendigt at harmonisere afprøvningsmetoderne efter den metode, der er indført fra tysk side.

----

(1)EFT L 225 af 10.8.1992, s. 68.

(2)EFT L 46 af 17.2.1997, s. 1.

(3)EFT L 142 af 5.6.1999, s. 26.

(4)  Rådets direktiv 92/55/EØF af 22. juni 1992 om ændring af Rådets direktiv 77/143/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om teknisk kontrol med motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer hertil (udstødninger).

(5)  Kommissionens direktiv 1999/52/EF af 26. maj 1999 om tilpasning af Rådets direktiv 96/96/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer hertil til den tekniske udvikling.

(6)  Rådets direktiv 96/96/EF af 20. december 1996 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer hertil.

----

----

(2004/C 70 E/159)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2874/03

af Proinsias De Rossa (PSE) til Kommissionen

(26. september 2003)

Om:   Fjernelse og opbevaring af børns organer uden forældrenes samtykke

Vil Kommissionen i forlængelse af forespørgsel E-1666/03 (1) oplyse, hvilke medlemsstater der endnu ikke har underskrevet og ratificeret FN's protokol om forebyggelse, bekæmpelse og retsforfølgelse af menneskehandel, som er et supplement til FN's konvention om grænseoverskridende organiseret kriminalitet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(27. oktober 2003)

Ifølge oplysningerne fra FN's kontor for narkotika og kriminalitet (UNODC) om protokollen om forebyggelse, bekæmpelse og retsforfølgning af menneskehandel, særlig handel med kvinder og børn, til supplering af De Forenede Nationers konvention om bekæmpelse af grænseoverskridende organiseret kriminalitet (2) underskrev alle medlemsstaterne protokollen i december 2002, men kun Spanien og Frankrig har ratificeret den.

----

(1)EUT C 51 E af 26.2.2004, s. 122.

(2)  http://www.unodc.org/unodc/en/crime_cicp_signatures_trafficking.html

----

----

(2004/C 70 E/160)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2879/03

af Jan Dhaene (PSE) til Kommissionen

(29. september 2003)

Om:   Teknisk kontrol med systemer til indirekte udsyn på lastbiler

Ifølge pressen er det kun 1,02 % af lastbilerne i Belgien, som ikke kommer igennem det tekniske syn på grund af dårligt monterede eller kvalitativt utilstrækkelige systemer til indirekte udsyn. 4,64 % af lastbilerne blev sendt bort med en meddelelse om en defekt men var ikke forpligtet til at få foretaget en fornyet kontrol. I Nederlandene fremgår det af politikontroller, at 85 % af systemerne til indirekte udsyn ikke er hensigtsmæssigt monteret. (Kilde: Goca)

I mellemtiden står den teknologiske udvikling ikke stille: Store lastbilsproducenter udvikler teknologi, hvor sensorer advarer chaufførerne mod mennesker og objekter, som ikke kan ses ved indirekte udsyn.

Kommissionen bedes besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(12. november 2003)

Kommissionens politik for teknisk kontrol af køretøjer blev udformet for mere end 25 år siden (rammedirektiv 77/143/EØF (5)) og omfattede dengang kun lastbiler, busser, hyrevogne og ambulancer. Direktivet er siden da ændret 11 gange og indeholder nu også krav om kontrol af personbiler og varebiler. Der er endvidere detaljerede krav til prøvning af køretøjernes bremser og emissioner fra udstødningen.

Rammedirektivet er med alle ændringerne blevet konsolideret i Rådets direktiv 96/96/EF af 20. december 1996 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om teknisk kontrol med motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil. Dette direktiv er senest ændret ved Kommissionens direktiv 2003/27/EF af 3. april 2003 (6), som indførte strengere emissionskontrol af benzindrevne (»Euro 3«) og dieseldrevne (»Euro 4«) biler.

Endvidere kræves det i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/30/EF af 6. juni 2000 om syn ved vejsiden af erhvervskøretøjer, der kører på Fællesskabets område (7), som er gennemført for nylig, at store erhvervskøretøjer skal underkastes målrettede syn ved vejsiden; således supplerer direktivet kravene til regelmæssige syn i direktiv 96/96/EF. Direktiv 2000/30/EF er senest ændret ved direktiv 2003/26/EF (8), hvorved det bringes i overensstemmelse med de tekniske forskrifter i direktiv 96/96/EF.

Kommissionen har fremsat et forslag vedrørende typegodkendelse af spejle og supplerende systemer til indirekte udsyn og af køretøjer udstyret med disse anordninger, og det er i øjeblikket under behandling i Europa-Parlamentet og Rådet. Forslaget giver mulighed for, at der i nogle køretøjer under nærmere afgrænsede omstændigheder kan benyttes andre anordninger til indirekte udsyn end spejle, herunder sensorbaserede systemer.

Lastbiler med største tilladt masse på mere end 7,5 ton, som ikke har frembygget førerhus, og som ikke kan opfylde kravene til synsfelt foran køretøjet ved hjælp af frontspejl, skal være forsynet med et system med kamera og monitor. Hvis det heller ikke giver det fornødne synsfelt, kan der benyttes andre anordninger til indirekte udsyn. Et sådant system skal være i stand til at få øje på en genstand med en højde på 50 cm og en diameter på 30 cm inden for det fastlagte synsfelt (bilag III, punkt 5.6.1, i førnævnte forslag).

Endvidere kan køretøjer til passagerbefordring, som har flere end 8 siddepladser foruden førerens plads, og lastbiler med største tilladt masse på mere end 7,5 ton, som har et særligt karrosseri til affaldsindsamling, være forsynet med en anden anordning til indirekte udsyn end et spejl bagpå for at sikre synsfeltet. Hvis kravene ikke kan opfyldes med en anordning af typen med kamera og monitor, kan der anvendes andre anordninger til indirekte udsyn (bilag III, punkt 10.1 og 10.2).

Kommissionen har ikke de relevante statistikker til rådighed, men er ved at indlede en cost/benefit-undersøgelse af eftermontering af spejle, der dækker blinde vinkler. Undersøgelsen skal vise, hvor og hvordan systemer til indirekte udsyn bør anbringes, og hvilken kvalitet de bør have. Undersøgelsen ventes afsluttet inden sommeren 2004, og resultaterne bliver offentliggjort på Kommissionens internetside.

----

(1)EFT L 47 af 8.2.1977, s. 47.

(2)EFT C 116 E af 26.4.2000, s. 7.

(3)EFT L 42 af 23.2.1970, s. 1.

(4)EFT C 126 E af 28.5.2002, s. 225.

(5)  Rådets direktiv 77/143/EØF af 29. december 1976 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om teknisk kontrol med motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer dertil.

(6)EUT L 90 af 8.4.2003.

(7)EFT L 203 af 10.8.2000.

(8)  Kommissionens direktiv 2003/26/EF af 3. april 2003 om tilpasning til den tekniske udvikling af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/30/EF for så vidt angår hastighedsbegrænsende anordninger og emissioner fra udstødningen på erhvervskøretøjer (EUT L 90 af 8.4.2003).

----

----

(2004/C 70 E/161)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2888/03

af Joan Vallvé (ELDR) til Kommissionen

(29. september 2003)

Om:   Flyforbindelser til De Baleariske Øer — Public service-forpligtelse

Flyforbindelserne til De Baleariske Øer er for mange europæiske borgere bindeleddet til deres respektive feriemål. For indbyggerne på øerne er de en nødvendighed for at kunne rejse til og fra fastlandet.

I artikel 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 2408/92 (1) hedder det som følger: »En medlemsstat kan efter konsultationer med de øvrige berørte medlemsstater og efter at have orienteret Kommissionen og de luftfartsselskaber, der beflyver ruten, indføre forpligtelse til offentlig tjeneste for så vidt angår ruteflyvning til en lufthavn i et yderområde eller et udviklingsområde på dens område eller på en rute med ringe trafik til en regional lufthavn på dens område, hvis ruten betragtes som vital for den økonomiske udvikling i det område, hvor lufthavnen er beliggende, i det omfang det er nødvendigt for at sikre passende ruteflyvning på ruten i overensstemmelse med fastsatte krav med hensyn til kontinuitet, regelmæssighed, kapacitet og prisfastsættelse, som luftfartsselskaberne ikke ville have påtaget sig, hvis de alene skulle tilgodese deres kommercielle interesser«.

Er der efter Kommissionens opfattelse noget til hinder for, at den spanske regering kan udpege flyforbindelserne mellem lufthavnene på henholdsvis Menorca, Ibiza og Mallorca og Den Iberiske Halvø som værende i almenhedens interesse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(11. november 2003)

Det er op til hver enkelt medlemsstat at afgøre, om det er hensigtsmæssigt at indføre forpligtelse til offentlig tjeneste i henhold til de kriterier, der er fastsat i artikel 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 2408/92 af 23. juli 1992 om EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for Fællesskabet. I henhold til artikel 4, stk. 3, kan Kommissionen kun vurdere, om forpligtelsen til offentlig tjeneste er i overensstemmelse med forordningen, når den har modtaget oplysninger fra den pågældende medlemsstat om, at der rent faktisk er indført en sådan forpligtelse.

----

(1)EFT L 240 af 24.8.1992, s. 8.

----

----

(2004/C 70 E/162)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2890/03

af Anne Jensen (ELDR) til Kommissionen

(29. september 2003)

Om:   Støtte til fabrikker i det tidligere Østtyskland

Danske leverandører af kildevand klager i øjeblikket over, at der foregår en konkurrenceforvridning på det europæiske marked, idet fabrikker placeret i det tidligere Østtyskland — bl.a. Harboe Bryggerier A/S — modtager støtte fra offentlige midler. Denne støtte gør det muligt at sende varer ind over de nærmeste grænser til meget lave priser.

Hvilke former for støtteordninger er der blevet iværksat for fabrikker i det tidligere Østtyskland i forbindelse med genopbygningen, og har Kommissionen kendskab til, hvilken støtte den pågældende virksomhed, Harboe Bryggerier A/S, har modtaget?

Accepterer Kommissionen i givet fald de vilkår, støtten er givet på, eller giver det problemer i forhold til gældende statsstøtteregler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(18. november 2003)

Kommissionen har ikke kendskab til de forhold, som det ærede medlem henviser til. Kommissionen har bedt den pågældende medlemsstat om oplysninger og på baggrund af disse, vil Kommissionen gribe ind over for en eventuel ulovlig støtte.

----

----

(2004/C 70 E/163)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2891/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(29. september 2003)

Om:   Utilstrækkelige sikkerhedsforanstaltninger på arbejdspladserne i Grækenland

Den nylige arbejdsulykke på kødforarbejdningsfabrikken »Brdr. Floridis« på grænsen mellem Ajios Ioannis Rentis og Moschatos Attikis, hvor to arbejdere omkom på tragisk vis, har igen henledt opmærksomheden på problemet med de utilstrækkelige forebyggende sikkerhedsforanstaltninger.

Selvom der i Grækenland har kunnet noteres et fald i antallet af dødsfald ved arbejdsulykker (i 2002 omkom der 153 personer sammenlignet med 181 i 2001, mens 62 arbejdere mistede livet i arbejdstiden i første halvdel af 2003), er problemet dog fortsat temmelig alvorligt.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(14. november 2003)

----

(1)  KOM(2002) 118 endelig, af 11.3.2002.

(2)  Europæiske arbejdsulykkesstatistikker.

(3)EFT L 183 af 29.6.1989, s. 1.

----

----

(2004/C 70 E/164)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2893/03

af Ole Krarup (GUE/NGL) til Kommissionen

(23. september 2003)

Om:   Krænkelse af databeskyttelsesreglerne

Vil Kommissionen oplyse, nøjagtigt hvilke dele af EU-reglerne om databeskyttelse der krænkes som følge af USA's krav om udlevering af personoplysninger fra luftfartsselskaberne i forbindelse med transatlantiske flyvninger?

Vil Kommissionen oplyse, hvornår og hvordan der vil blive bragt en ende på dette?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(6. november 2003)

Først og fremmest bør det bemærkes, at direktiv 95/46/EF (1) om beskyttelse af personoplysninger ikke finder anvendelse på databehandlinger i forbindelse med offentlig sikkerhed, forsvar, statssikkerhed og statens aktiviteter på det strafferetlige område, herunder f.eks. politiets direkte behandling af personoplysninger. Når det gælder behandling af personoplysninger, der falder ind under direktivets anvendelsesområde, således som det er tilfældet med luftfartselskabers og edb-reserveringssystemers behandling af passagerers navneoplysninger, pålægger direktivet medlemsstaterne at vedtage gennemførelsesbestemmelser, der omfatter visse regler. I disse regler indgår principperne om, at personoplysninger skal behandles loyalt og på lovlig vis, og at personoplysninger kun må videregives til et tredjeland, hvis det pågældende tredjeland sikrer et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau. Med et »tilstrækkeligt« beskyttelsesniveau menes der, at en række grundlæggende databeskyttelsesprincipper skal være retligt etableret, og at der i destinations-landet skal være tilstrækkelige mekanismer til sikring af, at disse principper overholdes. Direktivet indeholder en række undtagelser; f.eks. er det også muligt at videregive oplysninger, når dette følger af retsregler for at beskytte vigtige samfundsinteresser. En sådan retlig forpligtelse kan udspringe af national lovgivning eller af internationale aftaler. Disse retlige instrumenter tillader også, at der vedtages undtagelsesbestemmelser med henblik på at indskrænke rækkevidden af de forpligtelser og rettigheder, der er fastsat i direktivet, herunder især princippet om, at oplysninger skal anvendes til formål, der er i overensstemmelse med de formål, de blev indsamlet til. I sådanne tilfælde kræves det, at der vedtages lovbestemmelser, og at en sådan indskrænkning er nødvendig af hensyn til offentlige interesser såsom statens sikkerhed, den offentlige sikkerhed og forebyggelse, efterforskning og retsforfølgelse i straffesager eller til sikring af en overvågnings-, tilsyns- eller reguleringsfunktion, der har tilknytning — selv lejlighedsvis — til de nævnte sikkerhedsforanstaltninger.

Når luftfartsselskaberne under de nuværende omstændigheder giver USA's myndigheder adgang til fuldstændige oplysninger om alle passagerer på fly til og fra USA, skal de overholde national lovgivning vedtaget i medfør af disse bestemmelser i direktivet, og de nationale datatilsynsmyndigheder i medlemsstaterne vil kunne gøre dem til genstand for håndhævelsesaktioner, hvis de ikke overholder denne lovgivning.

Som Kommissionens medlem med ansvar for det indre marked den 9. september 2003 forklarede over for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender (LIBE-udvalget), forhandler Kommissionen med USA's myndigheder med henblik på at opnå forbedringer i behandlingen af personoplysninger i USA, således at Kommissionen i henhold til artikel 25, stk. 6, i direktivet om beskyttelse af personoplysninger, kan træffe formel afgørelse om anerkendelse af det pågældende beskyttelsesniveau som »tilstrækkeligt«.

Forbedringsbestræbelserne er for tiden koncentreret om fire hovedspørgsmål:

Det vil kun være muligt at træffe afgørelse om anerkendelse af USA's beskyttelsesforanstaltninger som »tilstrækkelige«, hvis USA er parat til at forbedre sin »praksis« betragteligt. I mangel på en sådan afgørelse, vil en bilateral international aftale kunne være en passende retlig ramme for retssikkerheden i forbindelse med videregivelse af disse oplysninger, men en sådan aftale vil heller ikke kunne indgås, før USA i betragteligt omfang har forbedret sin praksis med hensyn til beskyttelse af de videregivne oplysninger.

Kommissionen har meddelt USA, at den finder det nødvendigt at opnå en løsning inden december 2003, og USA har accepteret denne tidsfrist.

----

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger, EFT L 281 af 23.11.1995.

----

----

(2004/C 70 E/165)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2894/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(29. september 2003)

Om:   Program for opnåelse af erhvervserfaring (STAGE) i Grækenland

Programmet for opnåelse af erhvervserfaring for arbejdsløse akademikere på området informatik og kommunikation (STAGE), der i 2002 blev optaget i det operationelle program »Informationssamfundet« under den tredje fællesskabsstøtteramme for Grækenland, blev af den græske regering præsenteret som et særlig vellykket program, der efter sigende i den periode, programmet varede (ni måneder), skal have ydet fuld understøttelse til hele 4100 arbejdsløse. Der er dog blevet klaget over, at STAGE-programmet, der er blevet gennemført i adskillige år, ikke har givet sine deltagere ret til at samle erhvervsaktivitetsstempler, og det anerkendes ikke af det højeste nationale råd for udvælgelse af personale til den offentlige forvaltning (ASEP) som erhvervserfaring eller beskæftigelse. Det er meget betegnende, at der heller ikke en gang til de personer, der har deltaget i programmet, udstedes et certifikat på, at de har deltaget i et erhvervs-uddannelsesprogram under Arbejdsformidlingen, selvom det er den organisation, der er ansvarlig for gennemførelsen af dette program.

Mener Kommissionen ikke, at de praktikanter, der her er tale om, udsættes for uretfærdig behandling, og at dette stiller programmet i et dårligt lys? Agter Kommissionen i forbindelse med dette spørgsmål at tage skridt over for de græske myndigheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(5. november 2003)

Det ærede medlems spørgsmål relaterer sig til en aktion under foranstaltning 3.5 i det operationelle program »Informationssamfundet« under den tredje fællesskabsstøtteramme for Grækenland. Formålet med denne aktion, som medfinansieres af Den Europæiske Socialfond (ESF), er at give unge arbejdsløse kandidater muligheden for en ni-måneders praktikperiode inden for informationssamfundsområdet.

Ifølge forvaltningsmyndigheden for dette operationelle program:

Kommissionen har kontakt til de græske myndigheder for at diskutere, hvordan man kan forbedre de direkte eller indirekte virkninger af denne aktion.

----

----

(2004/C 70 E/166)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2899/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(1. oktober 2003)

Om:   Udviklingen i Grækenlands offentlige gæld og underskuddet på statsbudgettet i 2003

Kan Kommissionen oplyse, hvordan den vurderer udviklingen i Grækenlands underskud på statsbudgettet og den offentlige gæld som procentandel af BNP for 2003?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(4. november 2003)

I statsbudgettet for 2003 og stabilitetsprogrammet for 2002 er statsgælden fastsat til at svare til 171,05 mia. EUR, mens statens konsoliderede bruttogæld er beregnet til 150,4 mia. EUR, som repræsenterer 100,2 % af bruttonationalproduktet (BNP). Ifølge Kommissionens prognoser fra foråret forventes Grækenlands offentlige gæld at svare til 1,1 % af BNP, mens Grækenlands gældskvote forventes at ligge på 101 % af bruttonationalproduktet i slutningen af 2003.

Kommissionen skal til at udarbejde prognosen for efteråret, og disse skøn kan blive revideret.

----

----

(2004/C 70 E/167)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2901/03

af Antonio Tajani (PPE-DE) til Kommissionen

(1. oktober 2003)

Om:   Bevarelse af arbejdspladser hos Alcatel i Rieti

Telekommunikationssektoren oplever en periode med recession. Som reaktion på de negative konjunkturer har Alcatel-gruppen valgt at føre en politik, som indebærer drastiske nedskæringer i personalet. Ud over at svække forskningssektoren indebærer denne politik også en risiko for, at aktiviteterne flyttes til lande med lavere lønomkostninger.

Hvis Alcatels omstruktureringsplaner bliver gennemført, vil de gå ud over gruppens virksomheder i Syditalien og navnlig den i Rieti, som i dag betragtes som en avantgarde-virksomhed.

Kender Kommissionen til denne trussel mod økonomien i Rieti, hvor der er investeret betydelige ressourcer i den elektroniske sektor?

Hvilke initiativer vil Kommissionen — i betragtning af at Alcatel i øjeblikket kan registrere tegn på fremgang — træffe for at undgå, at et kortvarigt problem resulterer i store skader for beskæftigelsen?

Hvordan vil Kommissionen bevare virksomheder, der som den i Rieti må betragtes som værende af strategisk betydning på grund af deres særligt kvalificerede medarbejdere og højt specialiserede apparatur?

----

----

(2004/C 70 E/168)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2908/03

af Franz Turchi (UEN) til Kommissionen

(1. oktober 2003)

Om:   Alcatel-industriprojektet

I forbindelse med sit industriprojekt i Italien og Europa har Alcatel i den senere tid truffet en række afgørelser på især det beskæftigelsesmæssige område og navnlig for så vidt angår virksomhedens afdelinger i Battipaglia og Rieti (lukning af afdelingen i Rieti med et heraf følgende tab af over 1 000 arbejdspladser). Desuden henledes opmærksomheden på Alcatels konsortiemæssige stilling i Galileo-projektet under TEN-programmet, navnlig i Italien. Kan Kommissionen på baggrund af ovenstående oplyse, om der inden for industriprojektets rammer findes fremtidsstrategier vedrørende relancering, salg eller lukning af Alcatel?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

på skriftlige forespørgsler E-2901/03 og E-2908/03

(18. november 2003)

Kommissionen har ikke beføjelser til at gribe ind i virksomhedernes beslutninger, for så vidt de ikke overtræder fællesskabslovgivningen. Hvad angår beskæftigelsesaspekterne i Alcatels beslutning om at lukke virksomheden i Rieti, kan Kommissionen henvise til sit svar på skriftlig forespørgsel P-2897/03, af Roberta Angelilli (1).

Galileo-projektet er nu i sin udviklings- og valideringsfase. Fællesforetagendet Galileo har derfor det fulde ansvar for denne fase, mens virksomhedskontrakterne om rumsegmentet (og det dermed forbundne jordsegment) forvaltes af Den Europæiske Rumorganisation (ESA). Rumorganisationen vil hurtigst muligt offentliggøre et udbud om de første satellitter og det vigtige jordsegment. Adskillige virksomheder i Europa er interesserede i disse aktiviteter. En række virksomheder inden for rumsektoren, f.eks. Astrium, Alcatel og Alenia Spazio har oprettet et joint venture-selskab med navnet »Galileo Industries«, som højst sandsynligt vil byde på disse kontrakter. På nuværende tidspunkt er der dog ingen garanti for, at Galileo Industries (og dermed Alcatel) vil få tildelt kontrakterne.

Inden for rammerne af Galileo-programmet har Kommissionen ingen rettigheder eller forpligtelser vedrørende fremtiden for Alcatels virksomheder i Battipaglia og Rieti. Det skal dog nævnes, at den allerførste kontrakt om en demonstrations- og frekvensbeskyttelsesatellit til en værdi af 72 mio. EUR er blevet tildelt Galileo Industries. Denne kontrakt kan muligvis skabe beskæftigelse i de to førnævnte virksomheder.

Hvad angår de negative konsekvenser for økonomien, er området i Rieti-provinsen delvist berettiget til støtte fra Den Europæiske Fond for Regional Udvikling (EFRU) under mål 2, og Cittaducale-kommunen, hvor én af Alcatels virksomheder er placeret, er berettiget til støtte, ligesom Battipaglia-kommunen, der ligger i Campania-området, som er en region, der er berettiget til støtte under mål 1.

I den forbindelse kan aktioner, der sigter mod en produktionsomlægning af en regional økonomi finansieres på foranledning af Lazio-regionen eller Campania-regionen, som er de myndigheder, der har ansvar for udvælgelsen og gennemførelsen af interventioner på deres områder.

----

(1)EUT C 65 E af 13.3.2004, s. 242.

----

----

(2004/C 70 E/169)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2905/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(1. oktober 2003)

Om:   Arbejdsløsheden i Grækenland på grundlag af registreringen i 2001

Ifølge en artikel fra en fremtrædende universitetslærer og tidligere minister ligger arbejdsløsheden i Grækenland på omkring 9,5 % og ikke 8,9 %, som den nationale statistiske tjeneste (ESYE) har angivet.

Denne vurdering bygger på den kendsgerning, at ESYE beregner arbejdsløshedsniveauet på grundlag af optællingen fra 1991 og ikke 2001 med det resultat, at arbejdsstyrken i alderen 15 til 44 år sættes for lavt, mens arbejdsstyrken i alderen 45 år og opefter derimod sættes for højt. Dette medfører, at der for andet kvartal af 2003 er noteret en arbejdsstyrke, der ligger 461 600 under den faktiske værdi, et antal beskæftigede, der er 390 300 for lavt, og en arbejdsløshed, der er sat 71 300 for lavt.

Hvordan stiller Kommissionen sig til dette spørgsmål? Er ESYE's beregningsmetode rigtig, eller er det den ovennævnte universitetslærer, der har ret? Hvor stor er arbejdsløsheden rent faktisk i Grækenland på grundlag af de seneste oplysninger, der foreligger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(5. november 2003)

Ifølge den gældende fællesskabslovgivning skal beregningsmetoden for arbejdsløshed være i overensstemmelse med artikel 1 og 2 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1897/2000 af 7. september 2000 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 577/98 om gennemførelse af en stikprøveundersøgelse vedrørende arbejdsstyrken i Fællesskabet for så vidt angår en arbejdsdefinition af arbejdsløshed (1), og Grækenland er helt i overensstemmelse hermed.

Vedrørende grundlaget, som bruges til beregning af vægtningsfaktorerne, specificerer artikel 5 af Kommissionens forordning (EF) nr. 577/98 af 9. marts 1998 (2) ikke kilden (folkeregistre, tællinger, osv.).

Eurostats seneste ikke-sæsonjusterede data for Grækenland svarer til andet kvartal af 2003 og viser en arbejdsløshed på 8,9 %. Disse data kan findes i databasen New Cronos: Tema 3 \ undersøgelse af arbejdsstyrken (LFS) \ arbejdsløshed. De sæsonjusterede arbejdsløshedsdata, som blev offentliggjort i Eurostats seneste månedlige pressemeddelelse (nr. 113/2003 af 1. oktober 2003) viser en arbejdsløshed for Grækenland på 9,2 % for andet kvartal af 2003.

Kommissionen ønsker ikke at tage stilling til divergerende akademiske standpunkter.

----

(1)EFT L 228 af 8.9.2000.

(2)EFT L 77 af 14.3.1998.

----

----

(2004/C 70 E/170)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2906/03

af Gerhard Schmid (PSE) til Kommissionen

(1. oktober 2003)

Om:   Gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/97/EF om ændring af Rådets direktiv 91/308/EØF om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge

Den 4. december 2001 trådte Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/97/EF (1) om ændring af Rådets direktiv 91/308/EØF (2) om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge i kraft. Fristen for medlemsstaternes gennemførelse heraf var fastsat til 15. juni 2003.

Så vidt jeg ved, er direktivet endnu ikke gennemført i Det Forenede Kongerige.

Jeg spørger derfor Kommissionen om følgende:

Svar afgivet på vegne af Kommissionen af Frederik Bolkestein

(12. november 2003)

Med hensyn til det første spørgsmål kan Kommissionen oplyse, at der den 16. juli 2003 blev sendt en åbningsskrivelse til Det Forenede Kongerige om dennes manglende gennemførelse af bestemmelserne i direktiv 2001/97/EF (»direktivet«) pr. 15. juni 2003, som var fristen for gennemførelsen heraf i henhold til direktivets artikel 3. Kommissionen har endnu ikke modtaget et svar på åbningsskrivelsen.

Med hensyn til det andet spørgsmål kan Kommissionen oplyse, at Belgien, Grækenland, Frankrig, Italien, Luxembourg og Portugal (foruden Det Forenede Kongerige) ikke har meddelt Kommissionen om foranstaltninger til gennemførelse af direktivet og — så vidt Kommissionen ved — endnu ikke har omsat direktivet i national ret. Østrig har givet Kommissionen meddelelse om foranstaltninger til delvis gennemførelse af direktivet.

Med hensyn til det tredje spørgsmål skal det bemærkes, at de tiltrædende lande skal have gennemført direktivet senest på tiltrædelsesdatoen.

Med hensyn til det fjerde spørgsmål kan Kommissionen forsikre det ærede medlem om, at hvis Det Forenede Kongerige eller enhver anden medlemsstat fortsat skulle udsætte gennemførelsen af direktivet i national ret, vil Kommissionen anvende de indledte overtrædelsesprocedurer. Når dette er sagt, vil Kommissionen dog tage højde for alle oplysninger, der i mellemtiden fremsendes af medlemsstater, der mangler at omsætte direktivet.

----

(1)EFT L 344 af 28.12.2001, s. 76.

(2)EFT L 166 af 28.6.1991, s. 77.

----

----

(2004/C 70 E/171)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2914/03

af Mario Borghezio (NI) til Kommissionen

(29. september 2003)

Om:   Prodis udtalelser om Arafat falder uden for hans beføjelser

Af hvilken grund har Prodi overskredet sine beføjelser og som formand for Europa-Kommissionen udtalt, at terroristen Arafat nødvendigvis må være EU's samtalepartner?

Er sådanne udtalelser ikke i modstrid med den klare bestemmelse i EU-traktatens artikel 13, hvorefter udenrigspolitikken henhører under Rådets beføjelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(6. november 2003)

Det ærede medlem er ganske givet klar over, at formanden for Europa-Kommissionen offentligt har refereret til den erklæring, der blev fremsat under Laeken-topmødet i december 2001, og som blev genfremsat af Rådet (udenrigsministrene) den 28. januar 2001, i følgende vendinger: »For at udrydde terrorismen og for at opbygge freden har Israel brug for Den Palæstinensiske Myndighed og dens folkevalgte præsident Yasser Arafat som forhandlingspartner«.

----

----

(2004/C 70 E/172)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2915/03

af Francesco Speroni (NI) til Kommissionen

(29. september 2003)

Om:   Prodi partisk under folkeafstemningskampagnen i Sverige

Af hvilken grund tog Europa-Kommissionens formand Romano Prodi under folkeafstemningskampagnen i Sverige for nylig klart parti for dette lands tiltrædelse af euroen i stedet for at indtage en respektfuld upartisk holdning over for det svenske folks suveræne vilje til at vælge mellem to muligheder, som begge er i overensstemmelse med Unionens regelværk?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(6. november 2003)

På Parlamentets plenarmøde den 16. januar 2002 understregede formanden for Kommissionen, at »for millioner af europæiske borgere er de sedler og mønter, de går rundt med i deres lommer, et konkret tegn på det store politiske projekt, der tager sigte på et forenet Europa. Set ud fra et symbolsk synspunkt overgår dette den trods alt store følelsesmæssige betydning af afskaffelsen af paskontrollen ved EU's indre grænser. Euroen bliver på denne måde et nøgleelement for deres europæiske identitetsfølelse og deres fælles skæbne, ligesom den allerede er et konkret tegn på den europæiske integrations efterhånden uigenkaldelige karakter. (...) Det skal vi tage ved lære af, når vi forbereder alle de skridt, vi skal tage i integrationsprocessen«.

Der var ingen grund til at ændre denne velkendte holdning, der deles af hele kommissærkollegiet, under Sveriges folkeafstemningskampagne om indførelsen af euro.

----

----

(2004/C 70 E/173)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2925/03

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Europæisk produktivitetspagt

Historisk set har Europa og Spanien haft en lav produktivitet, og en af de primære grunde har været ringe udnyttelse af ny teknologi i produktionsprocesserne. Dette skal ses i forhold til USA, som ifølge ILO er verdens mest produktive land med en gennemsnitsvækst på 2,2 % i de seneste syv år.

Det er tydeligt, at Europa bør tage ved lære og gøre en indsats for at komme den manglende produktivitet til livs, og det kræver en fælles EU-pagt om at øge den lave produktivitet i Europa.

Mener Kommissionen, at det, efter succesen med den økonomiske stabilitetspagt, er på tide at foreslå en europæisk produktivitetspagt med det formål at genoprette tabt terræn i forhold til USA, hvad angår produktivitet, og sørge for, at Europa når samme produktivitetsniveau, som USA?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(4. november 2003)

Kommissionen er enig i vurderingen af, at EU — i modsætning til USA i anden halvdel af halvfemserne — ikke samtidig har kunnet skabe job og øge arbejdskraftens produktivitet. Det er i de senere år lykkes for EU at øge beskæftigelsesprocenten, mens væksten i arbejdskraftens produktivitet i modsætning til USA er faldet.

I lyset af EU's resultater i anden halvdel af halvfemserne, der haltede bagefter, blev det på Det Europæiske Råds møde i Lissabon i marts 2000 besluttet, at EU inden for ti år skulle blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden, der skulle kunne sikre en bæredygtig økonomisk vækst med flere og bedre job og større social samhørighed. På Det Europæiske Råds møde enedes man desuden om en dagsorden for strukturelle reformer, der er kendt som Lissabon-strategien.

Siden da har Det Europæiske Råd hvert år mødtes for at vurdere fremskridtene for så vidt angår Lissabon-strategien og indkredse de områder, hvor der først og fremmest skal gøres en indsats. Det italienske formandskab og Kommissionen har i det nylige »vækstinitiativ« indkredset en hurtigere gennemførelse af strukturelle reformer og fremme af investeringer i infrastruktur og menneskelige ressourcer som højt prioriterede områder, der skal forbedre vækstresultaterne i EU's økonomi. I den henseende findes der allerede en produktivitetspagt i EU.

----

----

(2004/C 70 E/174)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2928/03

af Proinsias De Rossa (PSE) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Det Europæiske Fysiske og Funktionelle Udviklingsperspektiv og SRUNA-projektet

I juni 2000 afsluttedes SRUNA-projektet (Sustainable Recreational Use of Natural Assets), der gik ud på at undersøge metoder til planlægning af bæredygtig rekreation i naturområder til rekreativ anvendelse i Dublin og Irlands centrale og østlige regioner, og som finansieredes over EU's Terra-program.

På hvilken måde er SRUNA-projektets henstillinger blevet indarbejdet i opfølgningen af Det Europæiske Fysiske og Funktionelle Udviklingsperspektiv?

Hvilke eksisterende (eller planlagte) EU-finansierede programmer og initiativer ville være relevante for gennemførelsen af SRUNA-henstillingerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(25. november 2003)

TERRA-programmet blev iværksat i 1997 som en af de innovative foranstaltninger, der blev finansieret i henhold til artikel 10 i forordningen om Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU). Programmet omfattede 15 eksperimentale, tværnationale og tværregionale pilotprojekter af nyskabende karakter inden for fysisk planlægning i hele Europa. Et af disse projekter er SRUNA-projektet (Sustainable Recreational Use of Natural Assets).

Der blev afsat i alt 40 mio. EUR til TERRA-programmet (hvoraf EFRU bidrog med 20 mio. EUR). TERRA-programmet blev udtænkt som et laboratorium for afprøvning af nye indfaldsvinkler til og metoder for fysisk planlægning. Det var ligeledes hensigten, at TERRA-programmet — sammen med Interreg II C-programmerne — skulle bidrage til en vurdering af relevansen af de politiske muligheder, der forelægges af Det Europæiske Fysiske og Funktionelle Udviklingsperspektiv (EFFU).

I den afsluttende TERRA-rapport, der blev offentliggjort af Kommissionen i begyndelsen af 2000, blev det konkluderet, at der inden for rammerne af SRUNA-projektet var opnået meget gode resultater ved at udvikle et bottom-up partnerskab for bæredygtig udvikling. Der blev desuden udarbejdet en liste over naturområder til rekreation og optimale retningslinjer for integreret planlægning (herunder en rapport om handicappedes adgang til disse naturområder). Resultaterne blev bekendtgjort gennem de TERRA-seminarer og workshops, der blev afholdt som led i bestræbelserne på at fremme kendskabet til fysisk planlægning i vidt forskellige kulturelle og institutionelle sammenhænge. Yderligere oplysninger findes på webstedet: (»«).

Som det blev påpeget ved TERRA-programmets afslutningsarrangement i foråret 2000, hvor samarbejdspartnere fra alle 15 projekter var samlet, var der ingen planer om at forlænge selve TERRA-programmet. EF-initiativet Interreg III (2000-2006) kunne snarere være en naturlig ramme om fortsættelsen af et sådant samarbejde. Kommissionen vedtog retningslinjerne for EF-initiativet Interreg III den 28. april 2000 (1). Der blev godkendt særlige retningslinjer for tværregionalt samarbejde den 4. maj 2001 (2).

----

(1)EFT C 143 af 23.5.2000.

(2)EFT C 141 af 15.5.2001.

----

----

(2004/C 70 E/175)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2931/03

af Marco Cappato (NI), Maurizio Turco (NI), Emma Bonino (NI), Marco Pannella (NI), Benedetto Della Vedova (NI), Gianfranco Dell'Alba (NI) og Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Udnævnelse af general Ammar til formand for det nationale organisationsudvalg for det internationale topmøde om informationssamfundet

Fra 1984 til 1987, hvor general Habib Ammar havde hvervet som øverstbefalende for nationalgarden, blev tortur en udbredt praksis i det tunesiske gendarmeris lokaler.

I 1986 oprettede general Habib Ammar det nationale direktorat for specialtjenester (Abhath Wa Taftich), der havde hovedsæde i kasernen i Aouina, hvor tortur er blevet systematisk og konstant anvendt mod hundreder af fanger, for det meste modstandere af Bourguibas regime.

Efter general Ben Alis statskup blev general Habib Ammar i november 1987 udnævnt til indenrigsminister i den tunesiske regering. I den tid, hvor han har været indenrigsminister, er indenrigsministeriets bygninger blevet omdannet til fængsler og torturcentre.

Med henblik på at forberede afholdelsen af det internationale topmøde om informationssamfundet (WSIS), der afholder anden etape af arbejdet i Tunesien fra den 16.-18. november 2005, har den tunesiske regering nedsat et nationalt organisationsudvalg for WSIS, som general Habib Ammar er valgt til formand for.

På baggrund af den politiske situation i Tunesien er der stadig vedvarende overtrædelser af udtryks- og meningsfriheden, både online og offline, og journalister og brugere af internettet udsættes for arrestationer, tortur og strenge fængselsstraffe.

Anser Kommissionen det ikke for nødvendigt at anvende enhver form for politisk, diplomatisk og økonomisk pression for at få den tunesiske regering til at tilbagekalde valget af general Ammar til formand for det nationale organisationsudvalg for WSIS?

Anser Kommissionen det ikke for nødvendigt at udtale sig og gå ind for at ophæve beslutningen om at holde det andet internationale topmøde om informationssamfundet i Tunesien i 2005, indtil den tunesiske regering kan love, at den fulde udøvelse af udtryksfriheden vil blive effektivt sikret i den tunesiske lovgivning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(13. november 2003)

Kommissionen er bekendt med den udnævnelse, som de ærede medlemmer henviser til.

Kommissionen har allerede i et tidligere svar på Marco Cappatos skriftlige forespørgsel E-2554/03 (1) om verdenstopmødet om informationssamfundet fremført, at der er flere faktorer at tage hensyn til.

For det første blev afgørelsen om at afholde den anden fase af verdenstopmødet om informationssamfundet i Tunesien truffet af FN's Generalforsamling, og Kommissionen har derfor kun været indirekte involveret.

For det andet vil den omstændighed, at topmødet afholdes efter Johannesburg-modellen, have en række positive virkninger formodentligt til gavn for det tunesiske civilsamfund, idet en lang række forskellige aktører vil blive involveret i forberedelsesfasen og også i selve topmødet.

For det tredje har Kommissionen i sin meddelelse til Rådet og Parlamentet »Mod et globalt partnerskab i informationssamfundet: EU's holdninger i forbindelse med De Forenede Nationers verdenstopmøde om informationssamfundet« (2) påpeget, at man »højtideligt må opretholde og udbygge følgende principper i informationssamfundet: Menings- og ytringsfrihed i overensstemmelse med FN's menneskerettighedserklæring«. Dette vil også være Kommissionens holdning til Tunesien.

Da udnævnelsen af general Ammar ikke kun er et indre anliggende i Tunesien, afhænger tilrettelæggelsen af verdenstopmødet om informationssamfundet af FN's generalforsamling og dets medlemmer.

Kommissionen vil dog følge udviklingen nøje og om nødvendigt indlede en dialog med de tunesiske myndigheder i tæt samarbejde med medlemsstaterne.

----

(1)EUT C 65 E af 13.3.2004, s. 175.

(2)  KOM(2003) 271 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/176)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2932/03

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Kampen mod forfalskninger

Fænomenet forfalskninger er ved at antage utålelige dimensioner. Det fremgår af en undersøgelse, der er foretaget af det amerikanske handelskammer i Italien i samarbejde med KPMG, at det har meget skadelige virkninger på de italienske virksomheders økonomi og de offentlige indtægter. De årlige økonomiske tab for virksomhederne er anslået til 8 mia. EUR og det dermed forbundne skattetab for den italienske stat nærmer sig 3 mia. EUR om året. Mange af virksomhederne er italienske, men et stort antal består af europæiske og amerikanske virksomheder. Sidstnævnte arbejder især inden for avanceret teknologi. Det er ikke kun virksomhederne, der lider tab, som det kunne se ud til, hvis man ser overfladisk på situationen, men problemet rammer den italienske økonomi hårdt, fordi forfalskninger såvel som piratkopier udgår en alvorlig hæmsko for investeringer i Italien. De varekategorier, der er hårdest ramt af forfalskninger, er som bekendt audiovisuelt udstyr, betalingstv, musik, programmel, videospil, mode, bøger, ure, sportsartikler, forbrugervarer, alkoholholdige drikkevarer samt legetøj.

Jeg formoder, at den situation forefindes nogenlunde tilsvarende i de andre europæiske industrilande. Kan Kommissionen på baggrund af ovenstående besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(25. november 2003)

----

(1)  http://europa.eu.int/comm/internal_market/en/indprop/piracy/index.htm

(2)  KOM(2003) 20 endelig udg.

(3)  Rådets forordning (EF) Nr. 1383/2003 af 22. juli 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder, EUT L 196 af 2.8.2003.

(4)  KOM(2000) 789 endelig udg.

(5)  KOM(2003) 46 endelig udg.

(6)EFT L 220 af 30.8.1993.

(7)EFT L 228 af 11.8.1992.

(8)  KOM(2003) 240 endelig udg.

(9)EFT L 250 af 19.9.1984.

(10)EFT L 290 af 23.10.1997.

(11)  KOM(2003) 356 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/177)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2933/03

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Grænser for den samlede DDT-koncentration i fisk

Som det sikkert er Kommissionen bekendt, har DDT-katastrofen i søen Lago Maggiore i juni 1996 medført et totalt stop for erhvervsfiskeri til stor skade for erhvervsfiskerne og turistindustrien i området. På trods af lukning og overdragelse af insektmiddelfabrikkerne, der fandt sted i andet halvår af 1996, er problemet ikke løst, idet det stadig er forbudt at fiske i den italienske del af søen. Det samlede DDT-indhold i visse fiskearter — som bl.a. er af betydelig kommerciel værdi — overstiger de højeste koncentrationer, der er fastlagt i den italienske lovgivning. I den schweiziske del af søen kan disse fiskearter imidlertid fanges og sælges, fordi de lovfæstede grænser er 10-20 gange over de italienske. Samme forskel gør sig også gældende over for alle de EU-lande, som har grænser for det samlede tilladte DDT-indhold. Heraf følger, at den fisk, der kan fanges og spises i Tyskland, Østrig og Nederlandene, er forbudt i Italien.

Kan Kommissionen på baggrund af ovenstående oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(17. november 2003)

Kommissionen har ingen beviser, der støtter hypotesen om, at situationen i Lago Maggiore, som det ærede medlem beskriver, udgør en fordrejning af samhandlen inden for Fællesskabet.

Kommissionen er enig i, at det ville være ønskværdigt, at medlemsstater anvender ensartet metodik, når der på nationalt niveau sættes grænseværdier for uønskede stoffer i fisk. Dette kunne baseres på den metodik, som Verdenssundhedsorganisationen (WHO) beskriver.

Kommissionen er ikke bekendt med nogen anmodning fra den italienske regering i denne sammenhæng.

Kommissionen har på nuværende tidspunkt ingen planer om at fremsætte forslag.

Endvidere vil Kommissionen gerne henvise det ærede medlem til svaret afgivet på den skriftlige forespørgsel E-1460/98 af Umberto Bossi (1).

----

(1)EFT C 13 af 20.1.1999.

----

----

(2004/C 70 E/178)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2937/03

af Philip Claeys (NI) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Kommissionens meddelelse om indvandring, integration og beskæftigelse — Indvandringens økonomiske rolle

I Kommissionens meddelelse om indvandring, integration og beskæftigelse (1) tales der om »undersøgelser fra hele verden« (s. 10), som skulle bekræfte, at indvandring først og fremmest har positive økonomiske gevinster.

Har Kommissionen også konsulteret undersøgelser, som kommer til den modsatte konklusion? Et nyligt eksempel er en undersøgelse »Immigration and the Dutch economy«, udført af det nederlandske Centraal Planbureau (CPB). I denne undersøgelses konklusioner lyder det bl.a., at indvandrere i alle aldre viser sig at blive en byrde for det offentlige budget, hvis deres sociale og økonomiske karakteristika svarer til den gennemsnitlige ikke-vestlige indbygger i dag. Derfor påvirkes budgetterne i negativ retning. Ifølge undersøgelsen peger disse resultater på, at indvandring ikke kan bidrage særligt til at forbedre de offentlige finanser og dermed til at kompensere for statens stigende omkostninger i forbindelse med befolkningens aldring.

På anmodning af Senatet udførte det belgiske Planbureau en undersøgelse på foranledning af et notat fra De Forenede Nationer, hvori der taltes for nye massive indvandringsbølger til Europa. Også heri blev det vist, at yderligere indvandring — bl.a. på grund af de høje omkostninger for den sociale sikkerhed — ikke er nogen løsning på den europæiske befolknings aldring.

Har Kommissionen kendskab til disse undersøgelser? Vil Kommissionen, når der bliver udfærdiget nye tekster om dette, tage resultaterne fra disse undersøgelser i betragtning?

----

(1)  KOM(2003)336.

----

----

(2004/C 70 E/179)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2938/03

af Philip Claeys (NI) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Kommissionens meddelelse om indvandring, integration og beskæftigelse

I meddelelse (1) slår man på s. 10 fast, at »fordelene og ulemperne (ved indvandring) ikke altid er ligeligt fordelt«. På s. 11 fastslår man videre: »Det udelukker dog ikke negative effekter for særlige grupper eller sektorer. Omfattende undersøgelser viser, at de uønskede virkninger især rammer arbejdere i fremstillingsindustrien og ufaglærte arbejdere i tjenesteydelsessektoren.«

Det drejer sig om et alvorligt problem, om ikke andet så på grund af den pågældende gruppes størrelse. Det er først og fremmest de socialt svageste grupper i vores samfund, som rammes hårdest af indvandringens negative effekter, ikke kun samfundsøkonomisk, men også på andre områder (fremmedgørelse i hele bydele som følge af indfødtes flugt fra byen, sociale strukturers forsvinden, kriminalitet ...). Kommissionen anerkender godt nok problemet, men tager ellers temmelig let på det.

Hvilke forholdsregler foreslår Kommissionen, at der tages for at afhjælpe dette problem?

Er der igangværende programmer angående dette?

----

(1)  COM(2003) 336.

----

----

(2004/C 70 E/180)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2986/03

af Philip Claeys (NI) til Kommissionen

(9. oktober 2003)

Om:   Meddelelse fra Kommissionen om indvandring, integration og beskæftigelse — hjerneflugt

I meddelelsen KOM(2003) 336 hedder det på side 16: »Indvandringen til EU bør ikke være til skade for udviklingslandene. Det gælder f.eks. hjerneflugt.«. Afvandringen af personer med en højere uddannelse fra udviklingslandene til Europa er et fænomen, som udgør en ond cirkel for disse lande: manglen på højtuddannet, dynamisk arbejdskraft (virksomhedsledere, ledende embedsmænd osv.) forværrer situationen dér yderligere.

Tidligere i teksten gør man dog opmærksom på problemet med de nationale ufaglærte eller lavt kvalificerede arbejdstagere, som navnlig vil blive ramt ved en omfattende indvandring af personer med ringe kvalifikationer fra tredjelande. I vort vidensamfund er behovet for arbejdstagere med ringe kvalifikationer (i hvert fald fra tredjelande) lille. Yderligere indvandring af denne art er, bl.a. af socioøkonomiske grunde, ikke ønskværdig.

På den ene side vil Kommissionen tiltrække egnet arbejdskraft (ganske vist uden at give anledning til hjerneflugt), og på den anden side erkender den problemet med den ulige fordeling af byrderne ved indvandringen i Europa (de ufaglærtes situation). Hvordan agter Kommissionen at bringe de to ting i overensstemmelse med hinanden?

----

----

(2004/C 70 E/181)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3004/03

af Philip Claeys (NI) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Kommissionens meddelelse om indvandring, integration og beskæftigelse — Stemmeret til udlændinge

I meddelelse KOM(2003) 336 tales der hele tiden om at give udlændinge i Europa »politiske rettigheder«. »Fra et integrationsmæssigt synspunkt er det naturligt, at stemmeret til lokalvalg kædes sammen med permanent ophold og ikke nationalitet. Det er Kommissionens opfattelse, at det er vigtigt for integrationsprocessen, at fastboende udlændinge opnår politiske rettigheder, og den mener, at traktaten bør danne grundlag for dette.« (s. 24)

Om udlændinge skal tildeles stemmeret eller ej, er et meget kontroversielt emne, som der i de fleste medlemsstater muligvis ikke kan findes noget demokratisk grundlag for: Offentligheden er ikke positivt indstillet.

Mener Kommissionen, at Den Europæiske Unions demokratiske legitimitet styrkes, hvis man via traktaten påtvinger en modvillig offentlighed stemmeret til udlændinge?

Hvad forstår Kommissionen helt konkret ved udtrykket »politiske rettigheder«: kun stemmeret på lokalt plan eller også på andre niveauer (i amter, provinser, til nationale parlamenter og Europa-Parlamentet)?

I hvor høj grad mener Kommissionen traktaten under de nuværende forhold vil kunne danne retsgrundlag for stemmeret til udlændinge?

Hvorpå bygger den tanke, at tildeling af stemmeret til udlændinge vil kunne fremme integrationen? I virkeligheden sker det modsatte, når bestemte rettigheder (stemmeret, statsborgerskab) tildeles automatisk eller næsten automatisk, uden at de pågældende skal yde noget til gengæld. En konkret motivation til at integrere sig falder jo bort, når tildelingen af disse rettigheder gøres uafhængig af viljen til integration.

----

----

(2004/C 70 E/182)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3029/03

af Philip Claeys (NI) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Meddelelse fra Kommissionen om indvandring, integration og beskæftigelse

I meddelelse fra Kommissionen (1) fastslås det på s. 23, at »offentligheden skal have præcise oplysninger om indvandrere og deres positive bidrag til samfundet, både økonomisk og kulturelt«. Ingen vil anfægte nødvendigheden af præcise oplysninger. Det er derfor afgørende, at oplysningerne også er fuldstændige, og at der ikke tages hensyn til tabu-emner. I mange år har det jo været god tone at forbigå bestemte spørgsmål i forbindelse med de problematiske aspekter af de mange indvandreres tilstedeværelse i tavshed eller om ikke andet, så at ignorere dem: større arbejdsløshedstal for visse grupper, stor kriminalitet, kulturelt bestemte handlemåder, som er i strid med vore grundlæggende menneskerettigheds- og ligestillingsprincipper (kvinders underordnede stilling, arrangerede ægteskaber, etc.). Disse traditioner bremser integrationen og problemerne løses ikke ved at forbi gå dem i tavshed.

Kommissionen slår til lyd for lettere adgang til statsborgerskab i det pågældende EU-værtsland og stemmeret, dog uden at der knyttes betingelser dertil. Det viser sig imidlertid i praksis, at en sådan manglende forpligtelse i stedet for at fremme snarere hæmmer integrationen.

Også familiesammenføring hilses velkommen. Netop familiesammenføringen af indvandrere i Europa med slægtninge fra deres oprindelsesland står i vejen for integrationen. I Nederlandene har man konstateret, at 70-80 % af de i landet bosatte marokkanere og tyrkere gifter sig med en partner fra hjemlandet. Det store flertal blandt disse taler gennemgående ikke nederlandsk og har intet kendskab til deres værtslands værdier og normer med det resultat, at de beskedne fremskridt, der er gjort med hensyn til integration, automatisk reduceres til nul.

Intet sted i dokumentet bliver der refereret til det ansvar, som indvandrere eventuelt selv kan påtage sig med hensyn til en del af de nuværende problemer og løsning deraf. Er Kommissionen rede til at træffe eller støtte foranstaltninger med henblik på at styrke en sammenkobling af rettigheder og pligter (krav om at lære værtslandet sprog, respektere lovene, ligestilling, følge princippet om adskillelse mellem stat og kirke)? Hvilke foranstaltninger vil der i bekræftende fald kunne være tale om?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino på skriftlige forespørgsler

E-2937/03, E-2938/03, E-2986/03, E-3004/03 og E-3029/03

(17. november 2003)

Alle de fem spørgsmål, der rejses af det ærede medlem, har direkte tilknytning til Kommissionens meddelelse om indvandring, integration og beskæftigelse, og bør derfor besvares under ét.

Kommissionen er bekendt med de nævnte undersøgelser, og disse undersøgelser samt resultaterne af andre relevante undersøgelser vil indgå i Kommissionens overvejelser. Indvandringens samlede indvirkning på samfundsøkonomien betragtes som værende forholdsvis ubetydelig. Indvandring er derfor ikke løsningen på de økonomiske problemer, der opstår som følge af befolkningens aldring, og den medfører ikke nogen betydelig samfundsøkonomisk byrde.

Kommissionen er bekendt med, at undersøgelser af indvandringens samfundsøkonomiske konsekvenser giver anledning til forskellige vurderinger. Disse forskellige resultater kan primært forklares af forskellige nationale omstændigheder, f.eks. i hvilket omfang indvandrerne er integreret i samfundet, og i et vist omfang også af metodologiske problemer.

Der er især ofte to modstridende faktorer, som er væsentlige ved bestemmelsen af indvirkningen på de offentlige finanser: på den ene side har indvandrernes aldersmæssige sammensætning en positiv indvirkning på de offentlige finanser, da indvandrere generelt er forholdsvis unge mennesker i den arbejdsdygtige alder med et potentiel over gennemsnittet for, at deres skattebetalinger overstiger summen af deres individuelle overførsler og tjenester. Den forholdsvis lave beskæftigelsesfrekvens blandt indvandrere i de fleste nuværende medlemsstater kan imidlertid på den anden side helt eller delvis opveje den økonomiske virkning af denne fordelagtige aldersmæssige sammensætning. Der er endvidere store variationer i de forskellige medlemsstater mellem indvandrernes beskæftigelsesfrekvens og beskæftigelsesfrekvensen for befolkningen i værtslandet.

Kommissionen er bekymret over de mulige uønskede virkninger, som indvandringen kan have på visse kategorier af indenlandske arbejdstagere, f.eks. ufaglærte arbejdere inden for fremstillingsindustrien og servicesektoren. I sit forslag til Rådets direktiv om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed (2) foreslår Kommissionen udtrykkeligt, at man på EU-plan fastholder princippet om præference for EU's arbejdsmarked som retlig bindende regel, der skal være gældende i hele Unionen. Dette princip, der afspejler de regler, der allerede er gældende i medlemsstaterne, kræver, at der foretages en grundig vurdering af situationen på det indenlandske arbejdsmarked, inden tredjelandsarbejdstagere får adgang. Det betyder konkret, at tredjelandsstatsborgere først kan få adgang til Unionens arbejdsmarked, hvis en stilling ikke kan udfyldes med indenlandske (Unions) arbejdstagere.

Betydningen af problemet med hjerneflugt varierer betydeligt fra sendeland til sendeland og fra sektor til sektor. I nogle tilfælde ser omkostningerne ved hjerneflugten ud til at blive mere end opvejet af de andre fordele for sendelandet, f.eks. pengeoverførsler, overførsel af knowhow og udvikling af tættere kommercielle forbindelser gennem tilstedeværelsen af fysiske personer. Politikker, som klart definerer midlertidig status, og som tilskynder til hjemrejse, er vigtige for at forhindre mulige negative virkninger. De udviklede lande kan endvidere hjælpe udviklingslandene med ledsagende målrettede politikker inden for uddannelse, udveksling af studerende og integration inden for information, kommunikation og teknologi.

I overensstemmelse med retningslinjerne for en fælles asyl- og indvandringspolitik inden for EU, der blev fastlagt af Det Europæiske Råd i Tammerfors i 1999, bør en sådan politik omfatte et element, der sikrer, at tredjelandsstatsborgere, som opholder sig lovligt i en medlemsstat, skal behandles retfærdigt. I Det Europæiske Råds konklusioner hedder det, at tredjelandsstatsborgeres retsstilling bør tilnærmes EU-borgeres retsstilling. Sådanne personer skal indrømmes en række ensartede rettigheder, som ligger så tæt som muligt på EU-borgernes rettigheder.

Kommissionen har foreslået et direktiv om status for tredjelandsstatsborgere, der er på længerevarende ophold (3), og som Rådet nåede til politisk enighed om den 5. juni 2003. Udover ligebehandling med medlemsstatens statsborgere hvad angår eksempelvis adgang til beskæftigelse, uddannelse, sociale sikringsydelser, forsamlingsfrihed, der er fastlagt i direktivet, finder Kommissionen, at medlemsstaterne bør overveje at indrømme borgere på længerevarende ophold politiske rettigheder, især på lokalt plan, når de omsætter direktivet i national lovgivning, selv om det er et spørgsmål, der hører under medlemsstaternes kompetenceområde.

Indvandrere påvirkes direkte af den politik, der føres på områder som f.eks. offentlige boliger, sundhedsområdet og uddannelsesområdet, hvor de kommunale myndigheder normalt har betydelige beføjelser. Tildeling af lokal stemmeret kan derfor medføre politisk repræsentation i afgørelser, som påvirker indvandrernes umiddelbare interesser og dermed fremme integrationsprocessen. En række medlemsstater har allerede indrømmet tredjelandsstatsborgere stemmeret til lokalvalg, og der er derfor ikke nogen grund til at tro, at der er kraftig offentlig modstand imod dette i alle medlemsstaterne. Kommissionen fremhæver endvidere, at ingen af de lande, der har indført stemmeret for ikke-statsborgere, overvejer at ophæve den, så det ser ikke ud til at have nogen negativ indvirkning på disse samfund.

Det Europæiske Råd i Tammerfors krævede udtrykkeligt »en stærkere integrationspolitik, der sigter mod at indrømme tredjelandsstatsborgere med lovlig opholdstilladelse rettigheder og forpligtelser, der kan sammenlignes med EU-borgernes«. Kommissionen er fuldt ud enig i, at indvandrerne også selv skal tage ansvar for deres integration i værtssamfundet. Kommissionen mener, at integration er en tosidet proces, som er baseret på gensidige rettigheder og tilsvarende forpligtelser. Det betyder, at værtslandet på den ene side har til opgave at sikre, at indvandrernes formelle rettigheder er på plads på en sådan måde, at indvandrerne har mulighed for at deltage i samfundslivet på det økonomiske, sociale og kulturelle plan, og at indvandrerne på den anden side respekterer værtslandets grundlæggende normer og værdier og deltager aktivt i integrationsprocessen. Det anføres, at i forslaget til direktivet om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (4), som der blev opnået politisk enighed om i juni 2003, kan medlemsstaterne kræve, at tredjelandsstatsborgere skal opfylde integrationsbetingelserne i den nationale lovgivning som betingelse for at opnå status som fastboende udlænding. Betingelserne for at få adgang til statsborgerskab fastsættes af medlemsstaterne, men det er klart, at statsborgerskab, som indebærer både rettigheder og forpligtelser for den pågældende person, kan være et vigtigt skridt i integrationsprocessen.

----

(1)  KOM(2003) 336.

(2)EFT C 332 E af 27.11.2001.

(3)EFT C 240 E af 28.8.2001.

(4)EFT C 240 E af 28.8.2001.

----

----

(2004/C 70 E/183)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2939/03

af José Ribeiro e Castro (UEN) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Fremme og udbredelse af kendskabet til Eures

I forbindelse med forelæggelsen og drøftelsen om betænkningen om Kommissionens beretning om Eures-aktiviteterne 1998-1999 — »Mod et integreret europæisk beskæftigelsesmarked: Hvad Eures kan bidrage med« — Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender (A5-0169/2001), som jeg var ordfører for, og som blev vedtaget den 31. maj 2001, havde jeg lejlighed til i begrundelsen at understrege, at offentligheden har meget ringe kendskab til Eures.

Jeg slog endvidere til lyd for, at der blev »lagt meget større vægt på informationsforanstaltninger på dette område«, idet jeg foreslog, at man benyttede reklame som permanent information og således forlængede og forstærkede den ellers kun kortvarige virkning af udbredelses- og informationskampagner.

Idet jeg som eksempel nævnte, at Eures-netstedet allerede indeholder links til annoncer vedrørende jobsøgning og udbud af job, som adskillige pressemedier i medlemsstaterne averterer og offentliggør i deres online-udgaver, stillede jeg dette spørgsmål: »Hvorfor ikke til gengæld med disse medier ikke alene forhandle de tilsvarende kontra-links, der forbinder pressemediernes online-udgaver til Eures-databasen, men også indføjelsen af små annoncer om Eures-nettet i de tilsvarende papirudgaver?«

Kommissionen bedes besvare følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(11. november 2003)

I forbindelse med lanceringen af den nye Eures-jobmobilitetsportal den 19. september 2003 blev der arrangeret en pressekonference, og arrangementet fik god mediedækning i hele Europa. Den supplerende mobilitetsoplysningskampagne, som blev iværksat samme dag, vil sikre, at Eures promoveres yderligere i 2003/2004, da alt materiale, der anvendes i forbindelse med kampagnen, omfatter henvisninger til Eures-portalen, der også er websted for kampagnen og findes på følgende websted: (http://europa.eu.int/eures/index.jsp).

Eures er grundlæggende et samarbejdsnet med deltagelse af de offentlige arbejdsformidlingskontorer. De giver input til Eures-webstedet, herunder links til medierne i medlemsstaterne. I overensstemmelse med nærhedsprincippet sørger de offentlige arbejdsformidlingskontorer i hver enkelt medlemsstat normalt for at aftale specifikke ordninger med de nationale medier. Kommissionen (Eures-koordineringsbureauet) opfordrer dog i høj grad de offentlige arbejdsformidlingskontorer til så vidt muligt at træffe foranstaltninger, som har til formål at fremme nettet og webstedet.

I de første to uger efter lanceringen af den nye Eures-portal den 19. september var antallet af besøg på 150 000 sammenlignet med 256 800 i hele september 2003 og 206 000 i hele august 2003.

Bortset fra nogle små tekniske problemer, som kun indtraf de første dage (f.eks. serverens lange responstid), blev der ikke konstateret vanskeligheder eller problemer.

Eures-webstedet bruges i næsten lige stort omfang i alle medlemsstaterne, men for en stor del af besøgenes vedkommende kan brugerens bopælsland ikke fastslås. Foreløbige statistikker om brugernes nationalitet for september 2003 viser følgende: Italien 10,41 %, Tyskland 6,86 %, Belgien 5,03 % og Nederlandene 3,43 %.

Kommissionen råder ikke over specifikke tal vedrørende andelen af »førstegangsjobsøgende« blandt Eures-brugerne, da disse ikke skal afgive oplysninger herom. Da de yngre aldersgrupper har tendens til at være mere mobile på tværs af grænserne, er det dog sandsynligt, at disse udgør en betragtelig del af Eures-brugerne.

----

----

(2004/C 70 E/184)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2941/03

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(8. oktober 2003)

Om:   Støtte fra Solidaritetsfonden

Europa-Parlamentet vedtog i forbindelse med katastrofen med olietankeren Prestige to beslutninger, hvori det anmodede Kommissionen om »at gøre en særlig indsats for at undersøge mulighederne for at anvende alle nødvendige finansielle instrumenter for at imødegå de økonomiske, sociale og miljømæssige følger af Prestiges forlis og for at støtte de erhvervssektorer, der er ramt af katastrofen« og krævede, at der »straks blev vedtaget foranstaltninger, der kan afbøde de skader, ofrene har lidt, via ibrugtagning af Solidaritetsfonden« (1) og » ... for at hjælpe befolkningerne og de erhvervssektorer, som er ramt af olieforureningskatastrofen, samt om økologisk genetablering af de berørte områder« (2).

I henhold til kommissær Barniers svar på forespørgsel E-3659/02 (3), som undertegnede modtog den 26. februar 2003, modtog Kommissionen den 14. januar 2003 en formel anmodning fra de spanske myndigheder om midler fra Solidaritetsfonden til dækning af omkostningerne til arbejdet med at rense kysten i Galicia efter olieudslippet på grund af Prestiges forlis.

I det pågældende svar erindrede Kommissionen om, at Solidaritetsfonden blev oprettet i anledning af de oversvømmelser, der opstod i flere centraleuropæiske lande sidste sommer, med henblik på at yde støtte i forbindelse med naturkatastrofer, og at støtteberettigelseskriterierne derfor er temmelig specifikke, og at fonden kun kan bruges til at yde umiddelbar finansiel støtte i overensstemmelse med de kvalifikationskriterier, der fremgår af EUSF-forordningen.

Repræsentanter for EU-institutionerne, bl.a. budgetkommissær Schreyer og Rådets formand, Magri, blev den 12. september 2003 enige om at yde støtte fra denne fond til tre medlemsstater, nemlig Spanien, Italien og Portugal. I henhold til den indgåede aftale afsættes der 8,6 mio. EUR til de områder i Spanien, der er berørt af katastrofen med Prestige, 47,6 mio. EUR til områder i Italien, hvor der for nylig har været jordskælv, og 48,5 mio. EUR til at afbøde virkningerne af de skovbrande — med kriminel baggrund — der har været i Portugal.

Hvilke vurderinger råder Kommissionen over i forbindelse med de økonomiske skader, som disse tre katastrofer har medført?

Hvilke beløb fra Solidaritetsfonden har regeringen i hhv. Spanien, Portugal og Italien anmodet EU om for at afbøde virkningerne af disse katastrofer?

Hvad er grunden til, at de områder, der blev ramt af katastrofen med Prestige forlis, skal have mindre end en femtedel af de beløb, som de nævnte jordskælvsområder i Italien og områderne med skovbrand i Portugal får?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(21. november 2003)

Kommissionen vil gerne oplyse det ærede medlem om, at den interinstitutionelle budgetprocedure af 23. september 2003 vedrørende mobiliseringen af Solidaritetsfonden berører i alt fire ansøgninger. Det første tilfælde drejer sig om en støtte på 48,539 mio. EUR som følge af den portugisiske ansøgning vedrørende skovbrande. Det andet tilfælde drejer sig om en støtte på 8,626 mio. EUR som følge af den spanske ansøgning vedrørende olieforureningskatastrofen efter olietankeren Prestiges forlis. Det tredje tilfælde drejer sig om en støtte på 30,826 mio. EUR som følge af den italienske ansøgning vedrørende jordskælvene i provinserne Campobasso (Molise) og Foggia (Puglia). Det fjerde tilfælde drejer sig om en støtte på 16,798 mio. EUR som følge af den anden italienske ansøgning vedrørende vulkanen Etnas udbrud i provinsen Catania på Sicilien.

Størrelsen af støtten fra Solidaritetsfonden til en godkendt ansøgning beregnes på en retfærdig måde afhængig af katastrofens art, omfanget af den direkte skade, beløbet til de støtteberettigede foranstaltninger og det disponible budget afhængigt af katastrofens art på det tidspunkt, hvor budgetmyndigheden foreslår en mobilisering af fonden. Det samlede budget, der hvert år kan mobiliseres for Solidaritetsfonden, er på 1 000 mio. EUR. 75 % af dette beløb (dvs. 750 mio. EUR) kan tildeles inden den 1. oktober 2003.

Den samlede anslåede skade, som anses for støtteberettiget under solidaritetsfondsforordningen (4), er for hver enkelt af de fire ansøgninger følgende: Spanien 486 000 000 EUR, Italien/Molise 1 558 000 000 EUR, Italien/Etna 932 000 000 EUR og Portugal 1 227 885 900 EUR. Det skal bemærkes, at de direkte skadesansættelser ikke omfatter økonomiske tab som f.eks. mistede turistindtægter osv.

I overensstemmelse med forordningens bestemmelser var den portugisiske ansøgning betegnet som en større katastrofe, hvorimod de tre resterende ansøgninger blev betegnet som usædvanlige, regionale katastrofer.

Det samlede budget, der er til rådighed for usædvanlige, regionale katastrofer, er på 75 mio. EUR. Under forordningen kan der inden den 1. oktober hvert år udbetales maksimalt 56 250 EUR (75 %). For at overholde alle de budgetmæssige begrænsninger er den sats, der anvendes til beregning af tildelingerne for usædvanlige, regionale katastrofer, på 2,5 % af den samlede direkte skade. For at sikre en retfærdig behandling af de italienske og spanske ansøgninger blev det foreslået at anvende denne sats på 2,5 % og dernæst reducere støtten proportionalt for at overholde forordningens grænse for tildelinger inden den 1. oktober. Derfor udgør de beløb, som er modtaget for hver enkelt af disse ansøgninger, en retfærdig procentsats på 1,98% af de respektive samlede direkte skader.

----

(1)  »Vedtagne tekster« af 19.12.2002— P5_TA(2002)0629.

(2)  »Vedtagne tekster« af 21.11.2002— P5_TA(2002) 0575.

(3)EUT C 161 E af 10.7.2003, s. 125.

(4)  Rådets forordning (EF) nr. 2012/2002 af 11. november 2002 om oprettelse af Den Europæiske Unions Solidaritetsfond, EFT L 311 af 14.11.2002.

----

----

(2004/C 70 E/185)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2950/03

af Dorette Corbey (PSE) til Kommissionen

(2. oktober 2003)

Om:   Fremtiden for LIFE-naturprogrammet

Der hersker stor uklarhed om, hvordan fremtiden for det finansielle instrument »LIFE-Natur« skal se ud i en eventuel fjerde periode, fordi det endnu er usikkert, om den kommer. LIFE's store trumf er muligheden for at arbejde på meget konkrete foranstaltninger inden for området med direkte indflydelse på den lokale biodiversitet. Ofte er foranstaltningerne dog kun små i målestok. For det meste har de den vigtige funktion at være et forbillede og i de allerfleste tilfælde med stort, lokalt engagement — ikke kun fra natur- og miljøorganisationer og offentlige myndigheder, men også fra landmænd, turistvirksomheder og omkringboende.

Vil Kommissionen svare på følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(30. oktober 2003)

Et forslag om en toårig forlængelse af den nugældende LIFE-forordning er under udarbejdelse med henblik på forelæggelse for Europa-Parlamentet og Rådet inden udgangen af oktober 2003. En sådan forlængelse vil slå bro over perioden mellem 2004 og vedtagelsen af de nye finansielle overslag. Der ventes kun mindre ændringer heraf. En hurtig vedtagelse i både Parlamentet og Rådet skulle kunne sikre den nødvendige kontinuitet.

For så vidt angår det ærede medlems spørgsmål, kan der gives følgende svar:

----

(1)  Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, EFT L 31 af 6.2.1998.

(2)  Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle, EFT L 103 af 25.4.1979.

----

----

(2004/C 70 E/186)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2958/03

af Armando Cossutta (GUE/NGL) til Kommissionen

(8. oktober 2003)

Om:   Prisstigninger i landene i eurozonen

I Italien blev der den 16. september 2003 iværksat en forbrugerstrejke for at protestere mod den ukontrollerede og konstante stigning i forbrugerpriserne. Den italienske forbrugerorganisation ADICON-SUM anslår det gennemsnitlige fald i husholdningernes købekraft for 2003 til 1000 EUR. Den gennemsnitlige inflation i eurozonen er på 2,1 %, højst i Irland med 3,9 %. I Italien er inflationen steget til 2,9 %, i Grækenland til 3,5 % og i Portugal til 3,7 %.

I Italien er inflationsraten tilbage på niveauet fra januar, og udviklingen tyder på en konstant stigning i forbrugerpriserne. Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(14. november 2003)

Kommissionen vil gerne gøre opmærksom på, at ansvaret for prisstabiliteten i euroområdet som helhed ligger hos Den Europæiske Centralbank, mens ansvaret for at bekæmpe landsspecifikke inflationstendenser ligger hos de berørte medlemsstater, da der ikke er mulighed herfor inden for rammerne af den fælles monetære politik.

De seneste tilgængelige data i forbindelse med det harmoniserede forbrugerprisindeks (HFPI) viser, at forbrugerpriserne mellem september 2002 og september 2003 er steget med 2,1 % for euroområdet som helhed, med 3,8 % i Irland, 3,3 % i Grækenland (august til august), 3,2 % i Portugal, 3,0 % i Spanien og 3,0 % i Italien, Dette er de fem medlemsstater med de højeste årlige inflationsrater.

Kommissionen henleder det ærede medlems opmærksomhed på afsnittet om euroområdet i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik (BEPG) for perioden 2003-2005, der blev vedtaget af Rådet i juni 2003. I det afsnit erkendes det, at inflationsforskelle i en monetær union er en kendsgerning, og at de inflationsforskelle, der er konstateret mellem medlemslande i euroområdet, i vidt omfang afspejler forskelle med hensyn til økonomiske strukturer og vækstrater. I BEPG anbefales det, at politiske beslutningstagere på nationalt plan analyserer årsagerne til inflationsforskelle for at kunne identificere situationer, hvor disse ikke er ønskværdige, så medlemsstaterne kan søge at afhjælpe dem med de midler, de har til rådighed. Kommissionen vil som sædvanlig fortsat nøje overvåge den makroøkonomiske situation i alle medlemsstater og aflægge rapport om gennemførelsen af BEPG.

----

----

(2004/C 70 E/187)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2963/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(8. oktober 2003)

Om:   Nedskæring af bevillinger til forskning og forebyggelse af ulykker

I en skrivelse til Kommissionens sundhedsdirektorat udtrykker Det Europæiske Netværk for Forebyggelse af Ulykker sin bekymring over nedskæringen på 30 % af de bevillinger, der stilles til rådighed for forskning og forebyggelse af ulykker. Ifølge oplysninger fra Laboratoriet for Sundhed og Epidemiologi er der til trods for, at fællesskabsbudgettet for den offentlige sundhed er blevet forhøjet, afsat 1,7-1,8 mio. EUR om året til programmet for forebyggelse af ulykker i sammenligning med 2,5 mio. EUR om året i den foregående periode.

Eftersom ulykkerne i de udviklede lande er den hyppigste dødsårsag for de produktive aldersgrupper på op til 45 år, influerer indikatoren for dødsfald på grund af ulykker i højere grad end indikatorerne for andre sygdomme (hjertekarsygdomme og kræft) på den forventede levetid, og de sociale og økonomiske omkostninger forbundet med de alvorlige ulykker er enorme for vort samfund, bedes Kommissionen besvare følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(14. november 2003)

Kommissionen har ikke for nylig skåret ned i bevillingerne til forskning og forebyggelse af ulykker i EU med 30 %.

Forslagene til finansiel støtte i forbindelse med forebyggelse af ulykker og skader, der er indgivet som led i finansieringsrunde 2003 under Fællesskabets folkesundhedsprogram behandles for tiden. En beslutning om udvælgelse af projekter, der vil blive finansieret, forventes snarest. Adskillige projekter, der omhandler ulykker og skader, er blevet indgivet i løbet af udvælgelsesprocessen.

----

----

(2004/C 70 E/188)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2967/03

af Marie-Thérèse Hermange (PPE-DE) til Kommissionen

(8. oktober 2003)

Om:   Europæisk børneombudsmand

ENOC, det europæiske netværk for børneombudsmænd, blev af Unicef stiftet i 1997 i Trondheim, Norge som forbindelsesorgan mellem de europæiske børneombudsmænd. Adskillige EU-medlemslande er på indeværende tidspunkt repræsenteret i netværket, nemlig Belgien, Danmark, Det Forenede Kongerige, Frankrig, Spanien, Sverige og Østrig.

Lande eller regioner med en uafhængig børneombudsmand kan deltage i netværket, hvis hovedformål er at forbedre respekten for børns rettigheder i Europa og føre opsyn med, om konventionen om børns rettigheder overholdes, samt at støtte individuelle og kollektive foranstaltninger på området og yde assistance i forbindelse med indførelsen af relevante politikker i de enkelte lande.

Netværket fungerer samtidig som forum for udveksling af oplysninger, erfaringer og idéer mellem de europæiske lande, navnlig gennem sammenlignende undersøgelser.

Vil Kommissionen udnævne en »europæisk børneombudsmand« for at gøre de foranstaltninger, der gennemføres i Europa, mere gennemskuelige og samtidig mere synlige? Udnævnelsen af en sådan børneombudsmand ville desuden fremme koordineringen af det europæiske netværk og utvivlsomt også forbedre forsvaret af børns interesser og behov.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(19. november 2003)

Traktaternes nuværende udformning giver ikke Kommissionen det nødvendige retsgrundlag til at handle i overensstemmelse med det ærede medlems forslag med hensyn til at koordinere de aktiviteter, som udføres af ombudsmænd, medlemsstaterne har udnævnt.

Desuden fastholdt de 15 medlemsstaters ministre med ansvar for børn i deres konklusioner ikke muligheden for at udnævne en sådan europæisk ombudsmand på mødet i Lucca (Italien) den 25.-26. september 2003.

Kommissionen fik i april 2003 forelagt en anmodning fra ENOC om økonomisk støtte fra Kommissionen til at oprette et permanent sekretariat.

I sit svar til ENOC gennemgik Kommissionen udførligt finansieringsmekanismerne for driftstilskud og understregede, at udbetalingen af disse tilskud afhang af budgetmyndighedens godkendelse, dvs. Parlamentet og Rådet.

Hvis ENOC ønsker at modtage EU-tilskud, skal det sende en anmodning herom. ENOC har endnu ingen beslutning taget i denne henseende.

----

----

(2004/C 70 E/189)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2968/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(8. oktober 2003)

Om:   Eurojust

Kan Kommissionen besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(12. november 2003)

Kommissionen anmodede ved brev af 23. juni 2003 medlemsstaterne om oplysninger om, hvilke foranstaltninger de har truffet for at gennemføre Rådets afgørelse af 28. februar 2002 om etablering af Eurojust. Kommissionen vil udarbejde en rapport på basis af de fremkomne oplysninger.

Indtil nu (13. oktober 2003) har otte medlemsstater indsendt skriftligt svar.

Der kan drages følgende foreløbige konklusioner på basis af de indkomne oplysninger:

----

(1)EFT L 63 af 6.3.2002, s. 1.

----

----

(2004/C 70 E/190)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2970/03

af Catherine Stihler (PSE) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Udtræden af den fælles fiskeripolitik

Kan Kommissionen redegøre for en medlemsstats mulighed for at trække sig ud af den fælles fiskeripolitik i henhold til de nugældende traktater og udkastet til en europæisk forfatning?

Vil en sådan handling eller det at underkaste fiskeripolitikken national kontrol føre til, at den pågældende medlemsstat må træde ud af EU, eller at traktaterne skal genforhandles med enstemmig vedtagelse fra alle medlemsstaternes side?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(30. oktober 2003)

Som EU-retten ser ud i dag (EF-traktatens artikel 3, stk. 1, litra e)) omfatter EU's aktiviteter en fælles politik på fiskeriområdet, hvor EU har enekompetence, når det gælder bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne i de indre farvande og på åbent hav. Denne enekompetence med hensyn til regulering af sektoren og bevarelse af de levende marine ressourcer har hjemmel i EF-traktatens artikel 37 og 1972-tiltrædelsesaktens artikel 102. EF-Domstolen har fastlagt rækkevidden af EU's kompetence og bekræftet, at den erstatter medlemsstaternes både i EU-farvande og uden for disse. EU's enekompetence i andre farvande end EU-farvande gælder internationale forpligtelser, der er indgået enten med enkeltlande (forhandling og indgåelse af aftaler med tredjelande) eller med grupper af lande (EU-repræsentation i internationale fiskeriorganisationer) (1).

Den fælles fiskeripolitiks anvendelsesområde blev fornylig bekræftet i artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 (2). Der er således to aspekter af EU's kompetence: 1) den gælder levende akvatiske ressourcer, akvakultur og forarbejdning og afsætning af fiskevarer og akvakulturprodukter i farvande under medlemsstaters højhedsområde eller jurisdiktion og dækker alle fiskeriaktiviteter i disse farvande, uanset om det er EU-fiskere og -fartøjer eller tredjelandsfiskere og -fartøjer, der udøver disse aktiviteter; 2) den gælder alle fiskeriaktiviteter, som udøves af EU-fiskere og -fartøjer såvel inden for EU-farvande og på åbent hav som inden for tredjelandes fiskerizoner, i sidstnævnte tilfælde i overensstemmelse med reglerne i international ret.

Det sæt retsakter, som den fælles fiskeripolitik består af, er umiddelbart gældende i medlemsstaternes lovgivning og går forud for deres interne love og bestemmelser (3). Som følge heraf vil de nationale myndigheder ikke overholde deres forpligtelser ifølge EU-retten, hvis de vedtager interne retsakter om fravigelse af EF-traktaten eller EF-bestemmelser vedtaget i henhold til denne traktat. En medlemsstat kan ikke ændre ved det forhold, at EU-retten gælder ensartet i hele EU.

EF-traktatens regler kan kun ændres ved en ny traktat, som ratificeres af alle medlemsstater.

Ifølge artikel 59 i udkastet til traktat om en forfatning for Europa kan en medlemsstat frivilligt træde ud af EU, men den kan ikke trække sig ud af en bestemt EU-politik.

Det fremgår af ovenstående, at, som EU-retten ser ud i dag, og som den vil komme til at se ud, hvis forfatningsudkastet vedtages, kan en medlemsstat ikke undlade at anvende fælles regler, der er vedtaget som led i den fælles fiskeripolitik.

----

(1)  Se Domstolens dom af 14. juli 1976 i sag nr. 3, 4 og 6/76, Samling 1976, s. 1279; af 16. februar 1978 i sag nr. 61/77, Sml. 1978, s. 417; af 25. juli 1991 i sag nr. C-258/89, Sml. 1991, s. 3977; af 24. november 1992 i sag nr. C-286/90, Sml. 1992, s. I-6019; af 24. november 1993 i sag nr. C-405/92, Sml. 1993-I, s. 6133.

(2)  Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik, EFT L 358 af 31.12.2002.

(3)  EF-Domstolen fastlagde princippet om EU-rettens forrang for national ret i sin dom af 25. juli 1964 i sag nr. 6/64, Sml. 1964, s. 614 i den engelske udgave.

----

----

(2004/C 70 E/191)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2976/03

af Heinz Kindermann (PSE) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Eksportrestitutioner til ægalbumin — tidligere forespørgsel P-2696/03

I skriftlig forespørgsel P-2696/03 (1) blev der stillet to spørgsmål vedrørende eksportrestitutioner til ægalbumin. I sit svar behandlede Kommissionen imidlertid kun det første spørgsmål og ikke det andet, der udgjorde den vigtigste del af forespørgslen.

Ud over den beskrivelse af virkningerne af de vedtagne foranstaltninger, som er indeholdt i svaret, ønskes derfor følgende spørgsmål besvaret:

svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(12. november 2003)

Ifølge Kommissionen vil det ikke være muligt for Fællesskabet ensidigt at ændre toldtariffen for ægalbumin fra KN-kode 3502 til KN-kode 0408, da den nuværende tarifering er baseret på konventionen om det harmoniserede system.

Som en mulighed vil det kunne overvejes at lade ægalbumin omfatte af den fælles markedsordning for æg, men på grund af sine forpligtelser over for Verdenshandelsorganisationen (WTO), for så vidt angår æg, kan Fællesskabet ikke yde nogen restitutioner, da positionen 3502 for ægalbumin ikke er omfattet af bilaget til EF-WTO-forpligtelserne for eksportsubsidier til denne produktgruppe.

----

(1)  Se side 129.

----

----

(2004/C 70 E/192)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2978/03

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Strukturfondsmidler i Bretagne

Den franske stats budgetafgørelser indebærer, at Bretagne-regionen vil komme til at lide alvorligt under statens manglende finansielle engagement, der bringer udbetalingen af EU-bevillinger i fare. Således vil en del af de strukturfondsmidler, der er tildelt Bretagne for perioden 2000-2006, tilsyneladende blive blokeret, da den franske stat efter sigende ikke er rede til at udbetale de beløb, som den oprindelig havde forpligtet sig til inden for rammerne af »plankontrakten« mellem stat og region. Denne situation er særlig foruroligende for Lorient-området, der er ramt af en alvorlig økonomisk krise som følge af, at søværnet har forladt området, og værftsindustrien er blevet omlagt, samt for Brest-området, Trégor og den centrale og vestlige del af Bretagne.

Mener Kommissionen ikke, eftersom den altid har villet sikre, at additionalitetsprincippet overholdes nøje, at et sådant manglende finansielt engagement »midt i processen« udgør en krænkelse af dette princip? Vil en sådan holdning ikke skabe en økonomisk og finansiel usikkerhed, der er vanskelig at klare for en region, som har brug for et stærkt engagement fra europæisk side?

Agter Kommissionen at anmode den franske stat om en forklaring? Kan Kommissionen, såfremt dette allerede er sket, redegøre for de skridt, den har taget?

Svar afgivet af på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(3. november 2003)

I henhold til finansieringsplanen for enhedsprogrammeringsdokumentet for strukturinterventionerne i Bretagne for perioden 2000-2006 udgør medlemsstatens bidrag (nationalt, regionalt eller lokalt) 583 902 092 EUR af det samlede støtteberettigede beløb på 1 400 926 184 EUR (inkl. den private andel). Pr. 1. september 2003 androg programmeringsniveauet 65 % af de samlede offentlige bidrag, der er fastsat i enhedsprogrammeringsdokumentet.

Kommissionen er ikke bekendt med et eventuelt manglende finansielt engagement fra den franske stats side, der skulle føre til et fald i de nationale bidrag i enhedsprogrammeringsdokumentet for 2000-2006 for Bretagne.

Om additionalitetsprincippet er overholdt for programmerne under mål 2, bliver kontrolleret, når projekterne er halvvejs. Denne kontrol gælder samtlige franske programmer under mål 2, og ikke hvert enkelt program. De franske myndigheder skal give Kommissionen de relevante oplysninger før den 31. december 2003. Udover denne kontrol skal medlemsstaterne til enhver tid i løbet af perioden oplyse Kommissionen om eventuelle problemer med at overholde det fastlagte udgiftsniveau.

----

----

(2004/C 70 E/193)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2979/03

af Carles-Alfred Gasòliba i Böhm (ELDR) til Kommissionen

(9. oktober 2003)

Om:   Posttjenester i EU

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF (1) af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet er blevet ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/39/EF (2) af 10. juni 2002 for at tilvejebringe en yderligere åbning af Fællesskabets marked for posttjenester. Hovedformålet med dette direktiv er at gennemføre det indre marked for posttjenester, således at opfyldelse af befordringspligten sikres i overensstemmelse med konklusionerne fra topmødet i Lissabon.

I henhold til artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 4, i ovennævnte direktiv er periodiske publikationer såsom aviser på op til 2 kg omfattet af befordringspligten.

I Spanien er periodiske publikationer såsom aviser op til 2 kg i henhold til lov 24/1998 om befordringspligt og liberalisering af posttjenester, som ændret ved lov 50/1998 af 30. december 1998 og lov 53/2002 af 30. december 2002, udelukket fra befordringspligten, eller de er genstand for andre, ubegrundede krav. Navnlig kræves det, at forsendelsen emballeres eller fremstår som et brev eller en postpakke.

Mener Kommissionen ikke, at disse spanske regler er i modstrid med direktivet og er en hindring for opfyldelse af befordringspligten på EU's indre marked?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(10. november 2003)

Som det ærede medlem rigtigt anfører, omfatter befordringspligten i henhold til artikel 3 sammenholdt med artikel 2, stk. 6, i direktiv 97/67/EF (3), befordring af bl.a. aviser og tidsskrifter inden for de fastsatte minimumsvægtgrænser.

I henhold til den spanske lovgivning, nærmere bestemt artikel 15 i lov 24/1998 og artikel 27 i kongeligt dekret 1829/1999, er befordring af tidsskrifter omfattet af befordringspligten, hvis de fremstår som et brev eller en postpakke.

Kommissionen er derfor ikke enig med det ærede medlem i, at den spanske lovgivning har udelukket tidsskrifter fra den befordringspligt, som Spanien skal sikre. Tværtimod giver den spanske lovgivning mulighed for, at sådanne tidsskrifter kan forsendes på befordringspligtvilkår, hvilket er direktivets formål.

At den spanske lovgivning kræver, at disse forsendelser skal sendes i form af et brev eller en pakke, henhører under medlemsstaternes kompetence vedrørende form og metoder til at opfylde direktivets målsætning.

----

(1)EFT L 15 af 21.1.1998, s. 14.

(2)EFT L 176 af 5.7.2002, s. 21.

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67/EF af 15. december 1997 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet. Ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/39/EF af 10. juni 2002.

----

----

(2004/C 70 E/194)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2989/03

af Ioannis Marínos (PPE-DE) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Kommissionens finansiering af »European Policy Center«

»European Policy Center« (E.P.C.), der har sæde i Bruxelles, nævner i en indbydelse sendt til EP-medlemmerne, at det vil indbyde »Hans excellence Præsidenten for Nordcypern, Rauf Denktash« (sic) til en »breakfast policy briefing«, og centret tilskynder medlemmerne til at deltage i dette arrangement. Det er imidlertid velkendt, at intet land i verden (med undtagelse af Tyrkiet, der holder 37 % af Cypern under militær besættelse), anerkender, at Denktash skulle have titel af »præsident«, ej heller, at hans pseudostat skulle have nogen som helst legitimitet. Desuden har både FN og EU gentagne gange kritiseret ham for hans separatistiske tendenser. Arrangementet finder tilmed sted lige inden »præsidentvalget«, og det kan følgelig opfattes som et udtryk for støtte til Denktash over for hans politiske modstandere.

Kan Kommissionen oplyse, om det ovennævnte center finansieres fra Fællesskabsbudgettet, og i bekræftende fald siden hvilket år og med hvilke beløb? I tilfælde af, at dette center modtager økonomisk støtte fra EU, hvilke foranstaltninger agter Kommissionen så at træffe for at gøre modtagerne begribeligt, at de ikke kan bruge fællesskabsbevillingerne til at yde anerkendelse til et regime, der er baseret på vold og manglende respekt for lov og ret?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(12. november 2003)

Det Europæiske Center for politik (EPC) er en uafhængig tænketank, der har til opgave af forske i europæiske spørgsmål. Centret har modtaget økonomisk støtte fra EU, siden det blev oprettet i 1996.

Budgetmyndigheden øremærker hvert år bevillinger til tænketanken EPC under budgetpost A-3026 (tilskud til driftsomkostninger på 125 000 GBP i 1999, 2000 og 2001 og 150 000 GBP i 2002 og 2003).

Kommissionen forelægger hvert år Europa-Parlamentet en detaljeret rapport over tildelingerne under kapitel A-30. Rapporten kan ses på Kommissionens Europa-websted.

Kommissionen har endvidere siden 1999 og indtil dato tildelt et beløb på i alt 90 400 GBP til de særlige foranstaltninger, der er gennemført af EPC.

Kommissionen forstår, at det omtalte møde ikke fandt sted.

----

----

(2004/C 70 E/195)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2991/03

af Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Forbud mod mekanisk muslingefiskeri i Vadehavet

I tilknytning til min forespørgsel P-2375/03 (1) af 10. juli 2003 vedrørende det forhold, at edderfuglene dør som følge af skaldyrsfiskeriet i Vadehavet, ønsker jeg at gøre Kommissionen opmærksom på naturbalancen (RIVM) med de foreløbige konklusioner af en evalueringsundersøgelse af virkningerne af skaldyrsfiskeriet (EVA II).

Den gennemførte anden fase (1998-2003) af undersøgelsen af følgerne af skaldyrsfiskeriet i de nederlandske kystfarvande (EVA-II) giver en række vigtige foreløbige resultater:

Er Kommissionen rede til at forbyde det mekaniske muslingefiskeri i Vadehavet, nu hvor de negative følger heraf er blevet fastslået rent videnskabeligt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(7. november 2003)

Som allerede anført i svaret på det ærede medlems skriftlige forespørgsel P-2375/03, har Kommissionen indledt en række sager, bl.a. vedrørende de skadelige virkninger af den mekaniske muslingehøst i Waddensee for bestandene af vilde fugle. Waddensee er udpeget af Nederlandene som særligt beskyttet område (SPA) i medfør af Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (2) og er foreslået udnævnt til lokalitet af fællesskabsbetydning i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (3). Kommissionen hat taget de oplysninger til efterretning, det ærede medlem er fremkommet med, for så vidt angår disse aktiviteters mulige negative virkninger for de pågældende fugle.

Som led i de nævnte sager har Kommissionen for nylig tilsendt Nederlandene en skrivelse.

Kommissionen vil undersøge alle de oplysninger, de nederlandske myndigheder fremkommer med, herunder også resultaterne af den undersøgelse, det ærede medlem omtaler, når først resultaterne foreligger i deres endelige udgave, og den vil da tage stilling til, hvilke yderligere skridt bør tages i denne sag.

----

(1)EUT C 33 E af 6.2.2004, s. 256.

(2)EFT L 103 af 25.4.1979.

(3)EFT L 206 af 22.7.1992.

----

----

(2004/C 70 E/196)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2998/03

af Bill Newton Dunn (ELDR) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Inkonsekvente afgiftsfritagelser i Det Forenede Kongerige

I den medlemsstat, jeg kender bedst, opkræves der forbrugsafgift på blyfri benzin, som bruges af fartøjer, der anvendes af sejlklubber på indre vandveje, som f.eks. reservoirer eller floder, mens tilsvarende fartøjer, der opererer i havne eller kystområder, enten ikke skal betale denne afgift eller, hvis de betaler den, kan kræve at få den tilbagebetalt.

Kan Kommissionen gøre noget ved dette spørgsmål, eller er det et spørgsmål, som helt henhører under den nationale politik og subsidiaritetsprincippet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(18. november 2003)

Kommissionen skal meddele det ærede medlem, at ifølge artikel 8, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier (1) fritager medlemsstaterne mineralolier, der leveres til anvendelse som motorbrændstof med henblik på anden sejlads end lystsejlads i EF-farvande, for den harmoniserede punktafgift på betingelser, som de selv fastsætter. Hvad angår afgiften på mineralolier, der anvendes som brændstof til fartøjer med henblik på anden sejlads ad indre vandveje end lystsejlads, kan Det Forenede Kongerige ifølge artikel 8, stk. 2, litra b), i direktiv 92/81/EØF på visse betingelser selv beslutte helt eller delvist fritage disse brændstoffer for den harmoniserede punktafgiftssats.

Det Forenede Kongerige har endvidere i henhold til artikel 8, stk. 4, i direktiv 92/81/EØF opnået en særlig tilladelse fra Rådet til helt eller delvist at fritage brændstoffer til lystfartøjer for den harmoniserede punktafgiftssats indtil den 31. december 2006.

Det Forenede Kongerige vil med den særlige tilladelse, som Rådet har givet, kunne udvide denne fritagelse til også at omfatte private lystfartøjer i de indre vandveje.

Kommissionen er af den opfattelse, at det standpunkt, som Det Forenede Kongeriges myndigheder har indtaget, synes at være i overensstemmelse med Fællesskabets gældende afgiftslovgivning, og at det derfor ikke synes nødvendigt at foretage sig yderligere. Det bør bemærkes, at der er opnået enighed om tilsvarende bestemmelser, som skal indgå i det nye rådsdirektiv om beskatning af energiprodukter, som fra 1. januar 2004 skal erstatte direktiv 92/81/EØF.

----

(1)EFT L 316 af 31.10.1992, s. 12-15.

----

----

(2004/C 70 E/197)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2999/03

af Olivier Duhamel (PSE) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Informationsbrochure

Kommissionen har for nylig udgivet en informationsbrochure med titlen »Panorama — Den Europæiske Union«. Det kan undre, at der i denne historiske oversigt vedrørende Den Europæiske Union meget omhyggeligt henvises til Robert Schuman og dennes tale den 9. maj 1950, som danner grundlag for det vi i dag kender som Den Europæiske Union, mens Jean Monnet overhovedet ikke nævnes. Alle vidneudsagn fra de dengang involverede og al historisk forskning viser imidlertid, at Monnets visioner lagde grunden til Schuman-erklæringen.

Hvorledes forklarer Kommissionen denne forglemmelse? Kan den erklære sig enig i, at en omtale af den oprindelige initiativtagers mod på ingen måde forklejner den efterfølgende indsats?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(3. november 2003)

Det ærede medlem har ret i at understrege, at alle offentliggjorte tekster, uanset hvor korte de er, om den historiske baggrund for Fællesskabet ikke bør glemme Jean Monnets navn og den rolle, han spillede som inspirationskilde for Robert Schuman. Denne forglemmelse vil øjeblikkeligt blive korrigeret i onlineversionen (1) og i næste udgave af brochuren »Panorama Den Europæiske Union«.

----

(1)  http://europa.eu.int/comm/publications/booklets/eu_glance/20/index_da.htm

----

----

(2004/C 70 E/198)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3001/03

af Marco Pannella (NI), Emma Bonino (NI), Marco Cappato (NI), Gianfranco Dell'Alba (NI), Benedetto Della Vedova (NI), Olivier Dupuis (NI) og Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Stadig flere krænkelser af Montagnard-stammens (vietnamesisk højslettebefolkning) grundlæggende menneskerettigheder

Kan Kommissionen oplyse

----

----

(2004/C 70 E/199)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3002/03

af Marco Pannella (NI), Emma Bonino (NI), Marco Cappato (NI), Gianfranco Dell'Alba (NI), Benedetto Della Vedova (NI), Olivier Dupuis (NI) og Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Stadig flere krænkelser af Montagnard-stammens (vietnamesisk højslettebefolkning) grundlæggende menneskerettigheder

Kan Kommissionen oplyse

----

----

(2004/C 70 E/200)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3003/03

af Marco Pannella (NI), Emma Bonino (NI), Marco Cappato (NI), Gianfranco Dell'Alba (NI), Benedetto Della Vedova (NI), Olivier Dupuis (NI) og Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Stadig flere krænkelser af Montagnard-stammens (vietnamesisk højslettebefolkning) grundlæggende menneskerettigheder

Kan Kommissionen oplyse

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

på skriftlige forespørgsler E-3001/03, E-3002/03 og E-3003/03

(19. november 2003)

Siden februar 2001, hvor den sociale uro begyndte at brede sig i dele af Vietnams centrale højland, har det været meget vanskeligt at få uafhængige og verificerbare oplysninger om situationen, da udenlandske diplomaters og journalisters adgang til området har været stærkt begrænset. Det er derfor vanskeligt for Kommissionen at få fuldstændige førstehåndsvurderinger af den aktuelle situation i området.

Man kan imidlertid notere sig, at antallet af besøg, som det vietnamesiske udenrigsministerium står for og arrangerer, er steget i løbet af de seneste måneder. Sådanne besøg er blandt andet blevet gennemført af en lokal EU-trojka på arbejdsgruppeniveau i juni 2003 og USA's ambassadør for international religiøs frihed, John Hanford, i oktober 2003. Denne stigning i antallet af besøg tyder på en højere grad af åbenhed fra den vietnamesiske regerings side hvad angår situationen i det centrale højland. Samtidig har regeringen rettet større opmærksomhed mod området og forsøgt at løse nogle af de problemer, som gav anledning til uroen i 2001, såsom dårlige økonomiske udsigter, for stor afhængighed af kaffe som salgsafgrøde og manglende sociale serviceydelser i bl.a. sundheds- og uddannelsessektoren.

Samtidig er der dog til stadighed indløbet rapporter fra troværdige kilder, der tyder på, at de sociale konflikter, der skyldes det øgede immigrationstryk på lokale minoriteter, deres håb om øget anerkendelse af deres særpræg, uoverensstemmelser over jordrettigheder, forskellige trosretninger og ønsker om en form for politisk autonomi for området, ikke er løst. I rapporterne peges også på et stærkt pres på alle former for anderledestænkende i området, hvilket navnlig mærkes af de lokale protestanter, som regeringen mistænker for at støtte oprettelsen af et Degar-hjemland. Selv om regeringen benægter alle disse rapporter, offentliggør den med mellemrum retssager mod medlemmer af etniske minoriteter, der hjælper andre over grænsen til Cambodja, hvilket et tegn på, at utilfredsheden blandt lokale etniske minoriteter består. Der er imidlertid også rapporter om ekstern indblanding i området.

Kommissionen vil fortsat følge situationen i det centrale højland nøje gennem sine delegationer i Vietnam og Cambodja, herunder også ved deltagelse i EU-missioner til området, og tage sine forbehold for situationen op over for de vietnamesiske myndigheder med henblik på at overvåge, at de etniske minoriteters ret til at bevare deres kulturelle identitet og religiøse frihed ikke krænkes. EU har ved gentagne lejligheder givet udtryk for, at menneskerettigheder og demokratisering må udgøre en integreret del af enhver politisk dialog med tredjelande. Disse dialoger berører jævnligt spørgsmålet om fri adgang for FN's højkommissariat for flygtninge (UNHCR) og FN's menneskerettighedsrapportører. Religiøs frihed, der er en af de grundlæggende menneskerettigheder, behandles under EU's politiske dialog og, hvis det skønnes hensigtsmæssigt, henvendelser og offentlige erklæringer samt gennem EU-tiltag i fora, såsom FN's menneskerettighedskommission og det tredje udvalg i FN's generalforsamling. Henvisningen til respekten for menneskerettighederne og demokratiske principper i samarbejdsaftalen mellem EU og Vietnam giver Kommissionen mulighed for at tage menneskerettighedsspørgsmål op i sine bilaterale kontakter med den vietnamesiske regering.

Det skal også bemærkes, at den vietnamesiske regering har udtrykt interesse i at indbyde en delegation fra Parlamentet til et snarligt besøg i landet, hvilket skulle give Parlamentet mulighed for at få et førstehåndsindtryk af situationen.

----

----

(2004/C 70 E/201)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3005/03

af Albert Maat (PPE-DE) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Klassificering af æggehvide

I øjeblikket er hønseæggehvide i EU klassificeret i non-annex 1's produktgruppe (KN-kode 3502 1190 1990 2091 2099). Derfor har vi den situation, at et delt ægs æggeblomme fortsat er et landbrugsprodukt, mens æggehviden betragtes som et industriprodukt. Ganske vist anvendtes æggehvide tidligere industrielt, men nu er situationen helt anderledes, hvor den bruges i fødevaresektoren.

De ægproducenter, der eksporterer, bliver groft forfordelt på grund af denne uegentlige klassificering, fordi de går glip af en stor del eksportrestitutioner.

Kan Kommissionen oplyse, hvorledes den agter at overvinde denne »anomali«, som har alvorlige negative konsekvenser for de europæiske ægproducenter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(11. december 2003)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlige forespørgsler nr. P-2696/03 (1) og nr. P-2976/03 af Heinz Kindermann (2).

----

(1)  Se side 129.

(2)  Se side 182.

----

----

(2004/C 70 E/202)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3007/03

af Giacomo Santini (PPE-DE) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   De europæiske landdistrikters Carrefour-netværks rolle for så vidt angår informationsforanstaltninger vedrørende den fælles landbrugspolitik

I sin beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om gennemførelsen af Rådets forordning (EF) nr. 814/2000 om informationsforanstaltninger vedrørende den fælles landbrugspolitik (1) glæder Kommissionen sig over de resultater, der er opnået med oplysningskampagnerne i 2000, 2001 og 2002, idet den dog også understreger, at disse foranstaltninger kan forbedres med hensyn til virkning og cost-benefit-forhold. Kommissionen udtaler under henvisning til dataene fra Eurobarometer-lynundersøgelsen, at borgernes generelle uvidenhed om den fælles landbrugspolitik, WTO, fødevaresikkerhed og andre emner i forbindelse med den fælles landbrugspolitik mere end nogensinde bekræfter behovet for en styrkelse af informationsforanstaltningerne for at forbedre deres virkning.

De europæiske landdistrikters Carrefour-netværk har gennem mange år spillet en fremtrædende rolle for så vidt angår udbredelsen af kendskabet til den fælles landbrugspolitik takket være tilstedeværelsen i Unionen af omkring 140 europæiske landbrugsinformationscentre, som er forsynede med publikationer, nyheds- breve og websites og beskæftiger personale med kompetence på landbrugsområdet. Dette net kan yde et vigtigt bidrag til opnåelsen af målsætningerne med forordning (EF) nr. 814/2000 (2), både for så vidt angår forbedringen af den virkning, informationsforanstaltningerne har på borgerne, og for så vidt angår cost-benefit-forholdet. Det er derfor forespørgerens opfattelse, at der for at nå dette resultat bør ske struktureret inddragelse af informationscentrene fra Kommissionens landbrugsgeneraldirektorats side med henblik på at forbedre tilrettelæggelsen af oplysningskampagnerne og sikre øget sammenhæng mellem Kommissionens informationsforanstaltninger.

Der henvises desuden til, at en af de af Kommissionen trufne foranstaltninger netop er gået ud på at forbedre Carrefour-ledernes kendskab til specifikke emner i forbindelse med den fælles landbrugspolitik, og at det netop var Generaldirektoratet for Landbrug, der tog sig af denne opgave, hvilket viser, at der er behov for en funktionel forbindelse med disse centre. Landdistrikternes Carrefour-netværk har også bistået Kommissionens personale på informationsstande på landbrugsmesser.

Kan Kommissionen oplyse

----

(1)  KOM(2003) 235.

(2)EFT L 100 af 20.4.2000, s. 7.

----

----

(2004/C 70 E/203)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3068/03

af Hugues Martin (PPE-DE) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Finansiering af værtsstrukturer for EU-Info Points

Efter ikrafttrædelsen den 1. januar 2003 af den nye finansforordning for alle EU-institutionerne (Rådets forordning nr. 1605/2002 (1) af 25. juni 2002) og dens gennemførelsesbestemmelser vil de driftstilskud, som hidtil er blevet bevilget institutioner, der huser EU-Info Points, ifølge mine kilder blive tildelt efter en ny procedure. I stedet for at blive automatisk finansieret skal disse informationscentre nu deltage i et udbud for ikke at miste muligheden for at modtage sådanne tilskud.

Ud over driftstilskuddene modtog disse institutioner desuden logistikstøtte, såsom levering af publikationer, adgang til netværkets intranet og help desk-service, dokumentationshjælp og teknisk assistance samt støtte fra de netansvarliges møder, etc. Som en midlertidig løsning er det besluttet, at institutioner, der anmoder om det, også vil kunne modtage denne logistikstøtte i 2004.

Denne nye procedure, der har til formål at gøre tildelingen af finansiering mere gennemskuelig, rejser imidlertid tre spørgsmål, som Kommissionen har nævnt uden dog at give noget rigtigt svar herpå:

----

(1)EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1.

----

----

(2004/C 70 E/204)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3112/03

af Giacomo Santini (PPE-DE), Elena Paciotti (PSE), Luciana Sbarbati (ELDR), Giovanni Pittella (PSE), Generoso Andria (PPE-DE), Enrico Ferri (PPE-DE), Carlo Fatuzzo (PPE-DE), Gianfranco Dell'Alba (NI), Roberta Angelilli (UEN), Stefano Zappalà (PPE-DE), Paolo Pastorelli (PPE-DE), Antonio Di Pietro (ELDR), Mauro Nobilia (UEN), Sebastiano Musumeci (UEN), Michl Ebner (PPE-DE), Roberto Bigliardo (UEN), Catherine Guy-Quint (PSE), Adriana Poli Bortone (UEN), Fiorella Ghilardotti (PSE), Monica Frassoni (Verts/ALE), Franz Turchi (UEN), Massimo Carraro (PSE), Guido Bodrato (PPE-DE), Francesco Musotto (PPE-DE), Vincenzo Lavarra (PSE), Vitaliano Gemelli (PPE-DE) og Giovanni Fava (PSE) til Kommissionen

(22. oktober 2003)

Om:   EU's informationspolitik — retsgrundlag for Carrefour-netværket for de europæiske landdistrikter og EU-Info Points — behov for hurtig udbetaling af driftsstøtte for 2004

I en skrivelse af 29.9.2003 informerede Generaldirektoratet for Presse og Kommunikation i modsætning til tidligere forhåndsmeddelelser de nationale EU-informationscentre om, at den nye aftale for 2004 ikke længere vil give ret til støtte, og at Kommissionen i fremtiden vil tage stilling til nye former for samarbejde som følge af finansforordningerne 1605/2002 (2) og 2342/2002 (3), der trådte i kraft den 1.1.2003.

Denne nye og uventede situation sætter spørgsmålstegn ved netværkernes mulighed for at overleve og forringer under alle omstændigheder deres evne til at indgå i dialog med borgerne drastisk — og det netop på et afgørende tidspunkt i EU's historie, hvor dialogen med borgerne burde fremmes yderligere.

Kan Kommissionen på baggrund af ovenstående oplyse følgende:

----

(1)EUT C 92 E af 17.4.2003, s. 158.

(2)EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1.

(3)EFT L 357 af 31.12.2002, s. 1.

----

----

(2004/C 70 E/205)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3153/03

af Evelyne Gebhardt (PSE) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om:   EU Info Points

I slutningen af september 2003 meddelte Kommissionen, at der som følge af den nye finansforordning ikke længere vil kunne ydes driftstilskud fra januar 2004. Dette er en trussel mod Info Points og Carrefours, som hidtil har været anerkendt for det gode stykke arbejde, de gør i borgernes, EuropaParlamentets og ikke mindst Kommissionens interesse. Disse Info Points bidrager på afgørende vis til at skabe tillid mellem de europæiske borgere og EU-organerne.

----

----

(2004/C 70 E/206)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3240/03

af Thierry Cornillet (PPE-DE) til Kommissionen

(3. november 2003)

Om:   Afskaffelse af tilskud til driften af Info Point Europe

Kommissionens nylige beslutning om at afskaffe tilskuddet til driften af Info Point Europe kommer på et tidspunkt, som er af afgørende betydning for Den Europæiske Unions fremtid.

Er Kommissionen på baggrund af regeringskonferencen, de nationale kampagner for vedtagelse af den fremtidige forfatning og de forestående Europavalg sig bevidst, at denne beslutning ikke kunne have været truffet på et mere ugunstigt tidspunkt?

Har Kommissionen rent faktisk kendskab til den betydelige nytteværdi, som Info Europe Point har inden for information og kommunikation, når det gælder om at gøre EU mere borgernært?

Hvorfor er der i betragtning af den nye finansforordning og omfanget af driftstilskuddet fra Kommissionen ikke blevet gennemført en gradvis nedsættelse frem for en pludselig afskaffelse, hvad der kaster disse afdelinger ud i finansielle vanskeligheder, som enten indebærer afskedigelse af personale eller definitiv lukning?

----

----

(2004/C 70 E/207)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3265/03

af Maria Sanders-ten Holte (ELDR) til Kommissionen

(29. oktober 2003)

Om:   Infopoints og andre informationskontorer

I sin beslutning af 13. marts 2002 opfordrede Europa-Parlamentet de europæiske institutioner til at give de eksisterende informationsnetværk, herunder Infopoints og andre informationskontorer, mere og bedre støtte. Den 10. april 2003 påpegede Europa-Parlamentet i en senere beslutning, at det var afgørende i 2004 at yde en ekstra indsats, når det gjaldt kommunikation og information om den europæiske politik.

Disse Infopoints og informationskontorer er de informationsmuligheder, som er tættest på befolkningen. I betragtning af det forestående direkte valg, udvidelsen og den nye europæiske forfatning i 2004 er det af største betydning, at netop disse centre kan køre på fuld kraft. Alligevel har Kommissionen vedtaget at indstille støtten til centrenes arbejde med virkning fra 1. januar 2004.

Kan Kommissionn anføre, hvorfor den pr. 1. januar 2004 indstiller de årlige tilskud til arbejdet i Infopoints og andre informationskontorer?

Har Kommissionen nogen fornuftig begrundelse for at gøre dette med så kort varsel?

Tilsigter Kommissionen en overgangsordning for at hjælpe de enkelte Infopoints og andre informationskontorer gennem det vanskelige år, som 2004 bliver?

Hvornår påtænker Kommissionen at forelægge konkrete forslag om den fremtidige støtte til informationscentrene?

----

----

(2004/C 70 E/208)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3287/03

af Brice Hortefeux (PPE-DE) til Kommissionen

(5. november 2003)

Om:   Europahuse

Begrebet demokratisk underskud bruges hovedsageligt til at beklage, at Den Europæiske Union lider under en mangel på demokrati, og at den på grund af sin komplekse struktur og funktion synes svært tilgængelig for de europæiske borgere. Den fordrer den opfattelse, at Fællesskabets institutionelle system den dag i dag fremstår ret så tåget i ikke-rutinerede europæeres øjne.

En af de opgaver, der blev pålagt Europahusene, da de blev oprettet, var bl.a. at modarbejde denne fornemmelse af, at EF-institutionerne ligger lang væk og er svære at få adgang til. Deres primære formål var at fremme en tilnærmelse mellem den europæiske borger og institutionerne ved hjælp af oplysning og en afdramatisering af Fællesskabets virke.

Her må det slås fast, at de opfylder den funktion i det daglige, på den mest prisværdige måde, med dygtighed og energi. Jeg blev derfor så meget mere rystet over at erfare, i en foreløbig meddelelse af 29. september 2003, at Kommissionen stod i begreb med simpelthen at ophæve sin støtte til driften i 2004! Ud over de administrative vanskeligheder, en sådan ophævelse vil betyde (tænk blot på ansættelsesforholdene for de unge overbeviste europæere, som i årevis med ildhu er gået op i dette formidable projekt), må man også tænke på de mere langsigtede konsekvenser for Den Europæiske Unions image. På et tidspunkt, hvor EU drøfter sin fremtidige forfatning (og hvorledes den skal træde i kraft), forbereder sig på at modtage 10 nye medlemmer (hvis indlemmelse til tider skaber en vis uro hos borgerne), og hvor de europæiske borgere endnu en gang skal til valgurnerne i forbindelse med Europavalget i juni 2004 (og vi ved, hvor vanskeligt det er at mobilisere vælgerne til dette valg), afskærer Kommissionen sig med et hug fra det største informationsnet, det har til rådighed i medlemsstaterne.

Tankegangen bag denne beslutning forekommer mig vanskelig at forstå — måske kunne Kommissionen komme med en afklaring?

----

----

(2004/C 70 E/209)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3301/03

af Nicole Thomas-Mauro (UEN) til Kommissionen

(7. november 2003)

Om:   EU-Info Points

For nylig udsendtes en skrivelse til de forskellige EU-Info Points, hvori det meddeltes, at visse EU-tilskud bortfalder.

Disse EU-Info Points blev oprettet med henblik på at give borgerne mulighed for at indhente oplysninger om EU.

Det må imidlertid konstateres, at dette står i skarp kontrast til den nye informationsstrategi, der blev vedtaget i 2002. Kommissionen mener tilsyneladende, at den nye finansforordnings ikrafttrædelse den 1. januar 2003 er et tilstrækkeligt argument for at afskaffe tilskud.

Hvilke finansielle støtteordninger agter Kommissionen nu at indføre?

Er der planer om at afsætte andre midler, således at disse infosteder kan fortsætte?

----

----

(2004/C 70 E/210)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3389/03

af John Hume (PSE) til Kommissionen

(10. november 2003)

Om:   Europæiske Carrefours

Kan Kommissionen forklare, hvorfor Generaldirektoratet for Presse og Kommunikation har meddelt, at driftstilskuddene til de 138 medlemmer af det europæiske Carrefour-netværk vil ophøre med øjeblikkelig virkning? Vil den tage sin afgørelse op til fornyet overvejelse og garantere, at finansieringen fortsætter i 2004?

----

----

(2004/C 70 E/211)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3403/03

af John Cushnahan (PPE-DE) til Kommissionen

(11. november 2003)

Om:   Finansiering til de europæiske Carrefours

Såvidt jeg forstår, har Generaldirektoratet for Presse og Kommunikation for nylig besluttet at annullere de nuværende kontrakter med de europæiske carrefour-organisationer og tilbyde dem erstatningskontrakter uden det årlige driftstilskud på 20 000 EUR for 2004. Såvidt jeg forstår, har den relevante finansforordning været i kraft siden den 1. januar 2003, og alligevel er de europæiske Carrefours først blevet informeret om denne beslutning den 29. september 2003.

De europæiske Carrefours udgør en væsentlig kilde til information om EU, og det forekommer at være et uheldigt tidspunkt for en sådan ændring af politikken, i betragtning af at de er i færd med at forberede foranstaltninger for offentligheden om temaer såsom udvidelsen, den nye forfatning og valget til Europa-Parlamentet.

Kan Kommissionen venligst oplyse, hvorfor der er blevet truffet en sådan afgørelse, og hvordan Kommissionen forestiller sig, at de europæiske Carrefours skal kunne fungere i 2004 med en sådan nedskæring af budgettet?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

på skriftlige forespørgsler E-3007/03, P-3068/03, E-3112/03, P-3153/03, E-3240/03, P-3265/03, E-3287/03, E-3301/03, P-3389/03 og P-3403/03

(21. november 2003)

Kommissionen takker de ærede medlemmer for deres forespørgsler, der gør det muligt kort at præcisere visse punkter:

De 1 300 offentlige informationsrelæer, der forvaltes på Kommissionens vegne af Generaldirektoratet for Presse og Kommunikation, modtager alle logistisk bistand i form af tekniske støttetjenester i naturalier (1). Det er blevet bekræftet, at denne ordning vil fortsætte.

Foreløbigt har kun de omkring 270 værtsstrukturer for informationsrelæerne, der tilhører carrefours i landdistrikterne eller EU Info Points, modtaget et fast årligt driftstilskud. Tilskuddet bliver tildelt på baggrund af en aftale, der indgås med Kommissionen, og som kan fornys hvert år ved hjælp af tillægskontrakter.

I 2004 skal Kommissionen tage højde for to begrænsende omstændigheder: på den ene side er tildelingen af dette tilskud ikke forenelig med den nye finansforordning (2), der trådte i kraft den 1. januar 2003, og på den anden side fastsætter aftalerne, at hver part kan opsige aftalen ved udgangen af hvert kalenderår med tre måneders varsel.

Da Kommissionen ikke længere vil kunne finansiere informationsrelæerne i 2004 efter den tidligere ordning, har Kommissionen meddelt værtsstrukturerne for carrefours i landdistrikterne og EU Info Points herom inden opsigelsesfristens udløb.

Kommissionen minder om, at informationsrelæerne også — gennem deres værtsstrukturer, da intet relæ har den fornødne juridiske status til at handle selvstændigt — kan besvare indkaldelser af forslag fra de europæiske institutioner, og at nogle har gjort det med succes. Udbuddene offentliggøres i supplementet til Den Europæiske Unions Tidende (Udbud og offentlige aftaler) og er tilgængelige på webstedet Europa.

Kommissionen udtaler sig i den nærmeste fremtid om den generelle problematik vedrørende de offentlige informationsrelæer og -netværk, herunder i forbindelse med udvidelsen. Kommissionen vil sørge for at informere de ærede medlemmer herom hurtigst muligt.

----

(1)  Gratis eksemplarer af publikationer henvendt til den brede offentlighed (omkring 3 millioner eksemplarer om året), adgang til »intranettet for relæer og netværk«, adgang til de hjælpetjenester, som relæernes og netværkernes help desk tilbyder (til en årlig udgift på omkring 1500 000 EUR), gratis uddannelseskurser for personalet (800 dage/person om året), iværksættelses- og tilskyndelsesforanstaltninger: regelmæssige koordineringsmøder, besøg, udvekslingsprogrammer for relæernes personale (over 3 000 dage/person om året), originale informationsprodukter, der henvender sig til relæernes specifikke behov, osv.

(2)  Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 248 af 16.9.2002; forordningen omfatter for første gang de europæiske institutioners tilskud og betingelserne for at modtage dem. Gennemførelsesforanstaltninger: Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23. december 2002, EFT L 357 af 31.12.2002.

----

----

(2004/C 70 E/212)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3017/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Selskabet Grundig AG's konkurs og bevarelse af portugisiske arbejdspladser

I det svar, som Kommissionen har sendt mig den 20. juni 2003 (E-1507/03 (1)) oplyste den, at den var i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet om Grundigs konkurs og bevarelse af portugisiske arbejdspladser.

Kommissionen bedes oplyse, om den nu har modtaget disse oplysninger, ligesom den bedes fremsende disse.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(2. december 2003)

Kommissionen har nu modtaget de oplysninger, som den anmodede de portugisiske myndigheder om, og henviser det ærede medlem til det supplerende svar på hendes skriftlige forespørgsel E-l507/03 (1).

----

(1)EUT C 268 E af 7.11.2003, s. 203.

----

----

(2004/C 70 E/213)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3019/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Fællesskabsfinansiering og opretholdelse af beskæftigelsen

Soflusa er en virksomhed inden for flod- og kanaltransport mellem Lissabon og Barreiro/Moita, som er i færd med at modernisere sine fartøjer med samlede investeringer på 9 819 608 EUR, hvoraf EFRU står for 50 %, som delvist udbetaltes i 2002.

Soflusa forpligtede sig bl.a. til i det projekt, som var en forudsætning for at opnå finansieringen, at opretholde de 254 eksisterende arbejdspladser og at oprette 50 nye.

Ifølge en udtalelse fra de fagforbund, som repræsenterer arbejdstagerne i virksomheden, har Soflusa's ledelse erklæret, at tilsagnet om at opretholde arbejdspladserne og samtidig oprette nye, ikke vil blive overholdt, og over for medierne hævder den, at der var tale om en fejl. Hermed løber virksomheden fra de tilsagn med et socialt indhold, der blev afgivet for at opnå fællesskabsmidler, hvad der er ganske uantageligt.

Kommissionen bedes derfor oplyse, hvilke foranstaltninger den vil træffe for at sikre, at Soflusa's ledelse overholder sine sociale tilsagn, navnlig med hensyn til oprettelse af arbejdspladser, som forudsattes i forbindelse med Fællesskabets støtte.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(25. november 2003)

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem om, at arbejdstagernes fagforeningsrepræsentanter allerede har beskrevet problemet for Kommissionens formand i en skrivelse af 6. oktober 2003. Som nævnt i svaret til fagforeningerne har Kommissionen anmodet de nationale myndigheder om yderligere oplysninger i en skrivelse af 3. november 2003.

Kommissionen kan i øvrigt oplyse, at der ikke er udbetalt støtte fra Den Europæiske Socialfond til virksomheden Soflusa.

----

----

(2004/C 70 E/214)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3022/03

af Anna Karamanou (PSE) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Finansiering af undersøgelser til forebyggelse af ulykker

Ifølge oplysningerne fra det europæiske net til forebyggelse af ulykker udgør ulykkerne i de udviklede lande den tredjehyppigste dødsårsag, især i de yngre aldersgrupper.

I Grækenland ligger antallet og hyppigheden af forskellige slags ulykker med dødelig udgang meget højt.

Til trods for denne yderst foruroligende kendsgerning foretog Kommissionen for nylig en 30 % nedskæring af bevillingerne til undersøgelse og forebyggelse af ulykker i EU-landene med det resultat, at de ansvarlige myndigheders bestræbelser på at udføre dette arbejde vanskeliggøres betydeligt.

Vil Kommissionen støtte forslaget fra det europæiske net til forebyggelse af ulykker? Hvilke yderligere foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at begrænse antallet af ulykker med dødelig udgang og forbedre borgernes sikkerhed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(14. november 2003)

Kommissionen har ikke for nylig skåret ned i bevillingerne til forskning og forebyggelse af ulykker i EU med 30 %.

Forslagene til finansiel støtte i forbindelse med forebyggelse af ulykker og skader, der er indgivet som led i finansieringsrunde 2003 under Fællesskabets folkesundhedsprogram behandles for tiden. En beslutning om udvælgelse af projekter, der vil blive finansieret, forventes snarest. Adskillige projekter, der omhandler ulykker og skader, er blevet indgivet i løbet af udvælgelsesprocessen.

----

----

(2004/C 70 E/215)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3024/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(8. oktober 2003)

Om:   Påkrævet suspension og revision af stabilitetspagten

Siden år 2000 har Europa oplevet en kraftig økonomisk svækkelse og en stigning i arbejdsløsheden. Forudsigelserne for 2003 er ikke opmuntrende og bekræfter den opfattelse, at man kun kan komme ud af recessionen ved hjælp af en ekspansiv budgetpolitik, som skal hjælpe til med at stimulere den økonomiske vækst og beskæftigelsen, men det var ikke i den ånd, Kommissionen tog imod det såkaldte »Initiativ for Vækst«. Hertil kommer, at sommerens varmebølge ødelagde i tusindvis af hektar skov og bymæssige områder, idet den rev liv, ejendom, infrastrukturer og samfundsmæssigt udstyr med sig, ikke mindst i Portugal, hvor omkring 5 % af landets territorium blev hærget, hvorved den økonomiske recession, landet befinder sig i, blev yderligere forværret.

Stillet over for denne virkelighed, som bliver mere og mere håndgribelig, er det chokerende at se stabilitetspagtens irrationelle kriterier anvendt, som, selv om diverse stemme taler for det modsatte, fortsat står urokkeligt fast på målsætningerne, uagtet at virkeligheden nu for tredje år i træk tvinger lande som Tyskland og Frankrig til at overskride 3 % -grænsen for underskuddet.

Denne politik har ført til faldende investeringer inden for det statslige, sociale område, den har stimuleret til blinde privatiseringer og afhændelser af offentlig kulturarv og til de mest forskelligartede former for kreativ bogføring, som skal gøre de offentlige regnskaber mindre gennemsigtige. Selv Sapir-rapporten medgiver, at målsætningen om »stabilitet« har været skyld i den svage økonomiske vækst. Der er røster i regeringerne og elementer i Kommissionen, der taler om nødvendigheden af at modernisere og smidiggøre stabilitetspagten.

På denne baggrund ønsker jeg at vide,

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(7. november 2003)

Kommissionen er af den opfattelse, at EF-traktatens budgetmål og regler samt stabilitets- og vækstpagten fortsat er gældende. En budgetstilling, der er »tæt på balance eller udviser overskud«, udgør et hensigtsmæssigt fundament for den forsigtige budgetforvaltning, der er i alle landenes egen interesse på det økonomiske plan. Målsætningen om en budgetstilling, der er »tæt på balance eller udviser overskud«, giver en rigelig manøvremargen for, at de automatiske stabilisatorer kan fungere i fuldt omfang under økonomiske afmatninger og imødegå de budgetmæssige virkninger af større reformer. Det er endvidere et hensigtsmæssigt mål på mellemlang og lang sigt i betragtning af de betydelige gældsniveauer i mange lande og væsentlige faste forpligtelser, og fordi befolkningens aldring vil medføre store stigninger i udgifter til pension og sundhedssektoren. Alle disse udfordringer kan kun løftes, hvis landene gør en betydelig indsats for at mindske den offentlige gæld i det kommende årti.

Med hensyn til de offentlige finanser kan regeringerne bidrage til Lissabon-målene ved at bruge de offentlige midler så effektivt som muligt, omdirigere de offentlige udgifter over til vækstfremmende, omkostningseffektive udgifter under overholdelse af de globale budgetmæssige begrænsninger og ved at sikre, at offentlig støtte mere effektivt gavner private investeringer. Det er det ræsonnement, der lå bag retningslinje nr. 14 i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, der blev vedtaget af Rådet den 26. juni 2003. Denne retningslinje rummer en række muligheder for, hvorledes den offentlige sektor kan øge sit bidrag til vækst. En af disse er »under overholdelse af de globale budgetbegrænsninger at omdirigere offentlige udgifter til vækstfremmende omkostningseffektive investeringer i fysisk og menneskelig kapital og viden«. Implementering af denne retningslinje samt de strukturreformer, som Rådet ved flere lejligheder har prioriteret, vil sætte skub i den økonomiske vækst og beskæftigelsen.

Samspillet mellem Unionens budgetregler og offentlige investeringer er blevet nøje undersøgt i rapporten Offentlige Finanser i Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU) 2003 (1). En indgående analyse har ikke kunnet påvise nogen klar forbindelse mellem en ændring i investeringskvoten og bestemmelserne i Unionens ramme for finanspolitisk overvågning. Nedgangen i de offentlige investeringsudgifter i mange lande er ophørt efter indførelsen af den monetære union.

Hvad angår det særlige tilfælde med Portugal foreslog Kommissionen den 17. september 2003 en bevilling på 48,5 mio. EUR fra Unionens solidaritetsfond på grund af skovbrandene. Med hensyn til budget-udviklingen fremsatte Rådet den 11. november 2002 en række henstillinger til Portugal med henblik på at bringe det uforholdsmæssigt store budgetunderskud til ophør senest i 2003. Som led i overvågningen af situationen for at fastslå om de portugisiske myndigheder overholder Rådets henstillinger, undersøger Kommissionen alle relevante oplysninger, herunder blandt andet de seneste økonomiske prognoser, der tager hensyn til begivenhederne i sommeren 2003.

----

(1)  KOM(2003) 283 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/216)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3028/03

af Marianne Thyssen (PPE-DE) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Godkendelse af støtte til den belgiske bilfabrik Ford Genk og dens underleverandører

Det forlyder, at Kommissionen den 12. september 2003 bekræftede sin godkendelse af støtte til et investeringsprogram til fordel for bilproducenten Ford i Genk (Belgien — provinsen Limburg), samt et antal underleverandører. Efter forlydende skulle Kommissionen have erklæret sig indforstået med, at Ford Genk tildeles 45,06 mio. EUR i støtte og underleverandørerne 2 mio. EUR.

Kan Kommissionen oplyse, om den virkelig har godkendt denne støtte og hvilke støttebeløb er der i bekræftende fald tale om? Kan Kommissionen oplyse, om der er fastlagt betingelser for udbetaling af denne støtte og i bekræftende fald hvilke og indenfor hvilke(t) program(mer) denne støtte kan tildeles?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(26. november 2003)

Den 5. september 2003 besluttede Kommissionen ikke at gøre indsigelse mod støtte på 45,06 mio. EUR, som de belgiske myndigheder vil give Ford Werke AG i Genk, og 2,57 mio. EUR til fem førsteleds-leverandører af bildele.

Den påtænkte støtte blev vurderet på baggrund af de multisektorale rammebestemmelser for regionalstøtte til store investeringsprojekter (1), som siden den 1. januar 2003 gælder for automobilsektoren. Da der er tale om ad hoc-støtte, dvs. støtte, som ikke indgår i en godkendt ordning, skulle den anmeldes individuelt. I henhold til rammebestemmelserne er den maksimale støtteintensitet for regional investeringsstøtte i automobilsektoren 30 % af det regionale støtteloft.

Genk er støtteberettiget i henhold til artikel 87, stk. 3, litra c), med et regionalt støtteloft på 14,46 % bruttosubventionsækvivalent (10 % nettosubventionsækvivalent). Derfor var den maksimale tilladte støtteintensitet 4,3 %. De belgiske myndigheder ville yde støtte med en intensitet på 4,2 %. Med støtteberettigede investeringer på 1 073 mio. EUR giver en støtteintensitet på 4,2 % en tilladt støtte til Ford på 45,06 mio. EUR. Der blev givet støtte på 2,57 mio. EUR med samme intensitet til fem førsteledsleverandører.

Støtten må kun gives i det omfang, de anmeldte investeringer faktisk gennemføres. Beslutningen vil snarest blive offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende.

----

(1)EFT C 70 af 19.3.2002.

----

----

(2004/C 70 E/217)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3031/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Fællesskabsstøtte på kulturområdet

Sammenslutninger er en vigtig del af et lands samfundsudvikling, ikke bare når det gælder borgernes aktive deltagelse og organisering, men også i kraft af den indsats, der ydes, bl.a. inden for kulturlivet og sporten. Det er ofte fritidsorganisationerne, som er af størst betydning for formidling og bevarelse af kulturarven i mange regioner og således bidrager til den kulturelle rigdom og alsidighed i EU. Disse organisationer er aktive inden for amatørteater, folkloregrupper, musikskoler og udstillinger af kunstneriske frembringelser. Flertallet af disse sammenslutninger savner især de økonomiske midler til at opfylde behovene i forbindelse med den indsats, som de udøver til gavn for samfundet, især i fritiden. Ofte står de over for dette problem, ligesom de savner oplysninger om støttemulighederne, først og fremmest i EU-regi.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(20. november 2003)

Kommissionen vil indsamle de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet. Kommissionen meddeler hurtigst muligt resultaterne af sine undersøgelser.

----

----

(2004/C 70 E/218)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3035/03

af Marit Paulsen (ELDR) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Sporbarhedskravet i artikel 18, stk. 2, i forordning (EF) nr. 178/2002

I henhold til den svenske version af artikel 18, stk. 2, i forordning (EF) nr. 178/2002 om fødevarer (1) skal ledere af fødevare- og foderstofvirksomheder være i stand til at identificere »alla personer«, hvorfra de har fået leveret en fødevare, et foder, et dyr, der anvendes i fødevareproduktionen, og ethvert stof, der er bestemt til, eller som kan forventes at blive tilsat en fødevare eller et foder.

Ifølge den engelske version af det samme stykke skal »any person« kunne identificeres, hvilket på svensk nærmest må oversættes med »varje person«.

Hvordan skal denne bestemmelse fortolkes efter Kommissionens opfattelse — med al respekt for EF-Domstolens endelige fortolkningskompetence? Er der tale om en reel forskel, eller foreligger der blot en sproglig afvigelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(2. december 2003)

Sporbarhedskravet i artikel 18 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (forordningen om fødevare-lovgivning) er begrænset til identifikationen af den direkte leverandør og den senere direkte modtager.

Det kræves ikke i den nævnte bestemmelse, at fødevare- og foderstofvirksomheder skal kunne følge et bestemt produkts eller en bestemt ingrediens' vej ved at identificere alle tidligere leverandører og alle senere kunder gennem hele forsyningskæden.

Lovgivningen bygger på »one up, one down«-fremgangsmåden (sporbarhed ét led frem og tilbage) mellem virksomheder for at sikre fuld sporbarhed i hele kæden.

Enhver sprogudgave, der ville kunne ændre det overordnede sporbarhedskravs betydning og anvendelsesområde som anført ovenfor, bør betragtes som en rent sproglig afvigelse og ikke som en tilsigtet skelnen med henblik på indholdet.

I tilfældet med den svenske tekst er »alla personer« og »varje person« imidlertid to ensbetydende udtryk, som begge er i overensstemmelse med »one up, one down«-fremgangsmåden. Anvendelsen af det ene af dem ændrer ikke sætningens betydning. Der forekommer lignende stilistiske forskelle i den danske og den nederlandske udgave.

----

(1)EFT L 31 af 1.2.2002, s. 1.

----

----

(2004/C 70 E/219)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3038/03

af Herbert Bösch (PSE) til Kommissionen

(8. oktober 2003)

Om:   Ophævelse af kontrakter i Eurostat

Som reaktion på tildragelserne i Eurostat vedtog Kommissionen den 23. juli 2003 at ophæve kontrakterne med fire virksomheder. Der er tale om virksomhederne Planistat, CESD, 2SDA og TES.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(16. december 2003)

Den 23. juli 2003 gav Kommissionen de anvisningsberettigede instrukser om hurtigst muligt at bringe de eksisterende kontraktforhold med fire virksomheder til ophør i overensstemmelse med betingelserne i kontrakterne. Gennemførelsen af denne beslutning medførte, at Kommissionen analyserede hver enkelt af de kontraktbetingelser, der gav ret til at ophæve disse kontrakter.

I det omfang kontrakterne gav mulighed for ophævelse, blev de pågældende virksomheder underrettet om ophævelsen i overensstemmelse med de kontraktbetingelser, der var gældende for den enkelte kontrakt, og blev informeret om, at kontrakterne ville blive ophævet mellem den 28. juli og den 17. oktober 2003.

Med hensyn til anmodningen om at få adgang til korrespondancen om ophævelse af kontrakterne vil denne korrespondance, eftersom der er tale om dokumenter, der indeholder oplysninger af fortrolig karakter, blive fremsendt til formanden for det kompetente parlamentsudvalg samt til ordføreren for evalueringsrapporten om aktiviteterne i det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) i overensstemmelse med procedurerne i Bilag III, punkt 3.2, første led, i rammeaftalen Kommissionen/Europa-Parlamentet.

Da det drejede sig om kontrakter med nært forestående udløb, særligt i betragtning af fristen for ophævelsens ikrafttræden, er disse nu udløbet. De var genstand for særlig opmærksomhed, når de specifikke omstændigheder ved projektet fordrede det under hensyn til den berørte tjenestes arbejdsplan. Kommissionen har i øvrigt ikke kunnet ophæve de kontrakter, som tredjelande har indgået med de berørte virksomheder inden for rammerne af fællesskabsprogrammer, uden at Kommissionen er part i kontrakten (decentral forvaltning). De berørte tredjelande er blevet informeret om Kommissionens beslutning om at ophæve alle kontraktforhold med disse virksomheder. Kommissionen har tilbudt at yde støtte til dette formål, men har ikke retsmidler til at bryde de kontrakter, der er indgået mellem tredjelandene og disse virksomheder. En anden kontrakt, der implicerede TES som medlem af et konsortium, der gennemfører et forskningsprojekt, kunne ikke ophæves, da denne kontrakt ikke indeholdt nogen ophævelsesklausul, som kunne gøres gældende i dette tilfælde. Kommissionen undersøger stadig alle relevante kontraktbestemmelser samt gældende lovgivning.

Hvad angår den fremtidige udførelse af de opgaver, der tidligere var overdraget til disse virksomheder, er en handlingsplan for Eurostat under udarbejdelse, som bl.a. vil komme ind på aspekter i forbindelse med Eurostats overtagelse af de opgaver, der hidtil har været outsourcet inden for rammerne af disse kontrakter.

----

----

(2004/C 70 E/220)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3046/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Menneskerettigheder i Bangladesh

På trods af Kommissionens vedvarende overvågning af den politiske udvikling i Bangladesh — via dens delegation i Dhaka og ved hjælp af forskellige initiativer — er spørgeren blevet gjort bekendt med, at menneskerettighedskrænkelser stadig er et almindeligt fænomen.

Tidligere tilfælde af politisk motiverede angreb for over et år siden skyldtes efter sigende det midlertidige magtvakuum, inden den nye regering var fuldt funktionsdygtig. Menneskerettighedsaktivister og oppositionspolitikere bliver imidlertid stadig udsat for overgreb, arresteret og torteret.

Vil Kommissionen nøje gøre rede for, hvilke fremskridt der i givet fald er gjort med hensyn til håndhævelsen af menneskerettighederne i Bangladesh?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(18. november 2003)

Kommissionen er enig med det ærede medlem i, at operation »Clean Heart« ikke har opfyldt sine målsætninger, og at menneskerettighedssituationen i Bangladesh er blevet forværret i 2003. Kommissionen er især bekymret over følgende forhold: situationen med hensyn til lov og orden bliver stadig værre, hvilket viser sig i den endemiske kriminalitet og politiets manglende evne til at takle problemet. Forbindelsen mellem politi, forbrydere og visse politikere er især foruroligende. Der er voksende spændinger mellem stammerne i Chittagong Hill Tracts, og der er ikke sket fremskridt med fredsaftalen fra 1997. Mindretallenes situation er meget kritisk, specielt i disse egne, som det fremgik af de voldsomme sammenstød i Mahalchari den 26. august 2003. Der er blevet afsagt et foruroligende højt antal dødsdomme. Der er kun sket få fremskridt med at få adskilt den dømmende og den udøvende magt og oprettet uafhængige tilsynsorganer, som f.eks. en kommission for korruptionsbekæmpelse, en menneskerettighedskommission og en ombudsmand.

Kommissionen har ved flere lejligheder udtrykt sin alvorlige bekymring over situationen over for regeringen, og Kommissionens delegation i Dhaka fører desuden en løbende dialog om regeringsførelse og menneskerettighedsspørgsmål med højtstående samtalepartnere i regeringen. I den nyligt etablerede menneskerettighedsdialog har Kommissionen behandlet en lang række spørgsmål, herunder adskillelsen af den dømmende og den udøvende magt, undersøgelser af dødsfald under varetægtsarrest, tortur, status for kommissionen for korruptionsbekæmpelse, menneskerettighedskommissionen og ombudsmanden, pressefriheden og situationen for de burmesiske flygtninge. Kommissionen sætter fortsat alt ind på at opretholde diskussionen med Bangladeshs regering og håber at finde områder, hvor de kan samarbejde i fællesskab om at fremme og forbedre menneskerettighedssituationen. Kommissionen har til dato støttet adskillige menneskerettighedsprojekter gennem det europæiske initiativ for demokrati og beskyttelse af menneskerettighederne og vil fortsætte sin støtte inden for rammerne af det nationale vejledende program.

----

----

(2004/C 70 E/221)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3049/03

af Koenraad Dillen (NI) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Elektronisk identificering af asylsansøgere

Ifølge en artikel i den britiske avis »The Independent« af 28. september 2003 fører det britiske indenrigsministerium og Immigration Service drøftelser med firmaet Securicor om mulighederne for at udstyre asylsansøgere og personer, der opholder sig illegalt i Storbritannien, med en elektronisk identificering med henblik på at opnå bedre kontrol med indvandrings- og asylproblemet. I de amerikanske stater Florida og Alaska har man siden oprettelsen af Department for Homeland Security anvendt et lignende system. Den britiske Labour-indenrigsminister, David Blunkett, har i en erklæring om disse radikale planer selv indrømmet, at han ikke ved, hvor mange asylsansøgere der på indeværende tidspunkt befinder sig i England. Dette var grunden til det britiske forslag om at identificere asylansøgere elektronisk, eventuelt via en ankelkæde, for at forhindre, at de i løbet af den periode, hvor deres asylansøgning behandles, forsvinder illegalt. Det presserende asylproblem og den tiltagende illegale indvandring i alle medlemsstaterne kræver på den anden side koordinerede tiltag på europæisk plan. I det af Konventet forelagte udkast til en forfatning for Europa hedder det, at indvandrings- og asylpolitikken primært vil henhøre under det europæiske kompetenceområde.

Har Kommissionen kendskab til disse britiske planer? Deler Kommissionen den britiske Labour-indenrigs-ministers bekymring over, at asylpolitikken er løbet dramatisk af sporet i Storbritannien og endvidere også i de fleste andre af EU's medlemsstater?

I bekræftende fald er Kommissionen rede til at afgive en positiv udtalelse om sådanne tiltag med henblik på i sidste instans at indføre den foreslåede elektroniske identificering i alle Unionens medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(24. november 2003)

Trods artiklen i »The Independent« af 28. september 2003 har Kommissionen ikke kendskab til planer om at identificere asylansøgere elektronisk i nogen af medlemsstaterne. Kommissionen har ikke selv til hensigt at træffe sådanne foranstaltninger på EU-plan.

Amsterdam-traktaten fastlægger retsgrundlaget for en fælles indvandrings- og asylpolitik, og foranstaltninger til indførelse af en fælles indvandringsstrategi er allerede blevet vedtaget eller er under drøftelse. For eksempel har Eurodac-systemet, der gør det muligt at sammenligne alle asylansøgeres fingeraftryk i EU, været driftsklart siden 15. januar 2003. Eurodac blev oprettet til støtte for Dublin-konventionen (og dens afløser, Dublin II-forordningen (1), som trådte i kraft i september 2003), som gør det nemmere at afgøre, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, og undgå flerdobbelte ansøgninger, ved at tillade identificeringen af den enkelte asylansøger.

I februar 2003 vedtog Rådet minimumsstandarder for modtagelsen af asylansøgere. Minimumsstandarder for asylprocedurer og en fælles definition af asylansøger er stadig under drøftelse. På sit møde i Thessaloniki i juli 2003 fastsatte Det Europæiske Råd en frist frem til slutningen af 2003 for at indgå en overenskomst vedrørende disse tiltag. Denne tidsfrist blev yderligere bekræftet på Det Europæiske Råds møde i Bruxelles den 16. og 17. oktober 2003. Kommissionen offentliggør en halvårlig redegørelse om de fremskridt, der er gjort inden for dette område. Redegørelsen beskriver i detaljer forhandlingsstadierne for alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at nå målene i Amsterdam-traktaten (2).

Kommissionen anser ikke asylpolitikken for at være ude af kontrol i nogen af medlemsstaterne, men i sin meddelelse »Om den fælles asylpolitik og agendaen for beskyttelse« (3) bemærker Kommissionen, at asylprocedurer i stigende grad misbruges, og at blandede migrationsstrømme (ofte som følge af menneskesmugling), der både involverer dem, der behøver beskyttelse, og dem, der ikke gør, stiger. I sin meddelelse »Vejen til lettere tilgængelige samt mere retfærdige og styrede asylsystemer« (4) konkluderer Kommissionen, at der findes et klart behov for nye midler til at supplere den fælles strategi, der kræves af Amsterdam-traktaten. Det skal understreges, at foranstaltninger til bekæmpelse af illegal indvandring efter denne nye strategi skal respektere menneskerettighederne (4). Nye indvandringsstrategier skal indeholde en række reaktioner, som bygger på et globalt perspektiv af det internationale beskyttelsessystem, men den første prioritet bør være at overholde tidsfristerne for gennemførelsen af de forskellige elementer i ovennævnte fælles politik. Nye indvandringsstrategier skal også indebære et partnerskab med og mellem hjemlandene, første asyllande og værtslande og tage hensyn til behovet for til fulde at respektere de internationale menneskerettighedsbestemmelser. På sit møde i Thessaloniki opfordrede Det Europæiske Råd Kommissionen til at undersøge, hvordan en mere velordnet og styret indrejse i Unionen kan sikres for personer, der har behov for beskyttelse, og undersøge mulighederne for at forbedre oprindelsesregionens beskyttelseskapacitet. Kommissionen skal forelægge Rådet en omfattende rapport før juni 2004.

----

(1)  Kommissionens forordning (EF) nr. 1560/2003 af 2. september 2003 om gennemførelsesforanstaltninger til Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne, EUT L 222 af 5.9.2003.

(2)  KOM(2003) 291 endelig: Meddelelse fra Kommissionen til Rådet og Europa-Parlamentet Halvårlig ajourføring af resultattavlen vedrørende fremskridt hen imod oprettelsen af et område med »frihed, sikkerhed og retfærdighed« i EU (første halvår 2003).

(3)  Kommissionens anden rapport om gennemførelsen af meddelelse KOM(2000) 755 endelig: KOM(2003) 152 endelig udg.

(4)  KOM(2003) 315 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/222)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3051/03

af Dorette Corbey (PSE) til Kommissionen

(9. oktober 2003)

Om:   Ruslands ratifikation af Kyoto-protokollen

Den 29. september 2003 meddelte den russiske præsident, Vladimir Putin, at Rusland endnu ikke havde truffet afgørelse om ratifikation af Kyoto-protokollen. Dette er et stort problem for den internationale klimapolitik og for EU, der er tilhænger af russisk ratifikation. Der rettes imidlertid russisk kritik mod EU-diplomatiet i forbindelse med Kyoto, der betegnes som »katastrofalt« og »kluntet« (1). Så længe Rusland ikke ratificerer, er der ingen internationale forpligtelser, men EU har imidlertid oplyst, at den fortsat vil stræbe efter at opfylde reduktionsmålsætningerne.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(25. november 2003)

----

(1)  Det belgiske dagblad De Standard af 22. september 2003.

----

----

(2004/C 70 E/223)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3056/03

af Dorette Corbey (PSE) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Foranstaltninger til sikring af naturgasleverancerne

Den 23. september 2003 stemte Parlamentet om Kommissionens forslag om foranstaltninger til opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden og forsyningssikkerhedsforanstaltningerne for olieprodukter. Kommissionen tilstræber med begge forslag at opnå bedre kontrol med disse energikilder. Europa-Parlamentet vedtog med absolut flertal at henvise forslaget om forsyningssikkerhedsforanstaltninger for olieprodukter til fornyet behandling i Kommissionen. Forslaget om foranstaltninger til opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden blev ændret væsentligt af Parlamentet.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(24. november 2003)

Der har været samråd med Nederlandene på samme måde som med alle andre medlemsstater. Desuden blev der afholdt en række bilaterale møder mellem Kommissionen og industriens repræsentanter på forskellige planer for at drøfte relevante forsyningssikkerhedsspørgsmål. Der blev taget fuldt hensyn til indlæg fra den europæiske gasindustri, da forslaget blev udarbejdet.

Kommissionen skal beskytte Fællesskabets grundlæggende interessser under hensyntagen til nærhedsprincippet, således som fastsat i traktaten om oprettelse af De Eurpæiske Fællesskaber. Derudover har Kommissionen altid bestræbt sig på at tage hensyn til medlemsstaternes nationale forhold. Det gælder også for Nederlandene, som er en af Unionens største gasproducenter.

Forslaget om et direktiv for foranstaltninger til sikring af naturgasforsyningen (1) opfordrer til

Det skal ses på baggrund af, at gasforsyningssikkerheden på et konkurrencepræget og velfungerende naturgasmarked kan blive mindre på grund af den øgede konkurrence mellem gasleverandørerne. De store naturgasforbrugere fastsætter som regel selv, hvilket forsyningssikkerhedsniveau de betragter som svarende til deres behov, men de små kunder (husstande, små erhvervsvirksomheder og offentlige foretagender, der ikke kan skifte til andre brændselsformer) kan ikke gøre det.

På længere sigt vil Unionens forsyningssikkerhed blive mere og mere afhængig af import fra eksterne leverandører. Denne import vil komme fra stadig mere fjerntliggende steder og indebære større risiko.

For at løse disse problemer er der brug for fælles bestemmelser, som kan sikre naturgasforsyningerne på et konkurrencepræget naturgasmarked på længere sigt.

Derfor er lighederne mellem de to forslag begrænsede.

----

(1)EFT C 331 E af 31.12.2002.

----

----

(2004/C 70 E/224)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3065/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Forskelsbehandling af kvinder

I artikel 6 i ansættelseskontrakten for 44 agronomer i ELGA (græske landboforsikringer), som er underlagt landbrugsministeriet, hedder det, at i det tilfælde, hvor en kvinde på grund af graviditet ikke længere er i stand til at udføre sit arbejde, kan ansættelsesforholdet opsiges midlertidigt med mulighed for genansættelse efter barselsorlovens udløb, hvis arbejdsstedet har behov herfor. Denne bestemmelse i ansættelseskontrakten er en eklatant krænkelse af princippet om lige behandling af kvinder og mænd, chartret om grundlæggende rettigheder, fællesskabslovgivningen som nedfældet i direktiv 76/207/EØF (1) og 86/613/EØF (2) og EF-Domstolens praksis.

Mener Kommissionen, at en sådan formulering i ansættelseskontrakter er acceptabel? Hvilke foranstaltninger agter den at træffe, således at denne ansættelseskontrakt ophæves?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(4. december 2003)

Det ærede medlem spørger, om Kommissionen kan acceptere en bestemmelse i en arbejdsaftale, i hvilken det hedder, at »i det tilfælde, hvor en kvinde på grund af graviditet ikke længere er i stand til at udføre sit arbejde, kan ansættelsesforholdet opsiges midlertidigt med mulighed for genansættelse efter barselsorlovens udløb, hvis arbejdsstedet har behov herfor«.

Ifølge Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer (3), skal arbejdsgiveren gennemføre en risikovurdering, hvad angår arbejdsopgaver, der kan indebære en risiko for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer. Viser vurderingen en risiko for sundhed og sikkerhed, skal risikoen fjernes, arbejdstageren skal overføres til andre arbejdsopgaver, eller hun skal fritages med henblik på at beskytte hendes sundhed og sikkerhed. Under denne fritagelse opretholdes rettighederne i forbindelse med arbejdsaftalen, herunder bevarelse af lønnen eller en passende ydelse. Direktiv 92/85/EØF forbyder også afskedigelse af en arbejdstager, som er gravid, som lige har født, eller som ammer, i perioden fra graviditetens indtræden til udløbet af barselsorloven, undtagen i særlige tilfælde, der ikke er relateret til graviditet, fødsel eller amning. Hertil kommer, at Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, forbyder forskelsbehandling i relation til beskæftigelse på grundlag af køn. Det er klart fastslået i EF-Domstolens retspraksis, at forskelsbehandling på grundlag af graviditet udgør direkte forskelsbehandling på grundlag af køn.

Bestemmelsen i den arbejdsaftale, som det ærede medlem citerer, forekommer at være i strid med direktiv 92/85/EØF. Den forekommer desuden at være uforenelig med direktiv 76/207/EØF. Da ELGA (Græske Landbrugeres Forsikringsorganisation) henhører under Ministeriet for Landbrug, vil Kommissionen tage kontakt til de græske myndigheder for at indhente nærmere oplysninger om dette tilfælde og vil underrette det ærede medlem, så snart den har modtaget disse oplysninger.

----

(1)EFT L 39 af 14.2.1976, s. 40.

(2)EFT L 359 af 19.12.1986, s. 56.

(3)EFT L 348 af 28.11.1992.

----

----

(2004/C 70 E/225)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3067/03

af Kathalijne Buitenweg (Verts/ALE) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Biometriske data i visa og pas

Kommissionen arbejder for indeværende på gennem en række forslag at følge op på en af konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Thessaloniki i juni 2003, hvori det hedder, at der er »brug for en sammenhængende strategi i EU med hensyn til biometrisk identifikation eller biometriske data, idet målet må være harmoniserede løsninger for så vidt angår tredjelandsstatsborgeres rejsedokumenter, EU-borgeres pas og informationssystemerne (VIS og SIS II)«. Samtidig forhandler EU og USA for at sikre, at de amerikanske myndigheders indsamling af data vedrørende flypassagerer ikke er uretmæssige i henhold til de europæiske normer, og at de derfor indsamles med et begrænset sigte, opbevares for en begrænset periode, ligesom borgerne skal sikres en effektiv klageadgang.

Er dette korrekt, og hvordan vil Kommissionen i bekræftende fald forhindre, at toldmyndighederne i tredjelande igennem længere tid opbevarer oplysninger i visa og pas, herunder biometriske data, og anvender dem efter forgodtbefindende, når disse oplysninger er lagret på en chip?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(11. november 2003)

Efter anmodning fra Det Europæiske Råd i Thessaloniki (19. og 20. juni 2003) har Kommissionen som et første skridt udarbejdet to lovgivningsforslag (1) til forordninger om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1683/95 af 29. maj 1995 om udarbejdelse af ensartede visa (2) og ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1030/2002 af 13. juni 2002 om udarbejdelse af et ensartet format for tredjelandsstatsborgeres opholdstilladelse (3). Kommissionen vil som næste skridt i december 2003 fremlægge et forslag om biometriske data i pas.

Formålet med forslagene om visa og opholdstilladelse er at kræve, at medlemsstaterne skal integrere to biometriske identifikatorer, ansigtsbilledet og to fingeraftryk, som skal oplagres i tredjelandsstatsborgeres visa og opholdstilladelse på en harmoniseret måde, der sikrer interoperabilitet.

Kommissionen er af den opfattelse, at forebyggelse af brug af falsk identitet bedst opnås ved at sikre en mere pålidelig kontrol af, om den person, der fremlægger et dokument, er identisk med den person, som dokumentet er udstedt til. De eksisterende sikkerhedsstandarder forbedres endnu mere, når der integreres to biometriske identifikatorer.

Ved udvælgelsen af de mest hensigtsmæssige biometriske identifikationer er der taget hensyn til resultaterne af arbejdet i ICAO (Den Internationale Organisation for Civil Luftfart), som har været førende inden for udvikling af internationale standarder på dette område. ICAO anbefaler en kontaktløs mikrochip som det mest hensigtsmæssige lagringsmedium.

Kommissionen lægger særlig vægt på beskyttelse af persondata. Kommissionen minder om, at direktiv 95/46/EF (4) om beskyttelse af personoplysninger gælder behandling af personlige oplysninger, herunder biometriske data. I overensstemmelse med artikel 30 i dette direktiv agter Kommissionen at fremlægge alle ovennævnte forslag til høring i den arbejdsgruppe, der består af repræsentanter for de ansvarlige myndigheder for beskyttelse af persondata på nationalt plan, og som er nedsat i henhold til artikel 29 i ovennævnte direktiv.

De to eksisterende forslag omfatter en særlig forpligtelse til at garantere dataenes sikkerhed. Der findes en række tekniske metoder til at sikre de oplagrede informationer, men man har endnu ikke lagt sig fast på nogen teknisk løsning.

Kommissionens drøftelser med USA vedrørende beskyttelse af flypassagerers data berøres ikke af disse forslag.

----

(1)  KOM(2003) 558 endelig udg.

(2)EFT L 164 af 14.7.1995.

(3)EFT L 157 af 15.6.2002.

(4)  Parlamentets og Rådets forordning 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af privatpersoner hvad angår behandling af personlige oplysninger og fri bevægelighed for sådanne oplysninger, EFT L 281 af 23.11.1995.

----

----

(2004/C 70 E/226)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3071/03

af Lissy Gröner (PSE) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om:   »Kønsrelateret budgettering«

Under budgetforhandlingen på plenarmødet den 23. september 2003 talte kommissær Schreyer om det overordnede koncept vedrørende kønsrelateret budgettering i EU-budgettet.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(21. november 2003)

Det ærede medlem spørger Kommissionen, hvilke konkrete skridt Kommissionen har taget for at gennemføre de forslag, der er anført i (A5-0214/2003), og om kønsrelateret budgettering allerede vil blive medtaget i 2004-budgettet.

Det ærede medlem bedes bemærke, at Kommissionen, som svar på Parlamentets anmodning om at formidle oplysninger om kønsrelateret budgettering, allerede har videregivet udtalen fra Det Rådgivende Udvalg for Ligestilling mellem Kvinder og Mænd til Kommissionen, Parlamentet og medlemsstaterne. Dette dokument indeholder vigtige oplysninger om principperne, metoderne og redskaberne til kønsrelateret budgettering. Det er tilgængeligt for et bredere publikum på Kommissionens websted (1). Kommissionen overvejer også eventuelt at udsende en brochure om kønsrelateret budgettering.

Fremme af ligestilling mellem kønnene i det økonomiske liv er et af formålene for rammestrategien for ligestilling mellem mænd og kvinder 2001-2005 og det tilknyttede program. Selv om det prioriterede emne for handlingsprogrammet i 2004 og 2005 er »ændring af kønsrollemønstre og fordomme«, kan forslag til projekter med andre temaer også komme i betragtning til økonomisk støtte, hvis projektet opfylder betingelserne. I denne sammenhæng kan projekter om kønsrelateret budgettering komme i betragtning

Indtil videre er både de offentlige budgetter i Europa og EU's budget stort set kønsblinde.

Nogen udvikling er dog på vej, idet mange programmer inden for Fællesskabets budget, såsom strukturfondene, uddannelsesprogrammer, forskningsprogrammer, programmer om udviklingsbistand, osv. udtrykkeligt henviser til målet om at bekæmpe diskrimination og fremme ligestilling mellem kvinder og mænd, herunder styrkelse af kvinders indflydelse og stilling. Kønsrelateret budgettering kræver udvikling af indikatorer og statistisk information om tingenes tilstand. Eftersom medlemsstaterne forvalter ca. 80 % af Fællesskabets budget, er Kommissionen afhængig af information fra dem. Data findes ofte kun i sammenfattet form, hvilket ikke muliggør en kønsspecifik analyse. Der er behov for en yderligere indsats på alle niveauer for at udvikle statistik og indikatorer opdelt efter køn.

Integrering af kønsperspektivet i budgetproceduren er en del af strategien for integrering af kønsaspektet i samtlige politikker, og Kommissionen vil fortsætte med at udvikle metoder og redskaber, herunder kønsrelaterede statistikker og indikatorer, til integrering af kønsaspektet.

----

(1)  http://europa.eu.int/comm/employment_social/equ_opp/index_en.htm

----

----

(2004/C 70 E/227)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3076/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om:   Undersøgelsen af sundhedsrisici for personer, der bor eller arbejder i nærheden af de nye UMTSsendemaster

Kilde: »De Volkskrant« af 1.10.2003.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(1. december 2003)

----

(1)EFT L 199 af 30.7.1999.

(2)EFT L 91 af 7.4.1999.

(3)EFT L 77 af 26.3.1973.

----

----

(2004/C 70 E/228)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3079/03

af Torben Lund (PSE) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om:   Forordning (EF) nr. 1221/97 og støtte af biavl

I forordning (EF) nr. 1221/97 (1) fastsættes bl.a. regler for forbedring af produktion og afsætning af honning. Alligevel er biavlen flere steder i Europa under pres, og bestandene er i flere områder stærkt reduceret. Bl.a. derfor forsøger flere medlemslande at fremme biavlernes situation gennem tilskud til forskning mv. I Danmark har regeringen, ganske paradoksalt, foreslået at fjerne støtten til biavl, trods erhvervets svære situation.

I den forbindelse bedes Kommissionen give en status for, hvorledes alle forskellige medlemslande støtter deres nationale biavl, og samtidig vurdere, hvorledes det foreslåede forslag til dansk finanslov for 2004 er i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1221/97, samt anden relevant EU-lovgivning. Endelig bedes Kommissionen oplyse, hvorledes EU fremmer biavlernes situation gennem diverse ordninger, samt redegøre for kommende EU-forslag til forbedring af biavlernes situation og EU's honningproduktion.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(25. november 2003)

Som angivet af det ærede medlem er formålet med Rådets forordning (EF) nr. 1221/97 af 25. juni 1997 om almindelige regler for anvendelsen af foranstaltninger til forbedring af produktionen og afsætningen af honning (2) at støtte EU's biavl.

I artikel 1, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1221/97 fastsættes det, at medlemsstaterne »kan« iværksætte nationale programmer for et år ad gangen. Det er altså de enkelte medlemsstater, der beslutter, om der skal iværksættes et nationalt program. Hvis der iværksættes et program, skal det indeholde en eller flere af de foranstaltninger, der er angivet i den nævnte artikel 1, stk. 2. Herudover fastsættes det i artikel 4, at de nationale programmer skal udarbejdes i tæt samarbejde med de repræsentative erhvervsorganisationer og kooperativerne inden for biavl.

Kommissionen har udarbejdet en rapport om anvendelsen af denne forordning (3) for de første tre år efter indførelsen af disse programmer, som er blevet forelagt Rådet og Europa-Parlamentet, og som kan konsulteres på webstedet for Generaldirektoratet for Landbrug (4).

Det er også muligt at støtte biavlen med henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) (5). Denne støtte kan f.eks. gives til investeringer i landbrugsbedrifter med det formål at udvide aktiviteterne til at omfatte biavl eller at forbedre forarbejdningen og afsætningen af honning. Blandt de nye foranstaltninger, der er indført med reformen af den fælles landbrugspolitik (6), indeholder navnlig kapitlet om fødevarekvalitet under visse betingelser nogle nye muligheder for honningsektoren. Al støtte, der ydes i forbindelse med udvikling af landdistrikter, skal imidlertid indgå i de planer for udvikling af landdistrikter, der gennemføres af medlemsstaterne og/eller deres regioner efter at være blevet godkendt af Kommissionen.

----

(1)EFT L 173 af 1.7.1997, s. 1.

(2)  Ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 2070/98 af 28. september 1998, EFT L 265 af 30.9.1998.

(3)  KOM(2001) 70 endelig udg.

(4)  http://europa.eu.int/comm/agriculture/markets/honey/index_en.htm

(5)EFT L 160 af 26.6.1999.

(6)  Rådets forordning (EF) nr. 1783/2003 af 29. september 2003 om ændring af forordning (EF) nr. 1257/1999, EUT L 270 af 21.10.2003.

----

----

(2004/C 70 E/229)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3084/03

af Koldo Gorostiaga Atxalandabaso (NI) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om:   Basiske politiske fangers sit-in

Der råder en klar politisk konflikt i Baskerlandet, fordi det baskiske folk er frataget deres demokratiske rettigheder. Forbuddet mod idéer og politiske projekter har kun ført til endnu flere konfrontationer og større lidelser.

De næsten 700 baskiske politiske fanger har siden den 27. september 2003 afholdt en sit-in i fængslerne i Spanien og Frankrig for at forsvare deres rettigheder. De har nægtet besøg af venner og familiemedlemmer. Rejserne er rent faktisk så lange, at besøg ikke er mulige, og 13 mennesker er allerede omkommet på vej til eller fra fængslerne.

Den spanske regering ignorerer alle anmodninger om at sætte en stopper for disse lidelser, og de spanske domstole tør ikke insistere på, at det demokratiske magtadskillelsesprincip overholdes.

Den 4. september 2003 vedtog Europa-Parlamentet en betænkning om respekten for de grundlæggende rettigheder i EU (2002) (A5-0281/2003), hvori der er lagt stor vægt på mobilisering af europæiske kræfter for at sætte en stopper for disse uacceptable overtrædelser af fangernes rettigheder.

Vil Kommissionen udarbejde et forslag til Europa-Parlamentet med henblik på hurtigt at få behandlet dette spørgsmål?

Vil Kommissionen støtte, at baskiske fanger inddrages i bestræbelsen på at finde en løsning på den fortsatte konflikt i Baskerlandet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(20. november 2003)

Kommissionen vurderer, at de kompetencer, den har fået tildelt i henhold til traktaterne om Den Europæiske Union og om De Europæiske Fællesskaber, ikke giver den mulighed for at handle efter det ærede medlems ønske.

----

----

(2004/C 70 E/230)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3085/03

af Bruno Gollnisch (NI) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om:   Crédit Lyonnais/Executive Life

Amerikanske domstole kræver en bøde på 575 millioner dollars af Crédit Lyonnais med den begrundelse, at banken på ulovlig vis skal have købt et forsikringsselskab.

Der foreligger to muligheder:

Enten har Crédit Lyonnais' ledelse reelt begået en fejl.

Hvorledes berettiger dette i så fald de franske myndigheder til at overtage det personlige ansvar, som påhviler Crédit Lyonnais' ledere? Mener Kommissionen, der for nylig har vist sig så nidkær med hensyn til statsstøtte, at det er i overensstemmelse med europæisk ret, at staten og dermed skatteborgerne betaler 4/5 af den bøde, banken er blevet idømt?

Eller også har Crédit Lyonnais' ledelse ikke begået en fejl. Kan Kommissionen, der uden tvivl tog stilling til denne overtagelse, inden den fandt sted, i så fald gøre rede for sin manglende reaktion på indeværende tidspunkt? Kan den endvidere oplyse, om amerikanske banker i medfør af gensidighedsprincippet er udelukket fra at eje mere end 25 % af europæiske forsikringsselskabers kapital, samt gøre rede for de sanktioner, som en eventuel overtrædelse indebærer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(25. november 2003)

Kommissionen vedtog den 26. juli 1995 og den 20. maj 1998 beslutninger om Frankrigs støtte til Crédit Lyonnais. Risikoen for, at Crédit Lyonnais og den franske stat kan blive pålagt at betale en bøde til de amerikanske myndigheder for angiveligt at have begået ledelsesfejl i forbindelse med overtagelsen af det californiske forsikringsselskab Executive Life i 1991, blev der taget hensyn til allerede i omstruktureringsplanen for Crédit Lyonnais. Da Kommissionen vurderede denne omstruktureringsplan, fremlagde de franske myndigheder oplysninger om uerholdelige fordringer og risici. Et særligt afviklingsselskab »Consortium de Réalisation« (CDR) blev oprettet til at overtage Crédit Lyonnais' truede aktiver med henblik på at omstrukturere banken og genskabe dens rentabilitet. Risiciene i forbindelse med overtagelse af det californiske forsikringsselskab Executive Life i 1991 indgik i de afviklede aktiver.

På baggrund af ovenstående er Kommissionen ikke i øjeblikket i færd med at vurdere statsstøtteaspekter og retlige følger af overtagelsen af Executive Life, der fandt sted i 1991, da dette spørgsmål indgik i de beslutninger, Kommissionen tidligere vedtog.

----

----

(2004/C 70 E/231)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3094/03

af Harald Ettl (PSE) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om:   Mobning på arbejdspladsen

Kommissionen har allerede mange gange understreget, at den vil udvikle effektive politiske foranstaltninger til forebyggelse af problemet »mobning på arbejdspladsen« og udarbejde en grønbog om dette problem, som indeholder en detaljeret analyse, en handlingsplan og en specifik tidsplan.

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen iværksætte for at påse, at et specifikt fællesskabsinstrument vedrørende mobning på arbejdspladsen virker efter hensigten og er tilstrækkeligt omfattende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(25. november 2003)

I sin meddelelse »Tilpasning til ændringerne i arbejdslivet og i samfundet: en ny fællesskabsstrategi for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen 2002-2006« (1) meddelte Kommissionen, at den vil »undersøge, om det er hensigtsmæssigt med et fællesskabsinstrument om psykisk chikane og vold på arbejdspladsen, og hvilket omfang et sådant instrument skulle have«.

Kommissionen er i øjeblikket i færd med at indsamle og analysere de disponible oplysninger på dette område. Der tages under denne analyse bl.a. hensyn til, hvilke lovgivningsmæssige og/eller administrative foranstaltninger, der er vedtaget eller planlagt i medlemsstaterne.

Der vil i denne sammenhæng endvidere blive taget hensyn til Europa-Parlamentets beslutning om mobning på arbejdspladsen (2) og til udtalelsen fra Det Rådgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse på Arbejdspladsen om vold på arbejdspladsen (3).

På grundlag af de ovennævnte elementer har Kommissionen til hensigt i løbet af 2004 i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 138 at høre arbejdsmarkedets parter om, hvilken form en fællesskabsforanstaltning på dette område kunne antage.

----

(1)  KOM(2002) 118 endelig udg.

(2)  A5-0283/2001 af 19.9.2001.

(3)  KOM(2003) 346 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/232)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3095/03

af Koldo Gorostiaga Atxalandabaso (NI) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om:   Anerkendelse af Baskerlandet gennem undertrykkelse

I min skriftlige forespørgsel E-0645/03 (1) af 24. februar 2003 henviste jeg til de 634 politisk motiverede personer, der i 2002 blev arresteret i Baskerlandet.

Tidligt om morgenen den 8. oktober 2002 arresterede det spanske og det franske politi 34 personer på begge sider af den grænse, der deler vort land i to (vort interne jerntæppe). Lad mig minde om, at Tyskland i sidste uge kunne mindes trettenårsdagen for sin genforening, mens Baskerlandet stadig er sønderrevet: ingen anerkendelse overhovedet i den nordlige del under fransk styre og to separate administrationer under Kongeriget Spanien.

Forholder det sig, som antallet af fængslede over hele landet tyder på, sådan, at Baskerlandet kun kan vinde anerkendelse gennem undertrykkelse?

Vil Kommissionen vedtage et forslag til en fællesskabshandlingsplan til sikring af det baskiske folks eksistensret?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(20. november 2003)

Kommissionen anser ikke de forhold, som det ærede medlem omtaler, for at høre ind under de kompetencer, som den har fået tildelt i henhold til traktaterne om Den Europæiske Union og om Det Europæiske Fællesskab.

----

(1)EUT C 11 E af 15.1.2004, s. 102.

----

----

(2004/C 70 E/233)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3097/03

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om:   Offentliggørelse af midler til ØMU-kampagnen

I den for nylig afsluttede ØMU-kampagne var det meget sandsynligt, at den svenske ja-side havde flere midler til rådighed end nej-siden.

Mener Kommissionen, at det ville have været positivt, hvis man havde offentliggjort oplysninger om de midler, som var til rådighed for begge fløje i forbindelse med kampagnen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(21. november 2003)

Da folkeafstemningen i Sverige den 14. september 2003 var et helt igennem internt anliggende, kan Kommissionen ikke udtale sig om, hvorvidt andre midler, som de to fløje havde til rådighed, skal offentliggøres eller ej.

Kommissionen har ikke stillet finansielle midler til rådighed til information og oplysning om euroen i Sverige, siden folkeafstemningen blev annonceret.

----

----

(2004/C 70 E/234)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3103/03

af Anna Karamanou (PSE) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om:   Børnesoldater i Den Demokratiske Republik Congo

Rekrutteringen af børnesoldater under den syv år lange krig i Den Demokratiske Republik Congo har fået tragiske følger, idet tusindvis af disse børn, herunder børn på under tolv år, udsættes for misbrug og omkommer.

Ifølge Amnesty Internationals rapport offentliggjort den 9. oktober 2003 i Bruxelles vedrørende Den Demokratiske Republik Congo og børnesoldater udgør tvangsrekruttering af børn, deres brutale uddannelse, brugen af disse børnesoldater til anstrengende og yderst farlige opgaver samt soldaters og deres officerers seksuelle udnyttelse af børnene almindelig praksis.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at sikre respekten for menneskerettigheder, de internationale aftaler om beskyttelse af børnenes rettigheder og overholdelsen af Lusaka-våbenhvileaftalen fra 1999 samt forpligte overgangsregeringen i Den Demokratiske Republik Congo til at sætte en stopper for rekrutteringen af børnesoldater og træffe foranstaltninger med henblik på problemløs genintegration i samfundet af børn, der har måttet gøre så traumatiske erfaringer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Poul Nielson

(18. november 2003)

Kommissionen er bekymret over fænomenet med rekrutteringen af børnesoldater under den syv år lange krig i Den Demokratiske Republik Congo og dens tragiske konsekvenser for børnene.

Dette er en af grundene til, at Kommissionen deltager i det regionale MDRP-program (Multi-Country Demobilization and Reintegration Programme), som Verdensbanken administrerer, med et bidrag på 20 mio. EUR. Formålet med programmet er at demobilisere og reintegrere de tidligere kombattanter i »Greater Great Lakes Region«, herunder i Den Demokratiske Republik Congo. Børnesoldaterne er omfattet af programmet. Der vil blive taget særlige forholdsregler for at sikre, at de integreres godt i samfundet.

Der er udarbejdet særlige MDRP-projekter for specielt at opfylde de tidligere børnesoldaters behov. Det forventes også, at det nationale demobiliserings- og reintegrationsprogram for Den Demokratiske Republik Congo specielt vil være koncentreret om børn.

Mere generelt fremmer Kommissionen overholdelsen af menneskerettigheder og de internationale aftaler om beskyttelse af børns rettigheder gennem sit igangværende projekt til støtte for retsvæsenet i Den Demokratiske Republik Congo til et beløb af 28 mio. EUR. Dette program er under hensyn til problemet med manglende straffesanktioner og manglende overholdelse af menneskerettigheder, især i den østlige del af landet, blevet ændret inden for rammerne af den nye congolesiske overgangsproces.

----

----

(2004/C 70 E/235)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3105/03

af Marianne Eriksson (GUE/NGL), Piia-Noora Kauppi (PPE-DE) og Joke Swiebel (PSE) til Kommissionen

(22. oktober 2003)

Om:   Finansiering af Equal-projekter og diskriminering på grund af seksuel orientering

Artikel 21 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, artikel 21 i chartret om grundlæggende rettigheder og artikel 1 i direktiv 2000/78/EF (1) om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv forbyder diskriminering på grund af seksuel orientering. På EU-plan eksisterer der en integreret strategi for bekæmpelse af diskriminering og social udstødelse. Med fokus på arbejdsmarkedet udformer Equal dele af den strategi. Medlemsstaterne skal udarbejde deres strategi for Equal på baggrund af emneområder i den europæiske beskæftigelsesstrategis fire søjler. På disse områder skal medlemsstaterne sikre, at deres forslag hovedsageligt gavner de, der udsættes for de hyppigste former for diskriminering (baseret på køn, race og etnisk oprindelse, religion og tro, handicap, alder og seksuel orientering) og ulighed.

Vi har fået oplyst, at kun fire partnerskaber ud af 1 400 under det nuværende Equal-program vedrører diskriminering på grund af seksuel orientering. Kan Kommissionen oplyse, om denne information er korrekt?

Kan Kommissionen oplyse, hvorvidt alle medlemsstater har medtaget diskriminering på grund af seksuel orientering i den nationale indkaldelse af forslag under det nuværende Equal-program? Kan Kommissionen i benægtende fald redegøre for, hvilke foranstaltninger den har truffet for at øge antallet af partnerskaber med fokus på diskriminering på grund af seksuel orientering?

Vil Kommissionen sørge for, at diskriminering på grund af seksuel orientering udtrykkeligt vil blive nævnt i Equal-programmet og i indkaldelsen af forslag i såvel de nuværende medlemsstater som i tiltrædelses-staterne til næste runde af Equal i foråret 2004?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(25. november 2003)

Fællesskabsinitiativet Equal sigter mod udvikling, afprøvning og strømlining af nye måder til at bekæmpe alle former for forskelsbehandling og uligheder, der vedrører arbejdsmarkedet. Equal udgør derfor en eksperimentel gren af den europæiske strategi til bekæmpelse af forskelsbehandling (især på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering).

I overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet gennemføres Equal-initiativet af medlemsstaterne på grundlag af et program, hvorom medlemsstaterne og Kommissionen er nået til enighed. I disse programmer beskrives den generelle strategi og prioriteterne og de grundlæggende forvaltningsmæssige og økonomiske procedurer til gennemførelse af disse.

Kommissionen overvåger kun den nationale gennemførelse af Equal på programplan og ikke på udviklingspartnerskabsplan. Medlemsstaterne har imidlertid indvilliget i at fremlægge oplysninger om udviklingspartnerskaber i en offentlig database.

Medlemsstaterne har ligeledes indvilliget i at afholde offentlige forslagsindkaldelser på grundlag af de bestemmelser, der er fastlagt i deres nationale Equal-program. Som det fremgår af punkt 8 (2) i meddelelsen om Equal, er der en tydelig politisk forbindelse til formålet med Equal-programmet og opregningen af alle former for forskelsbehandling. Senere i samme meddelelse, i punkt 14 (3), erklæres følgende: »Inden for disse områder skal medlemsstaterne sikre, at deres forslag primært er til gavn for dem, der er ramt af de vigtigste former for forskelsbehandling (på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering) og uligheder«. Dette betyder, at aktiviteter, der omhandler alle de nævnte grunde til forskelsbehandling, er støtteberettigede i alle medlemsstaterne i henhold til Equal-programmet.

Da der i alle de nationale Equal-programmer fremlægges en strategi, der er baseret på en analyse af den aktuelle situation, for så vidt angår alle former for forskelsbehandling, og på nationale politiske prioriteter, har Kommissionen ikke iværksat særlige tiltag til fremme af bekæmpelsen af konkrete former for forskelsbehandling.

En hurtig søgning i den offentlige database, hvortil der henvises ovenfor, afslører, at der findes langt flere end fire udviklingspartnerskaber, der har aktiviteter, som vedrører forskelsbehandling på grund af seksuel orientering. I visse tilfælde er der tale om geografiske udviklingspartnerskaber, som beskæftiger sig med alle former for forskelsbehandling inden for et konkret geografisk område, og nogle af aktiviteterne i disse udviklingspartnerskaber er rettet mod forskelsbehandling på grund af seksuel orientering. Der er også eksempler på udviklingspartnerskaber, hvor forskelsbehandling på grund af seksuel orientering udgør et af adskillige delprojekter i et udviklingspartnerskab. I Det Forenede Kongerige er der f.eks. et udviklings-partnerskab, der beskæftiger sig med human immundefekt virus (HIV) og udstødelse, og forskelsbehandling på grund af seksuel orientering er en af de dimensioner, som de beskæftiger sig med som en del af deres arbejde, selv om emnet ikke udgør det centrale fokus heri.

Det er imidlertid sandt, at der kun er få udviklingspartnerskaber, hvis centrale eller eneste fokus er rettet mod forskelsbehandling på grund af seksuel orientering.

Forskelsbehandling på grund af seksuel orientering er beskrevet i Equal-programmet, hvortil der henvises i meddelelsen om Equal. Indholdet i politikken er tydeligt og ligger fast. Som det ligeledes fremgår af meddelelsen om Equal, vil Kommissionen sikre, at der henvises tydeligt til EF-traktatens artikel 13, artikel 21 i chartret om grundlæggende rettigheder og til direktiv 2000/78/EF (4), hvortil De henviser i Deres forespørgsel. I de igangværende forhandlinger med de nye medlemsstater vil Kommissionen ligeledes sikre, at Equal kommer til at omfatte alle ovennævnte grunde til forskelsbehandling.

For så vidt angår forslagsindkaldelserne, er medlemsstaterne forpligtede til at overholde alle de relevante bestemmelser i meddelelsen om Equal og behandle alle former for forskelsbehandling.

For at få et nærmere indblik i de omfattende aktiviteter, der er blevet gennemført, og de lovende resultater, der er opnået i den første runde af Equal, har alle medlemsstaterne indgået kontrakter med henblik på en evaluering af Equal på nationalt plan, og Kommissionen har indgået en kontrakt på unionsplan. Midtvejsresultaterne af disse evalueringer vil først foreligge i december 2003. Hvis der i evalueringerne afsløres et behov for at iværksætte tiltag til bekæmpelse af konkrete former for forskelsbehandling, vil Kommissionen tage højde for disse henstillinger i forbindelse med den anden runde af Equal.

----

(1)EFT L 303 af 2.12.2000, s. 16.

(2)  »På fællesskabsplan findes der en integreret strategi til bekæmpelse af forskelsbehandling (især på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering) og social udstødelse). Inden for denne strategi vil Equal-initiativet fokusere på arbejdsmarkedet« (EFT C 127 af 5.5.2000, s. 2).

(3)  Punkt 14 i meddelelsen om Equal (EFT C 127 af 5.5.2000, s. 2).»Medlemsstaterne skal udarbejde deres strategi for Equal på grundlag af temaområder, som er fastlagt under de fire søjler i den europæiske beskæftigelsesstrategi. Inden for disse områder skal medlemsstaterne sikre, at deres forslag primært er til gavn for dem, der er ramt af de vigtigste former for forskelsbehandling (på grund af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering) og uligheder. Alle disse grupper skal have uindskrænket adgang til hvert enkelt temaområde.«.

(4)  Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv.

----

----

(2004/C 70 E/236)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3107/03

af Adriana Poli Bortone (UEN) til Kommissionen

(22. oktober 2003)

Om:   Transeuropæiske transportnet

I Van Miert-rapporten i liste 3 var korridor 8 indføjet.

I forslaget fra Kommissionen af 1. oktober 2003 optrådte korridor 8 imidlertid ikke længere blandt de 29 prioriterede projekter.

Over for den italienske delegations indsigelser fremsat på samlingen i Rådet (transport, telekommunikation og energi) skal kommissær de Palacio have begrundet udelukkelsen af korridor 8 med det umulige i at lade korridoren løbe fra lande, der endnu ikke er blevet optaget i EU.

Denne »præjudicielle afgørelse« er dog ikke blevet anvendt på de prioriterede projekter på listen af 1. oktober nr. 7 (motorvejsforbindelsen Igoumenitsa/Patras-Athen-Sofia-Budapest), nr. 18 (vandvejen Rhinen/Maas-Main-Donau) og nr. 22 (jernbanelinjen Athen-Sofia-Budapest-Wien-Pragh-Nürnberg/Dresden).

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse, hvorvidt den ønsker at sætte en stopper for udelukkelsen af korridor 8 fra den prioriterede liste eller ej — i betragtning af den enorme betydning korridor 8 har for en demokratisering af Balkan-området?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(26. november 2003)

Rapporten fra den højtstående gruppe, der består af repræsentanter for de 15 nuværende medlemsstater og de 10 kommende samt Bulgarien og Rumænien, EIB og Kommissionen, og hvis formand er Karel Van Miert, blev indgivet til Kommissionen den 30. juni 2003. Heri figurerer på liste 3 (andre projekter af betydning for den territoriale samhørighed) jernbanelinjen Bari-Varna. Denne linje ligger i den paneuropæiske korridor nr. VIII som fastlagt på ministerkonferencerne på Kreta og i Helsinki i 1994 og 1997.

Denne gruppe havde til opgave at identificere højt prioriterede projekter inden for det transeuropæiske transportnet (TEN-T). Da korridor VIII er beliggende uden for Unionens territorium (med undtagelse af havnebyerne Bari og Brindisi) og fortsat vil være det efter udvidelsen, henhørte det ikke under gruppens mandat at tage denne eller nogen anden korridor i betragtning med henblik på optagelse på listen over højt prioriterede TEN-T-projekter.

Ud fra samme logik har Kommissionen heller ikke medtaget korridor VIII i sit forslag om ændring af beslutningen om TEN-T-retningslinjer, som vedtoges den 1. oktober 2003 (1). Projekt nr. 18 og 22, som følger linjeføringen for visse paneuropæiske korridorer, vedrører udelukkende arbejder, som udføres på Unionens og tiltrædelseslandenes territorium.

----

(1)  KOM(2003) 564 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/237)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3108/03

af Philip Claeys (NI) til Kommissionen

(22. oktober 2003)

Om:   Støtte

Kan Kommissionen oplyse, om den yder økonomisk og/eller andre former for støtte til nedenstående organisationer, der ifølge egne udsagn går ind for at bekæmpe racisme?

Kan Kommissionen i bekræftende fald — for hver enkelt organisations vedkommende — oplyse, hvilke beløb der var tale om i hhv. 2000, 2001, 2002 og eventuelt også 2003?

Hvilke(t) program(mer) dannede grundlag for tildelingen af støtte til disse organisationer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(4. december 2003)

Ingen af de otte organisationer på listen modtager nogen direkte økonomisk støtte fra Fællesskabet. Under Fællesskabets handlingsprogram til bekæmpelse af forskelsbehandling 2001-2006 er nogle af disse organisationer, eller har førhen været, partnere i tværnationale projekter, som koordineres og forvaltes af andre organisationer.

----

----

(2004/C 70 E/238)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3111/03

af Regina Bastos (PPE-DE) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Stats- eller EF-støtte til det tyske holdingselskab RIEKER

Det tyske holdingselskab RIEKER er for nylig blevet fusioneret med SCHUH-UNION. For ikke længe siden flyttede RIEKER produktionen af fodtøj til Rumænien under betegnelsen »RIEKER Romania S.R.L.«. Desuden blev nogle produktionsanlæg placeret i Polen og i Tyrkiet.

Spørgsmålet er, om virksomheden ikke udnytter den EU-støtte, den har modtaget, til at etablere sig i ét land, hvorefter den flytter til andre områder eller lande med henblik på at opnå yderligere tilskud.

Kommissionen anmodes derfor om at oplyse følgende: er der ydet førtiltrædelsesstøtte til kandidatlande, især til Polen som tiltrædelsesland eller til Rumænien som kandidatland med henblik på at modernisere de økonomiske strukturer?

har RIEKER modtaget en sådan støtte i form af EF-støtte eller statsstøtte fra de nævnte lande, hvortil udflytningen af produktionsanlæg er sket?

hvornår er de pågældende midler i givet fald blevet bevilget?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(14. november 2003)

For at hjælpe de lande, der har søgt om optagelse i EU, med at gennemføre de fornødne reformer, yder EU finansiel bistand inden for forskellige områder: inden for det institutionelle område med Phare-programmet, til investeringer inden for transport- og miljøsektoren med Ispa-programmet, til udvikling af landdistrikter og landbrug med Sapard-programmet. En komplet fortegnelse over EU's finansielle bistandsordninger findes på webstedet for Generaldirektoratet for Udvidelse.

Som undtagelse fra forbuddet mod statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, kan statsstøtte til investeringer godkendes på grundlag af retningslinjer for statsstøtte med regionalt sigte (1) eller på grundlag af forordning (EF) nr. 70/2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (2). For at begrænse de potentielle negative konsekvenser af eventuelle virksomhedsflytninger, bevilges støtten på betingelse af, at investeringen løber over en periode på minimum fem år i det ugunstigt stillede område.

Rumænien har status som ansøgerland og er i den henseende i gang med at indarbejde fællesskabsretten i landets nationale lovgivning og interne politikker. Fællesskabsretten, inklusive Fællesskabets statsstøtteregler, er allerede bragt i anvendelse i Polen, som underskrev tiltrædelsestraktaten den 16. april 2003. Kommissionen har ikke kendskab til, at en individuel støtte er bevilget til den virksomhed, som det ærede medlem omtaler. Det er muligt, at en sådan støtte er blevet bevilget i henhold til en støtteordning, der er forelagt Kommissionen. Kommissionen vil kontakte de kompetente myndigheder i de pågældende lande for at få bekræftet, om og under hvilke betingelser en støtte er blevet bevilget til selskabet Rieker og meddele det ærede medlem resultaterne af denne kontakt.

----

(1)EFT C 74 af 10.3.1998 og ændringer EFT C 285 af 9.9.2000.

(2)  Forordning (EF) nr. 70/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder, EFT L 10 af 13.1.2001.

----

----

(2004/C 70 E/239)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3118/03

af Nicholas Clegg (ELDR) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Ophævelse af restriktionerne vedrørende paraquat

Den internationale fagbevægelse for nærings- og nydelsesmiddelarbejdere (IUF) er foruroliget over, at man vil ophæve de eksisterende restriktioner vedrørende det toksiske herbicid paraquat. Det anslås, at paraquat — som der ikke findes nogen kendt modgift imod — er årsagen til et stort antal af de 40 000 pesticid-relaterede dødsfald, der sker hvert år på globalt plan. En ophævelse af restriktionerne vedrørende paraquat vil fremme anvendelsen af dette toksiske stof og gøre det tilgængeligt på EU-markedet, hvor det i øjeblikket er forbudt. Desuden vil en ophævelse af restriktionerne virke undergravende på den indsats, der gøres for at opnå højere standarder for sundhed og sikkerhed inden for landbruget og for at fremme landbrugsproduktionsmetoder, som socialt og miljømæssigt set er bæredygtige.

Hvilke konklusioner nåede man frem til på mødet i Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed, hvad angår anvendelsen af paraquat? Kan Kommissionen give en officiel redegørelse for sin holdning til stoffet paraquat?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(13. november 2003)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel P-3093/03 fra Harald Ettl (1).

----

(1)EUT C 65 E af 13.3.2004, s. 266.

----

----

(2004/C 70 E/240)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3119/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(22. oktober 2003)

Om:   Overtrædelse af direktiv 1999/70/EF

Ifølge klager fra sammenslutningen af kontraktansatte i OTE (den græske telekommunikationsorganisation) bekendtgjorde OTE's administration 800 ledige stillinger i telefontjenesten, idet de satte en aldersgrænse på 30 år og derefter 26 år og således udelukkede de arbejdstagere, der allerede var ansat i den samme sektor, hvor de i årevis har dækket organisationens vedvarende behov, og som ville kunne ansættes i faste stillinger.

Kan Kommissionen oplyse, om denne praksis er i modstrid med direktiv 1999/70/EF (1), og hvis ja, hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe for at sikre overholdelsen af fællesskabsretten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(20. november 2003)

I henhold til Rådets direktiv 1999/70/EF (2) om tidsbegrænset ansættelse skal en arbejdsgiver informere sine arbejdstagere med tidsbegrænset ansættelse om, hvilke ledige stillinger der kan søges i virksomheden, for således at sikre, at de gives samme mulighed for at få en fast stilling som andre ansatte. En sådan information kan ske ved en generel meddelelse, der opslås på et passende sted i virksomheden (§ 6, stk. 1). Direktivet fastsætter også et princip om ikke-diskrimination med hensyn til ansættelsesvilkår og fastslår, at bestemmelser, hvorefter der ved særlige ansættelsesvilkår kræves tilbagelagt en bestemt tjenesteperiode, skal være de samme for personer med tidsbegrænset ansættelse som for fastansatte, medmindre kravet om en forskellig ansættelsesperiode er begrundet i objektive forhold (§ 4, stk. 1 og 4). Direktivet fastsætter dog ikke, at tidsbegrænset ansatte skal have prioritet ved besættelse af ledige stillinger.

Det forhold, at de tidsbegrænset ansatte ikke havde prioritet ved besættelse af de ledige stillinger, er således ikke i sig selv en overtrædelse af direktivets bestemmelser. Reglerne om oplysning om ledige stillinger og tjenesteperioder er gennemført i Grækenland. Det bør derfor være de kompetente græske myndigheder, der vurderer, om den pågældende meddelelse om ledige stillinger fulgte reglerne.

----

(1)EFT L 175 af 10.7.1999, s. 43.

(2)  Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP.

----

----

(2004/C 70 E/241)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3136/03

af Lissy Gröner (PSE) til Kommissionen

(23. oktober 2003)

Om:   Ikke anvendte EU-bevillinger i Bayern til et beløb på 17 mio. EUR for 2002

I begyndelsen af oktober modtog jeg Kommissionens svar på min forespørgsel om Bayerns tilbageførsel af midler bevilget via den europæiske socialfond i 2002 (E-1953/03) (1). Svaret er imidlertid behæftet med en fejl. Tallene vedrører år 2000 og ikke 2002.

Den tyske delstat Bayern har i EU-regnskabsåret 2002 ikke kunnet anvende bevillinger i en størrelsesorden af 17 mio. EUR fra programmet om udvikling af landdistrikter og har ladet disse midler gå tilbage til Bruxelles:

Kan Kommissionen omgående besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(25. november 2003)

----

(1)EUT C 268 E af 7.11.2003, s. 206.

(2)EFT L 161 af 26.6.1999.

----

----

(2004/C 70 E/242)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3149/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(23. oktober 2003)

Om:   Tekstilvirksomheden Melkas udflytning

Den multinationale tekstilvirksomhed, som ejes af svensk og britisk kapital, forbereder lukning af sin afdeling i Sulin i Sintra kommune i Portugal og afskedigelse af omkring 100 ansatte. Grunden hertil er tilsyneladende virksomhedens planer om at udflytte sin produktion til Asien, selv om dens finansielle situation er god. Det kan konstateres, at virksomheden allerede har lukket to af sine fire fabrikker i henholdsvis Évora og Palmela med en nedskæring af personalet fra 1200 til 200 til følge.

Kommissionen bedes på denne baggrund oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(4. december 2003)

----

(1)  Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser, EFT L 225 af 12.8.1998 (dette direktiv konsoliderer direktiv 75/129/EØF og 92/56/EØF).

(2)  Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter, EFT L 82 af 22.3.2001.

(3)  Rådets direktiv 94/45/EF af 22. september 1994 om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre arbejdstagerne, EFT L 254 af 30.9.1994.

(4)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab, EFT L 80 af 23.3.2002.

(5)  KOM(2002) 347 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/243)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3158/03

af Antonio Mussa (UEN) til Kommissionen

(24. oktober 2003)

Om:   Anerkendelse af kvalifikationsbeviser

Medlemsstaternes anerkendelse af kvalifikationsbeviser i EU er et meget vigtigt spørgsmål, som direkte berører borgerne og begrænser deres ret til fri bevægelighed og til frit at etablere sig i andre medlemsstater med arbejde for øje.

Eftersom fremme af øget europæisk integration netop indebærer fri bevægelighed for borgerne, og eftersom studenter- og arbejdstagermobilitet vil blive et stadig mere udbredt fænomen, har Fællesskabet tidligere vedtaget bestemmelser angående anerkendelse af kvalifikationsbeviser.

Der eksisterer i virkeligheden ikke en procedure for automatisk anerkendelse af eksamensbeviser, og de betingelser, som indehaveren skal opfylde for at få sit eksamensbevis anerkendt, hører udelukkende under medlemsstaternes kompetenceområde.

I praksis bliver anerkendelsen dog alt for ofte næsten umuliggjort, fordi medlemsstaterne pålægger alt for strenge betingelser, og fordi de bureaukratiske procedurer er ekstremt langsommelige og besværlige.

Agter Kommissionen at tage initiativer til at konsolidere og forenkle de nuværende ordninger for anerkendelse af kvalifikationsbeviser via en mere automatisk anerkendelsesprocedure, der bygger på en fælles platform, og ved under alle omstændigheder at fastsætte en »maksimal« tidsgrænse for anerken-delsesprocedurens forløb?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(10. december 2003)

EU har klare retslige rammer på området anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer for regulerede erhverv. Det er vigtigt at sondre mellem denne anerkendelse på den ene side og anerkendelse af akademiske eksamensbeviser og de mekanismer, der skal sikre gennemskuelige beviser på arbejdsmarkedet, på den anden.

Det »almindelige system« for anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, der er baseret på princippet om gensidig anerkendelse, gælder for alle lovregulerede erhverv, som ikke er omfattet af en særordninger for automatisk anerkendelse af visse håndværks-, industri- og handelsaktiviteter og erhverv som læge, sygeplejerske, tandlæge, dyrlæge, jordmoder, apoteker og arkitekt. Den gensidige anerkendelse er baseret på, at medlemsstaterne godkender erhvervsmæssige kvalifikationer, der er erhvervet i de øvrige medlemsstater, og giver adgang til samme erhverv. I påkommende tilfælde kan anerkendelsen af disse erhvervsmæssige kvalifikationer gøres betinget af, at den pågældende gennemfører udligningsforanstaltninger (en egnethedsprøve eller en prøvetid). Disse udligningsforanstaltninger skal opveje betydelige forskelle mellem migrantens uddannelse og den uddannelse, der kræves for at få adgang til samme erhverv i modtagermedlemsstaten.

I marts 2002 fremlagde Kommissionen et forslag til direktiv om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (1), der konsoliderer, forenkler og klarlægger EU's lovgivning på området. Dette forslag indeholder nye elementer, bl.a. liberalisering af udvekslingen af tjenesteydelser over grænserne og udvikling af fælles platforme for erhverv, der er omfattet af en generel ordning for gensidig anerkendelse. Forslaget er til behandling i Parlamentet og Rådet.

I forslaget forstås ved fælles platform et sæt kriterier for erhvervsmæssige kvalifikationer, der attesterer et kompetenceniveau, som er tilstrækkeligt med henblik på udøvelse af et bestemt erhverv, og på grundlag af hvilket de pågældende sammenslutninger godskriver de i medlemsstaterne opnåede kvalifikationer. Når Kommissionen finder, at den fælles platform letter den gensidige anerkendelse af kvalifikationer på grundlag af det tekniske arbejde, som de pågældende faglige sammenslutninger har udført på europæisk plan, træffer den en beslutning i overensstemmelse med forskriftsproceduren (komitologi). Denne EU-retsakt betyder, at medlemsstaterne ikke indfører udligningsforanstaltninger, hvis migranterne opfylder tilsvarende betingelser vedrørende erhvervsmæssige kvalifikationer. De fælles platforme skal fremme den frie bevægelighed for faguddannede gennem en mere udbredt automatisk anerkendelse af kvalifikationer for migranter, der opfylder kriterierne for udøvelsen af det pågældende erhverv.

Det påvirker ikke medlemsstaternes ret til at lovgive om de forskellige erhverv og fastlægge betingelserne for, hvilken uddannelse der er nødvendig for at få adgang til udøve et bestemt erhverv. Medlemsstaterne kan for øvrigt altid undersøge ansøgerens uddannelses varighed og indhold og sammenligne med de krav, der stilles til deres egne uddannelser, og indføre udligningsforanstaltninger, når migranten ikke opfylder betingelserne i den pågældende platform.

Med hensyn til de tidsgrænser, som medlemsstaterne har til at træffe beslutning om anerkendelse af lovregulerede erhverv, findes der i de gældende direktiver klare bestemmelser på området. I henhold til gældende direktiv er tidsgrænsen tre-fire måneder. I foromtalte forslag til direktiv foreslår Kommissionen en enkelt frist på tre måneder. Betydelige forsinkelser i beslutningen om anerkendelse af kvalifikationer kan være berettigede, hvis migranten skal komme med yderligere oplysninger i sin ansøgning. Forslaget til direktiv indeholder et forslag om give den kompetente myndighed en frist på en måned til at anerkende modtagelsen og underrette migranten om eventuelle manglende dokumenter samt en forpligtelse til at sikre et tæt samarbejde mellem de kompetente myndigheder for at lette anerkendelsesproceduren.

----

(1)  KOM(2002) 119, endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/244)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3162/03

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(24. oktober 2003)

Om:   Svindel med Den Europæiske Socialfonds midler

Den Europæiske Socialfond, som hører direkte under Kommissionen, deler i år 500 millioner kroner ud i Danmark. Formålet med midlerne er at »medvirke til at sikre en høj beskæftigelse, integrering af flygtninge og indvandrere, ligestilling mellem mænd og kvinder, en bæredygtig udvikling i alle egne af Danmark samt en samhørighed — økonomisk og socialt«.

I Danmark har Paraplyorganisationen for de Etniske Mindretal (POEM) fået bevilget to millioner kroner fra Socialfonden. Pengene administreres af det danske integrationsministerium samt Københavns Kommune. For disse penge har POEM hyret et privat firma (Inplacement), som tilbyder kurser, der skal få arbejdsløse indvandrere i arbejde. Det danske dagblad Ekstra Bladet har i en artikel onsdag den 15. oktober 2003 dokumenteret, at alle elever på kurset dumper, og at kurset ikke kvalificerer kursisterne til job. Det fremgår endvidere, at POEM har problemer med habiliteten i forbindelse med firmaet Inplacement, idet det har vist sig, at næstformanden i POEM var søster til direktøren i Inplacement. På den baggrund har Integrationsministeriet indstillet udbetalingerne til POEM.

For at opnå økonomisk støtte fra både EU og Danmark har POEM bl.a. svindlet med medlemsantallet, idet de har opgivet medlemsorganisationer, der aldrig har eksisteret. De har givet penge til fiduskurser, der ikke har kvalificeret kursisterne til job, men i stedet har kanaliseret EU-midler over i private virksomheder, som lederne i organisationen har haft familiære forbindelser til. Indvandrerorganisationen har ikke levet op til Socialfondens mål om integration af indvandrere på arbejdsmarkedet og burde ikke have modtaget en krone af Socialfondens midler.

Hvilke tiltag vil Kommissionen tage til, at det sikres, at der ikke længere kan udbetales midler fra Socialfonden til organisationer, der svindler med fondens midler, og i øvrigt ikke lever op til fondens mål, og hvorledes vil Kommissionen få de penge tilbage, som er udbetalt under falske forudsætninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(25. november 2003)

I overensstemmelse med artikel 28 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene (1) har den danske forvaltningsmyndighed hovedansvaret for at foretage revision og kontrol for Den Europæiske Socialfond i Danmark, således at det sikres, at midlerne anvendes korrekt. Det er i første instans Kommissionens ansvar at vurdere, om de enkelte medlemsstater har et revisions- og kontrolsystem, som giver tilstrækkelig sikkerhed for forsvarlig forvaltning af strukturfondene. I juli 2003 foretog Kommissionens revisions- og kontroltjenester en afprøvning af systemet i Danmark. Kommissionen konkluderede på daværende tidspunkt, at det danske system absolut er tilstrækkeligt sikkert.

Den danske forvaltningsmyndighed er opmærksom på de påstande, der er fremsat om POEM, og har påbegyndt yderligere kontrol af projektet for at fastslå, om der er hold i påstandene, og afgøre, hvilke foranstaltninger der skal træffes. Kommissionen overvåger nøje den danske forvaltningsmyndigheds kontrol med det pågældende projekt og de foranstaltninger, der træffes. Hvis der er sket en uretmæssig udbetaling af Socialfondens midler, vil den danske forvaltningsmyndighed kræve, at de tilbagebetales.

----

(1)EFT L 161 af 26.6.1999.

----

----

(2004/C 70 E/245)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3164/03

af Säid El Khadraoui (PSE) til Kommissionen

(24. oktober 2003)

Om:   Advarselsmærkater på alkoholholdige drikkevarer

I Det Forenede Kongerige har der allerede længe været talt om at anbringe advarselsmærkater på alkoholholdige drikkevarer, som det er tilfældet med tobaksprodukter. Bryggeriet »Cains Brewery« i Liverpool venter ikke på lovgiverne, men anbringer en mærkat på specialøllet »2008 Celebration Ale« for at advare mod alkoholmisbrug. På denne mærkat står følgende meddelelse: »Alcohol advice: Robert Cain supports responsible drinking. Excessive drinking can cause harm. Observe the daily guidelines for sensible drinking. Do not drink and drive.« (Robert Cain går ind for ansvarsbevidst indtagelse af alkohol. Overdreven indtagelse kan være skadelig. Overhold retningslinjerne for maksimal daglig indtagelse. Drik ikke, når De skal køre.).

Alkoholmisbrug forårsager meget lidelse i samfundet. Hvilket ansvar har alkoholproducenterne efter Kommissionens mening i denne sammenhæng?

Hvad mener Kommissionen om advarselsmærkater på alkoholholdige drikkevarer?

Vil Kommissionen tage skridt til at gøre advarselsmærkater obligatoriske på alkoholholdige drikkevarer? Kan Kommissionen i bekræftende fald oplyse, hvilke skridt den vil tage, og hvornår? Hvilken tekst og eller udformning har Kommissionen i tankerne?

Hvad gør Kommissionen i benægtende fald for over for producenterne af alkoholholdige drikkevarer at påpege disses ansvar for at advare kunderne mod overdreven alkoholindtagelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(2. december 2003)

Kommissionen deler fuldt ud det ærede medlems bekymringer vedrørende problemerne med alkoholmisbrug. Det er Kommissionens opfattelse, at industrien spiller en vigtig rolle i kraft af dens ansvar for produktudvikling, markedsføring og salg af produkterne. Dette angår især aktiviteter rettet mod børn og unge. I denne henseende ønsker Kommissionen også at henlede det ærede medlems opmærksomhed på Rådets henstilling af 5. juni 2001 om unge menneskers, især børns og helt unges alkoholforbrug (1).

Advarselsmærkater på alkoholholdige drikkevarer kunne være et effektivt middel til at formidle vigtige sundhedsbudskaber vedrørende alkohol til offentligheden. Så vidt Kommissionen ved, er dette endnu ikke praksis i nogen medlemsstat, hvorimod disse advarselsmærkater har været obligatoriske længe i USA.

Kommissionen har i øjeblikket ingen planer om at ændre lovgivningen og gøre advarselsmærkater på alkoholholdige produkter obligatorisk. Det bør bemærkes, at Rådets forordning (EØF) nr. 1576/89 af 29. maj 1989 om fastlæggelse af almindelige regler for definition, betegnelse og præsentation af spiritus (2) udgør den eksisterende fællesskabslovgivning vedrørende mærkning af alkohol.

Kommissionen har været særlig opmærksom på beskyttelsen af de unge, eftersom problemerne med børns og helt unges alkoholforbrug de senere år er vokset i adskillige medlemsstater. Med henvisning til dette foreslås det i Rådets ovenfor nævnte henstilling om unge menneskers alkoholforbrug, at medlemsstaterne i samarbejde med producenterne og forhandlerne af alkoholholdige drikkevarer skal fremme fastlæggelsen af effektive mekanismer, der sikrer, at alkoholholdige drikkevarer ikke appellerer til børn og helt unge i markedsføringen med særlig hensyntagen til, at det ikke må antydes, at succes på det sportslige område hænger sammen med indtagelse af alkohol.

Kommissionen lægger vægt på effektiv selvregulering. Ved møder for nylig med repræsentanter for alkoholindustrien har Kommissionen dog understreget nødvendigheden af, at industrien overholder Rådets henstilling og de eksisterende etiske retningslinjer. Industrien skal gøre en yderligere indsats for at få disse retningslinjer til at virke effektivt.

----

(1)EFT L 161 af 16.6.2001.

(2)EFT L 160 af 12.6.1989.

----

----

(2004/C 70 E/246)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3166/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om:   Kommissionens efterkommelse af Domstolens afgørelser

Jeg glæder mig over Kommissionens svar på forespørgsel E-1804/03 (1), hvori den oplyser, at den ikke har nogen retssag kørende mod Sinaga, hvilket følgelig må betyde, at den ikke længere anfægter muligheden for videreforsendelse af sukker fra Azorerne, jf. sag C 1098/2002, og at Kommissionen anerkender Domstolens dom af 15. maj 2003 i sag C-282/00.

Som konsekvens af Kommissionens anerkendelse af Domstolens dom bortfalder de grunde, der har fået Kommissionen til ikke at anvende Poseima-forordningerne fuldt ud, og samtidig bortfalder enhver grund til at hindre den sending på 3 000 tons udtrykt som hvidt sukker forarbejdet på grundlag af råsukker, som Sinaga har anmodet om at modtage.

Kan Kommissionen bekræfte, at den har efterkommet denne anmodning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(12. november 2003)

Kommissionen er vogter af traktaten og påser, at fællesskabsretten anvendes korrekt og især, at Domstolens retspraksis efterkommes.

Domstolen har i sag C-282/00 bekræftet det princip, som Kommissionen støtter, at sukker, der produceres af roer høstet på Azorerne, frit kan forsendes og eksporteres.

Domstolen bekræftede ved samme dom, at Kommissionens holdning er korrekt med hensyn til videreforsendelsen til kontinentet eller virksomhedens reeksport af sukker raffineret på Azorerne af råsukker, som øerne har indkøbt under den særlige forsyningsordning, der blev indført med forordning (EF) nr. 1600/92, udskiftet med forordning nr. 1453/2001 (2).

Ifølge denne forordning er forsyningen til regionerne i de yderste randområder begrænset til dækningen af deres behov til konsum, rå- og hjælpestoffer og videreforarbejdning på Azorerne. Det sukker, der importeres under den særlige forsyningsordning (fritagelse for importafgifter og udbetaling af en støtte svarende til restitutionen for sukker fra EU), kan ikke forlade Øerne.

Der findes en undtagelse fra forbudet mod videreforsendelse/reeksport, der omfatter varer forarbejdet på Azorerne. Videreforsendelse/reeksport af disse produkter er således tilladt inden for rammerne af såkaldte traditionelle mængder. Domstolen har med hensyn hertil udtalt sig på følgende måde (3): »Det følger heraf, at forsendelser af sukker skal opfylde relativt strenge betingelser for at kunne kvalificeres som traditionel samhandel eller traditionel videreforsendelse. Disse betingelser vedrører både de omhandlede forsendelsers omfang og forsendelsernes regelmæssighed og aktualitet«. »For at kunne fastslå, om de ... gennemførte forsendelser af sukker til det portugisiske fastland og til Madeira, som ..., udgør traditionel videreforsendelse, skal det således undersøges, om disse forsendelser, da Poseima-programmet blev indført ved forordning nr. 1600/92, var aktuelle, regelmæssige og betydningsfulde«. »Sporadiske og ubetydelige forsendelser, der fandt sted i fortiden, opfylder ikke disse betingelser«.

De portugisiske myndigheder har ikke påvist, at de foretagne videreforsendelser af sukker opfylder de kriterier, der angives af Domstolen. Da det således ikke er muligt at påberåbe sig ovennævnte undtagelse, må øernes behov for forsyninger af råsukker vurderes på grundlag af det lokale forbrug.

Der er imidlertid intet belæg for, at Azorernes forbrug skulle være steget med 3 000 t om året. Den ansøgning om forhøjelse af forsyningerne, som virksomheden Sinaga har tilstillet Kommissionen, kan derfor ikke imødekommes.

----

(1)EUT C 33 E af 6.2.2004, s. 173.

(2)  Rådets forordning (EF) nr. 1453/2001 af 28. juni 2001 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for Azorerne og Madeira og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 1600/92 (Poseima), EFT L 198 af 21.7.2001.

(3)  Dommens præmis 44 og 45.

----

----

(2004/C 70 E/247)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3175/03

af Torben Lund (PSE) til Kommissionen

(27. oktober 2003)

Om:   Finansiering af forebyggelsesprogram og sygdomsovervågning

Kommissionen har i KOM(2003) 441 (om oprettelse af et europæisk center [for forebyggelse af og kontrol med sygdomme], der skal beskæftige sig med overvågning af smitsomme sygdomme) igangsat et vigtigt sundhedsmæssigt arbejde. Ifølge forslaget skal centret forvalte Fællesskabets net af kompetente nationale myndigheder eller institutter, jf. beslutning nr. 2119/98/EF (1), og de dedikerede overvågningsnetværk for bestemte sygdomme, herunder aids, tuberkulose, influenza etc.

Kan Kommissionen bekræfte, at den samtidig har besluttet ikke fortsat at støtte dedikerede netværk (DSNs) i det nye forebyggelsesprogram, med den konsekvens, at flere netværk, herunder EUVAC.NET bliver nedlagt — i direkte modstrid med intentionen bag KOM(2003)441?

Kan Kommissionen i samme forbindelse oplyse, om der er truffet andre beslutninger, der direkte og indirekte modarbejder EU's overvågningsindsats, samt redegøre for, hvorledes Kommissionen forventer at finansiere andre relaterede aktiviteter på sundhedsområdet, specielt i forhold til overvågning og netværks-etablering?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(8. december 2003)

Ifølge Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om oprettelse af et europæisk center for forebyggelse af og kontrol med sygdomme skal et af centrets opgaver være at støtte netværksaktiviteter og dedikerede overvågningsnetværk under myndigheder og instanser, der er udpeget i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 2119/98/EF af 24. september 1998 om oprettelse af et net til epidemiologisk overvågning af og kontrol med overførbare sygdomme i Fællesskabet (2), og sikre en integreret indsats ved hjælp af teknisk og videnskabelig ekspertbistand til Kommissionen og medlemsstaterne. Disse aktiviteter skal finansieres over centrets budget. Det forudses dog, at centrets aktiviteter i de første år delvis skal finansieres via folkesundhedsprogrammet (2005 og 2006, henholdsvis 4,9 mio. EUR og 6 mio. EUR).

Overvågningsaktiviteter udgør en væsentlig del af folkesundhedsprogrammet, der er etableret i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1786/2002/EF af 23. september 2002 (3). I overensstemmelse med de prioriterede områder i 2003-arbejdsplanen (4) for gennemførelsen af dette program, som gav anledning til en enstemmig positiv udtalelse fra programudvalget, har Kommissionen foreslået finansiering af en række projekter, herunder adskillige projekter vedrørende overvågningsnetværk. Ikke alle de fremsendte ansøgninger kan dog finansieres som følge af budgetmæssige begrænsninger. Programudvalget afgav en enstemmig positiv udtalelse om Kommissionens forslag om finansiering af udvalgte projekter. Udvælgelsesproceduren er snart ved at være tilendebragt.

Kommissionen vil så effektivt som muligt vedblive med at støtte aktiviteter i forbindelse med overvågning af smitsomme sygdomme under hensyntagen til de finansielle rammer, som er fastlagt af Europa-Parlamentet og Rådet. Kommissionens forslag om et europæisk center for forebyggelse af og kontrol med sygdomme skal ses på denne baggrund og viser, at Kommissionen prioriterer en udbygning af Fællesskabets kapacitet på dette område højt.

----

(1)EFT L 268 af 3.10.1998, s. 1.

(2)EFT L 268 af 3.10.1998.

(3)EFT L 271 af 9.10.2002.

(4)EUT C 62 af 15.3.2003.

----

----

(2004/C 70 E/248)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3176/03

af Dorette Corbey (PSE) til Kommissionen

(27. oktober 2003)

Om:   Fødevaresikkerhed og udviklingslande

Den Europæiske Union har de seneste år beskæftiget sig med fødevaresikkerhed. Efter vedtagelsen af den generelle levnedsmiddellovgivning var der stadig andre sager på dagsordenen, som f.eks. pakken af hygiejne- og kontroldirektiver (1).

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(5. december 2003)

Med pakken af ny lovgivning om fødevaresikkerhed bliver kravene og den dermed forbundne kontrol mere komplet. Kommissionen har indført en vis fleksibilitet ved at indføre ligestillingsprincippet i forslaget om kontrol og HACCP-procedurerne i forslagene om hygiejne. Tilgangen er faktisk helt ændret med indførelsen af den integrerede tilgang, hvor man tager fat på alle led i kæden fra primærproduktionen til salg til forbrugeren, hvor der lægges ansvar over på producenten, med indførelsen af en systematisk videnskabeligt baseret risikoanalyse og forsigtighedsprincippet, med kravet om fuld sporbarhed, med indførelsen af moderne kødkontrolteknikker og anvendelsen af HACCP-procedurer. Kommissionen har omhyggeligt sikret, at forslagene var i overensstemmelse med bestemmelserne i Verdenshandelsorganisationens SPS-aftale. Desuden skal det pointeres, at de nyindførte principper er i overensstemmelse med Codex Alimentarius. Ikke desto mindre skal medlemsstater og eksporterende tredjelande tilpasse sig den nye situation. Ved indførelse af ny lovgivning skal producenters og kontrolmyndigheders arbejdsmetoder samt produktions- og handelsstrukturer tilpasses. Med hensyn til udviklingslande introducerede Kommissionen visse bestemmelser i forslaget om kontrol. Hensigten med disse bestemmelser er via teknisk bistand at styrke udviklingslandenes kapacitet til at implementere EUs importbestemmelser, specielt for udformning af årlige kontrolprogrammer.

På nuværende tidspunkt er det ikke muligt at fastslå den mulige virkning af den nye lovgivning på eksisterende eksport til EU, idet den nye lovgivning kun delvist er trådt i kraft. Importbestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (generel fødevarelovgivning) træder først i kraft den 1. januar 2005. Hygiejnepakken i forslaget om kontrol er endnu ikke vedtaget.

----

(1)  KOM(2000) 438 og KOM(2003) 52.

----

----

(2004/C 70 E/249)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3177/03

af Dorette Corbey (PSE) til Kommissionen

(27. oktober 2003)

Om:   Genbrug af medicinske instrumenter og hjælpemidler

Medicinske instrumenter og hjælpemidler repræsenterer en væsentlig del af udgifterne til folkesundhed. Genbrug af medicinske instrumenter og hjælpemidler kan mindske omkostningerne med op til 40 % og er meget hensigtsmæssig ud fra et miljøsynspunkt. Producenter af medicinske instrumenter og hjælpemidler betegner imidlertid ofte produkterne som »single use«, hvilket hindrer genbrug og øger omkostningerne unødigt. En anden negativ konsekvens af dette er, at instrumenterne og hjælpemidlerne — af besparelses-årsager — alligevel genbruges, men ikke behandles, rengøres og steriliseres på sagkyndig vis. En stor del af infektionerne på hospitaler hævdes at skyldes uprofessionel genbrug af hjælpemidler og instrumenter.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(12. december 2003)

----

(1)  KOM(2003) 301 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/250)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3184/03

af Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om:   De laotiske myndigheders arrogante holdning

Den 26. oktober 1999 blev fem unge laoter — Thongpaseuth Keuakoun, Sengaloun Phengphanh, Bouavanh Chanmanivong, Khamphouvieng Sisaat og Keochay — anholdt sammen med dusinvis af andre demonstranter, fordi de havde arrangeret en fredelig march i Vientiane, hvor studenter, lærere, embedsmænd og andre laotiske borgere forsamlede sig for at kræve demokratiske reformer, forholdsregler mod korruption, reformer i retning af større social retfærdighed og indførelse af et flerpartisystem.

Fire år senere har de laotiske myndigheder trods talrige indtrængende anmodninger og trods handelsaftaler med præferencestatus og en meget stor samarbejdsindsats fra EU og EU-medlemsstaternes side ikke givet den mindste indrømmelse — end ikke af humanitær art — hvad angår disse fem systemkritikere. Hverken Det Internationale Røde Kors eller medlemsstaternes ambassadører, hverken Kommissionens repræsentant eller en repræsentant for De Forenede Nationer eller for andre internationale organisationer har fået tilladelse til at besøge dem i fængslet. Desuden har myndighederne i Vientiane end ikke fulgt op på de løfter, som deres repræsentant gav under et møde i Europa-Parlamentet i Strasbourg, om at kaste lys over de modstridende beretninger, der er fremkommet fra forskellige regeringsrepræsentanter, angående de betingelser, hvorunder de fem ledere (»desaparecidos«) fra demonstrationen den 26. oktober 1999 skulle være blevet dømt.

Ifølge velinformerede kilder er der tilsyneladende ingen, der har set Khamphouvieng Sisaat i over et år, mens Thongpaseuth Keuakoun efter sigende er hårdt svækket og har mistet førligheden.

Har Kommissionen modtaget præcise og troværdige oplysninger om de fem ledere fra »Mouvement du 26 October«, deres retsstilling og sundhedstilstand?

Mener Kommissionen ikke, at de laotiske myndigheder nærmest har udvist foragt over for EU i denne sag, og at deres adfærd går langt ud over anstændighedens grænser?

Mener Kommissionen ikke, at Laos — i endnu højere grad end Burma (hvilket vil sige ikke så lidt) — fortjener, at EU indtager en særdeles fast og målbevidst holdning for at presse landets myndigheder til reelt omgående at iværksætte en udvikling i retning af demokratisering og national forsoning?

Er Kommissionen med dette mål for øje indstillet på — navnlig under det bilaterale møde mellem EU og Laos, der finder sted i november i Bruxelles som led i samarbejdsaftalen — at meddele de laotiske myndigheder, at de EU-midler, der er tildelt Laos, vil blive fastfrosset, indtil der foreligger et klart tilsagn fra myndighederne i Vientiane om at gennemføre vidtgående demokratiske reformer og klare oplysninger om samtlige politiske fangers skæbne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(14. november 2003)

Kommissionen tilslutter sig ganske, at der er behov for at styrke respekten for menneskerettighederne i Laos, herunder ytringsfriheden, friheden til at deltage i fredelige forsamlinger, foreningsfriheden og trosfriheden, samt for efterlevelse af internationale menneskerettighedskonventioner.

Hvad angår menneskerettighedssituationen i Laos i almindelighed, har Kommissionen ved flere lejligheder rejst forskellige spørgsmål, også vedrørende de fem ledere af »Mouvement du 26 octobre«, over for den laotiske regering, men desværre uden større succes hidtil.

Kommissionen vil undersøge alle aspekter af menneskerettighedssituationen i Laos, også med hensyn til, hvad Kommissionen eventuelt kan gøre, med sigte på det næste møde i det blandede udvalg EF/Laos, som skal finde sted i Vientiane i første halvår 2004, og vil derefter aflægge rapport til Parlamentet.

I mellemtiden fortsætter Kommissionen en politik for konstruktiv politisk dialog med den laotiske regering side om side med fortsat støtte til de mest udsatte befolkningsgrupper i det laotiske samfund på basis af EF-støttede udviklingsprogrammer.

Suspension af bistanden, indtil menneskerettighederne respekteres, bør betragtes som sidste udvej, da det sandsynligvis vil få uheldige følgevirkninger for den del af befolkningen, hvis rettigheder krænkes.

Skulle der ikke blive konstateret noget væsentligt fremskridt med hensyn til en bedring af menneskerettighedssituationen, og skulle de hidtidige konstruktive tiltag ikke giver positive resultater, vil Kommissionen være rede til i koordination med medlemsstaterne og Parlamentet at tage det aktuelle samarbejde med Laos op til fornyet overvejelse og se nærmere på, hvilke foranstaltninger der kan træffes.

----

----

(2004/C 70 E/251)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3197/03

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(30. oktober 2003)

Om:   Svensk folkeafstemning om euro'en

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(2. december 2003)

----

----

(2004/C 70 E/252)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3199/03

af Marianne Thyssen (PPE-DE) til Kommissionen

(30. oktober 2003)

Om:   Den belgiske regerings overtagelse af telekommunikationsvirksomheden Belgacoms pensionsfond

Som Kommissionen vil vide, har den belgiske regering vedtaget at overtage (telekommunikationsvirksomheden) Belgacoms pensionsfond. Til gengæld for denne fonds passiver vil regeringen i december 2003 modtage et beløb på 5 mia. EUR. Regeringen har meddelt, at den vil opføre dette beløb på indtægtssiden ved beregningen af finansieringssaldoen. Endvidere synes den belgiske regering at have til hensigt at opdele beløbet på 5 mia. EUR, som er udestående i 2003 og skal betales, over to regnskabsår, dvs. det år, hvor beløbet rent faktisk er blevet modtaget, og det efterfølgende år.

ENS-normerne er et instrument for overholdelse af stabilitetspagten, og en streng overholdelse heraf er følgelig en forudsætning for, at medlemsstaternes regnskaber er gennemskuelige og nøjagtige. En skødesløs fortolkning eller sjusket anvendelse af ENS-normerne er ensbetydende med en indirekte svækkelse af stabilitetspagten og forpligtelserne i stabilitetsprogrammet. Kommissionen bedes på baggrund heraf oplyse:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(8. december 2003)

Eurostat er blevet informeret om, at den belgiske regering vil overtage Belgacoms pensionsforpligtelser over for virksomhedens ansatte.

Eurostat overvejer sagen nøje og vil meddele sin mening vedrørende operationens behandling i nationale regnskaber, og specielt indvirkningen på det offentlige underskud og den offentlige gæld.

Eurostat er også blevet informeret om, at den belgiske regering har til hensigt at bogføre virkningen af overdragelsen både i regnskabsår 2003 og i regnskabsår 2004. I forbindelse med dette er der også behov for en særlig undersøgelse med henblik på at fastslå, om dette er i overensstemmelse med bestemmelserne i det europæiske national- og regionalregnskabssystem (ESA95) om »accrual basis«-regnskabsprincippet på det tidspunkt, hvor transaktionerne bogføres.

----

----

(2004/C 70 E/253)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3205/03

af Giles Chichester (PPE-DE) til Kommissionen

(30. oktober 2003)

Om:   Formel klage over finansiering af Broadband4Devon-projektet med mål 2-midler

Har Kommissionen modtaget den formelle klage fra Colin Coleman fra Devon over finansiering af Broadband4Devon-projektet med mål 2-midler som foreslået af amtsrådet i Devon County?

Hvad foretager Kommissionen sig i denne sag? Hvornår kan min vælger forvente et svar?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(10. december 2003)

Kommissionen har i årets løb modtaget 7 breve fra Colin Coleman (dateret den 4. juli 2003, den 8. august 2003, den 12. september 2003, den 17. september 2003, den 6. oktober 2003, den 30. oktober 2003 og den 7. november 2003) vedrørende forslaget fra amtsrådet i Devon County om finansiering af »Broadband4Devon Project« ved hjælp af mål 2-midler. Han fik svar på sine henvendelser ved skrivelse af 10. november 2003.

Det følger af nærhedsprincippet at ansvaret for den løbende forvaltning af programmer hvortil der ydes midler via strukturfondene, overgår til myndighederne i medlemsstaterne og regionerne når der er opnået enighed med Kommissionen om programmernes strategiske målsætninger. I henhold til artikel 38 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene (1) er det den forvaltende myndighed som er ansvarlig for at programmernes forvaltning og gennemførelse er effektiv og korrekt, og at de er i overensstemmelse med Fællesskabernes politik. Den bedømmelsesprocedure der anvendes ved vurderingen af om et projekt skal finansieres under programmet, er blevet vedtaget af programovervågningsudvalget, jf. artikel 35 i nævnte forordning og nærhedsprincippet.

Sigtet med disse bestemmelser er at sikre en ensartet behandling af alle der søger om støtte under programmet, og at sørge for at projekter der udvælges, opfylder Fællesskabets lovgivning, og herunder lovgivningen vedrørende statsstøtte og offentlige indkøb.

Kommissionen har ikke ud fra de foreliggende oplysninger nogen grund til at formode at Fællesskabets lovgivning er blevet overtrådt i forbindelse med godkendelsen af Broadband4Devon-projektet.

----

(1)EFT L 161 af 26.6.1999.

----

----

(2004/C 70 E/254)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3208/03

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(23. oktober 2003)

Om:   Finansieringskrise for skoler i Hillingdon og Barnet

John Randall og Sydney Chapman, begge britiske parlamentsmedlemmer, har kontaktet spørgeren vedrørende nedskæringen i bevillingerne til skoler i deres valgkredse i Hillingdon og Barnet. Ændringer i den britiske regerings fordelingsnøgle for uddannelsesbevillinger har resulteret i en omfordeling af bevillinger fra The Greater London Area til det nordlige England. Regeringens forhøjelse af arbejdsgivernes forsikrings- og pensionsomkostninger har forværret bevillingskrisen, og mange skoler har som følge heraf været nødsaget til at afskedige lærere, øge klassekvotienterne eller operere med underskud på budgettet. Især skoler som Friern Barnet School, Ashmole School og East Barnet comprehensive er hårdt ramte.

Vil Kommissionen oplyse, hvilke muligheder der er for at få EU-støtte til skoler, og om støtten i givet fald vil kunne anvendes til at forhindre afskedigelse af lærere, hvilket skolerne har set sig nødsaget til på grund af Labour-regeringens manglende evne til at finansiere skoler i Greater London på behørig vis?

Mange skoler har været tvunget til at ty til deres reserver eller bruge midler afsat til reparationsarbejder for at undgå afskedigelser af lærere. Vil det være muligt at få EU-støtte til reparation og ombygning af skoler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(28. november 2003)

Artikel 149, stk. 1, i EF-traktaten fastlægger klart medlemsstaternes og EF's respektive kompetenceområder inden for undervisning og uddannelse. EF støtter udviklingen af kvalitetsuddannelse med fuld respekt for medlemsstaternes ansvar for undervisningsindholdet og opbygningen af uddannelsessystemerne. EU-finan-siering, især i forbindelse med Socrates-programmet, fremmer samarbejdet mellem medlemsstaterne, men kan ikke direkte bidrage til skolers driftsomkostninger.

Inden for rammerne af EU's strukturfonde kan der gennem Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) ydes støtte til investeringsomkostninger i uddannelsessektoren, men kun i EU's mindst udviklede regioner, der er støtteberettigede under mål 1, jf. artikel 2, stk. 1, i EFRU-forordningen (1).

Derimod kan Den Europæiske Socialfond støtte foranstaltninger i hele EU, når det gælder uddannelse og erhvervsuddannelse i forbindelse med arbejdsmarkedet, udvikling af menneskelige ressourcer og beskæftigelse, jf. artikel 2 og 3 i ESF-forordningen (2).

----

(1)  Forordning (EF) nr. 1783/1999 af 12. juli 1999.

(2)  Forordning (EF) nr. 1784/1999 af 12. juli 1999.

----

----

(2004/C 70 E/255)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3209/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(23. oktober 2003)

Om:   Direktivet om kliniske forsøg

Er Kommissionen klar over, at gennemførelsen af direktivet om kliniske forsøg (2001/20/EF (1)) vil tvinge velgørenhedsinstitutioner, som for eksempel »Leukaemia Busters«, til at opgive livsvigtig forskning? Vil Kommissionen fritage ikke-kommercielle kliniske forsøg fra direktivets bestemmelser for at forhindre dette?

----

(1)EFT L 121 af 1.5.2001, s. 34.

----

----

(2004/C 70 E/256)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3215/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(30. oktober 2003)

Om:   Direktivet om kliniske forsøg

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

på skriftlige forespørgsler P-3209/03 og E-3215/03

(12. november 2003)

På et møde i Lægemiddeludvalget den 15. maj 2003 mellem medlemsstaterne og Kommissionen var betænkelighederne med hensyn til mulige hindringer for forskningen sat på dagsordenen og blev drøftet.

Kommissionen og medlemsstaterne drøftede medlemsstaternes forpligtelse til at tage hensyn til henstillingen vedrørende ikke-kommercielle forsøg i betragtning 14 i direktiv 2001/20/EF (2).

Det er bestemt ikke Kommissionens hensigt, at gennemførelsen af direktivet om kliniske forsøg i national ret skal have en afskrækkende virkning på perspektiverne for europæisk forskning.

Der er tværtimod Kommissionens hensigt at forbedre det europæiske miljø for kliniske forsøg til gavn for det europæiske forskningsrum og de europæiske borgere i overensstemmelse med anbefalingerne fra G10.

Kommissionen har forståelse for forskernes bekymringer, men har på nuværende tidspunkt ingen planer om at foreslå ændringer af direktiv 2001/20/EF.

Kommissionen er i øjeblikket i samarbejde med medlemsstaterne ved at udarbejde retningslinjer for gennemførelsen af dette direktiv. Vi er derfor sikre på, at de fleste af disse bekymringer vil blive drøftet i forbindelse med denne udarbejdelse.

----

(1)EFT L 121 af 1.5.2001, s. 34.

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/20/EF af 4. april 2001 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om anvendelse af god klinisk praksis ved gennemførelse af kliniske forsøg med lægemidler til human brug, EFT L 121 af 1.5.2001.

----

----

(2004/C 70 E/257)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3210/03

af Pietro-Paolo Mennea (NI) til Kommissionen

(23. oktober 2003)

Om:   Unfair konkurrence i tekstilsektoren

Den italienske tekstilsektor har været i vanskeligheder i nogle år.

Årsagerne til denne krise er bl.a. først og fremmest konkurrence fra asiatiske virksomheder, efter at de er blevet optaget i WTO, da disse virksomheder ikke blot har uendeligt lavere udgifter til arbejdskraft, men også mangler tilstrækkelige interne minimumsregler, for så vidt angår arbejdsmarkedet og beskyttelse af deres arbejdstagere, som ofte er mindreårige, hvorved de overtræder de mest grundlæggende borgerrettigheder og i alvorlig grad krænker den enkeltes frihed.

Denne ulovlige adfærd kommer til udtryk ved toldklareringen af varerne ved fællesskabshavnene, ofte uden at der foreligger nogen fakturaer, eller der er angivet forkerte kvaliteter og mængder, samt med systematisk forfalskning af lokale varemærker, bl.a. det meget udbredte mærke »Made in Italy« samt omgåelse af afgiftslovene.

Denne ulovlige situation bliver efterfølgende grundlaget for salget af det færdige produkt til en pris, der er betydelig lavere end fællesskabsprisen, med deraf følgende risiko for lukning af en stor del af EU's tekstilvirksomheder og alvorlige følgevirkninger for beskæftigelsen.

Den måde, hvorpå disse tredjelandsvirksomheder konkurrerer på EU-markedet, er unfair, ulovlig og svigagtig.

Vil Kommissionen i lyset af ovenstående henvende sig til de kompetente institutionelle organer i medlemsstaterne for at sikre, at de foretager hyppigere og strengere kontrol af varer, der indføres i fællesskabslandene?

Vil den føre tilsyn med og kontrollere, at juridiske personer uden for Fællesskabet, som ejer individuelle eller kollektive virksomheder og driver forretning på Fællesskabets område, retter sig efter EU-lovgivningen, eller sagt med andre ord at de respekterer konkurrencereglerne og medlemsstaternes lovgivning vedrørende arbejdsmarkedet?

Henhører det under Kommissionens beføjelser at igangsætte en officiel undersøgelse vedrørende tekstilsektoren?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(19. november 2003)

Tekstil- og beklædningssektoren står såvel i Europa som andetsteds over for store udfordringer. Den konference, der blev afholdt i Bruxelles vedrørende udsigterne for sektoren efter 2005, gav anledning til at behandle visse problemstillinger. Kommissionen vedtog i den forbindelse den 29. oktober 2003 en meddelelse (1) med foranstaltninger, der tager sigte på at forbedre tekstil- og beklædningssektorens konkurrenceevne i 2005, hvor tekstilimportkvoterne afskaffes. Kommissionens indstilling er klar, idet den agter at løse de af det ærede medlem omtalte problemer for at sikre sektorens fremtid i EU.

Kommissionen er meget opmærksom på problemerne med svig og varemærkeforfalskninger. Der findes allerede en række EU-regler og -programmer, som skal sikre loyal konkurrence for de europæiske producenter på verdensplan. Det bør imidlertid erkendes, at de forskellige EU-tiltag ikke giver resultater, medmindre medlemsstaternes myndigheder samtidig involveres. Det samme gælder for den intellektuelle ejendomsret. Kommissionen vil forstærke sin indsats for at forbedre beskyttelsen og anvendelsen af intellektuel ejendomsret i tredjelande og overholdelsen af TRIPS-aftalen (om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder) under WTO (Verdenshandelsorganisationen). Dette vil medføre en mere effektiv bekæmpelse af handelen med varemærkeforfalskede goder og beskytte de fordele, vi har i denne sektor, nemlig innovation, varemærker, mode og design.

For mere specifikt at vende tilbage til de to spørgsmål, så har Kommissionen allerede indledt en række foranstaltninger. Toldkontrollen er som bekendt harmoniseret på EU-plan, og den udøves i overensstemmelse med de gældende forordninger. Alle varer svarer ligeledes til en harmoniseret nomenklatur. Toldmyndighederne har kendskab til de mest udbredte former for svig, for hvilke der foretages en risikoanalyse, som i stigende grad bliver harmoniseret.

Det er i betragtning af mængden af importerede produkter klart, at medlemsstaternes toldmyndigheder ikke kan kontrollere alle tekstil- og beklædningsartikler, der kommer ind på EU's toldområde. I princippet foretages der en stikprøvekontrol og ikke en systematisk kontrol. Det er imidlertid klart, at hvis der findes konkrete oplysninger, der tyder på, at der findes en særlig form for svig i en bestemt sektor, så udveksler toldmyndighederne meget hurtigt sådanne oplysninger via OLAF (Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig) og sørger for at igangsætte undersøgelser.

Hvad det andet spørgsmål angår, så skal en økonomisk eller juridisk enhed — fra EU eller et tredjeland — som etablerer sig på EU's territorium, overholde de gældende bestemmelser i den pågældende medlemsstat. Det er medlemsstaternes myndigheder, der har ansvaret for at sikre overholdelsen af den gældende lovgivning på arbejdsmarkedet og andre områder, og en del af denne lovgivning er harmoniseret på EU-plan.

Hvad angår forslaget om at iværksætte en undersøgelse af tekstilsektoren, råder Kommissionen over visse instrumenter, som giver den mulighed for at reagere overfor visse former for praksis (f.eks. handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger), men det sker normalt på grundlag af klager fra enten medlemsstaterne eller de i givet fald berørte parter vedrørende præcise emner eller former for praksis, som først skal identificeres konkret og dernæst behandles, inden der kan tages stilling til, om der eventuelt skal indledes en undersøgelsesprocedure.

----

(1)  KOM(2003) 649 endelig udg.

----

----

(2004/C 70 E/258)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3211/03

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(30. oktober 2003)

Om:   EU-støtte til Det Europæiske Netværk mod Racisme (ENAR)

I en række artikler i dagene fra den 13. til den 17. oktober 2003 har det danske dagblad Ekstra Bladet afdækket en lang række sager om uregelmæssigheder i bogføringen, svindel med medlemstallet osv. i Danmarks største organisation for indvandrere »Paraplyorganisationen for de Etniske Mindretal« (POEM).

Som følge af afsløringen af de mange uregelmæssigheder i POEM har alle offentlige instanser i Danmark indstillet den økonomiske støtte til organisationen. POEM har, som oplyst i en tidligere forespørgsel til Kommissionen (af den 15. oktober 2003), også modtaget midler fra Den Europæiske Socialfond. Ekstra Bladet skriver i en artikel af den 17. oktober 2003, at formanden for POEM, Bashy Qureishy, som efter Ekstra Bladets oplysninger ikke kan have været uvidende om den omfattende svindel og efter al sandsynlighed har været stærkt involveret i denne, også er formand for den internationale organisation »European Network Against Racism« (ENAR). Det oplyses i artiklen, at ENAR er finansieret af EU-midler.

Kan Kommissionen på baggrund af de danske indvandrerorganisationers omfattende svindel med offentlige midler oplyse, hvor store beløb ENAR modtager i EU-støtte på årsbasis, samt oplyse, hvorledes det kontrolleres, at der ikke sker misbrug af disse midler fra organisationens side? Kan Kommissionen endvidere oplyse, hvilke konsekvenser Bashy Qureishys eventuelle deltagelse i den omtalte svindel vil få for den fremtidige tildeling af EU-midler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(15. december 2003)

Det Europæiske Netværk mod Racisme (ENAR) er en af de organisationer, der modtager et driftstilskud fra Kommissionen under EF-handlingsprogrammet for bekæmpelse af forskelsbehandling 2001-2006. For perioden 2003-2004 er det planlagt, at ENAR skal modtage et beløb på 851 241 EUR i støtte til sine driftsomkostninger.

ENAR har ikke modtaget nogen medfinansiering fra Den Europæiske Socialfond under mål 2 eller 3 eller EQUAL i løbet af den nuværende programmeringsperiode 2000-2006.

Kommissionen har revideret al EF-finansiering tildelt til ENAR i 2003. Der blev ikke fundet nogen uregelmæssigheder. Kommissionen pointerer, at ENARs finanser er fuldstændigt adskilte fra POEMs finanser, som er en anden organisation. Hvervet som formand for ENAR er et tillidshverv, og den pågældende modtager derfor ingen betaling for sit arbejde som formand.

----

----

(2004/C 70 E/259)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3225/03

af Richard Corbett (PSE) til Kommissionen

(31. oktober 2003)

Om:   Direkte transmission fra tyrefægtning

Er Kommissionen af den opfattelse, at Spanien håndhæver Rådets direktiv 89/552/EØF (1) korrekt? Direktivet kræver i artikel 22, at »medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger med henblik på at sikre, at de tv-radiospredningsorganer, som hører under deres myndighed, ikke udsender programmer, som i alvorlig grad kan skade mindreåriges fysiske, mentale eller moralske udvikling, herunder navnlig programmer, som indeholder pornografi eller umotiveret vold«?

Er Kommissionen opmærksom på, at spansk TV sender tyrefægtninger på tidspunkter i løbet af dagen hvor det er sandsynligt at børn ser fjernsyn?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(28. november 2003)

Kommissionen er bekendt med det problem, som det ærede medlem nævner, og undersøger i øjeblikket, hvorvidt udsendelsen af sådanne programmer er i overensstemmelse med bestemmelserne i Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv- radiospredningsvirksomhed.

----

(1)EFT L 298 af 17.10.1989, s. 23.

----

----

(2004/C 70 E/260)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3232/03

af Joan Colom i Naval (PSE) til Kommissionen

(27. oktober 2003)

Om:   Ajourføring af oplysninger i budgettet

Kan Kommissionen meddele følgende oplysninger vedrørende budgettet:

De samme tal med følgende oplysninger:

Kan Kommissionen desuden give en redegørelse for samtlige ændringer af hvert enkelt af de finansielle overslag siden 1988 med det ikke længere eksisterende budgetvademecum som forbillede?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(21. november 2003)

Det ærede medlems forespørgsel indebærer en ny kompleks udarbejdelse af lange statistikker, hvilket Kommissionen er i gang med.

Statistikkerne vil blive sendt, så snart de foreligger.

----

----

(2004/C 70 E/261)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3233/03

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(3. november 2003)

Om:   Ensartet undervisning om EU i uddannelsessystemerne

Europa tager endnu et skridt mod fuldstændig konvergens. Nu drejer det sig om universitetsundervisningen. 33 lande er på udkig efter et europæisk område for videregående uddannelse. Et område, hvor titler, undervisning og universitetsuddannelsernes kvalitet har samme værdi uafhængig af, på hvilket universitet titlen er opnået, og i hvilket land man ønsker at gøre brug af den.

Måske som følge heraf er det på tide at samordne den måde, som de universitetsstuderende skal studere indholdet af EU på, for at alle vore europæiske studerende kan få en homogen opfattelse af den politiske enhed, som et forenet Europa udgør, og hvor de skal leve side om side med de øvrige europæiske borgere.

Mener Kommissionen, at det er det rette tidspunkt til at udarbejde en fælles universitetsundervisingsplan for indholdet af EU, således at EU opfattes på en ensartet måde af alle de unge, der skal gennemgå en universitetsuddannelse, uanset hvilket medlemsland de er hjemmehørende i?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(1. december 2003)

Kommissionen henholder sig først og fremmest til bestemmelserne i EF-traktatens artikel 149, hvoraf det fremgår, at det er medlemsstaternes ansvar at fastlægge undervisningens indhold.

Desuden vil principperne om akademisk frihed og universiteternes uafhængighed, som er et nøgleelementer inden for de videregående uddannelser, vanskeligt kunne forenes med en ensartet fastlæggelse af undervisningens indhold inden for et givet undervisnings- eller forskningsområde.

Kommissionen kan dog forsikre det ærede medlem om, at den med levende interesse følger udviklingen inden for undervisningen i europæisk integration på universiteterne. En af Kommissionens permanente specifikke aktioner, den såkaldte Jean Monnet-aktion, har netop til formål gennem startstøtte at fremme indførelsen af specifik undervisning i EU-ret, europæisk økonomisk integration, europæisk politologi og det europæiske samarbejdes historie, som alle er fag, hvor EU-samarbejdets udvikling udgør en stadig større del af lærestoffet.

----

----

(2004/C 70 E/262)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3235/03

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(3. november 2003)

Om:   Ansporing til investering i EU-obligationer

De Femten har valgt at sætte gang i væksten i EU ved hjælp af en forøgelse af investeringerne, både de offentlige og de private, i infrastruktur og forskning, udvikling og innovation.

Det er velkendt, at en væsentlig del af udviklingen på infrastrukturområdet i EU foregår gennem Den Europæiske Investeringsbank (EIB), som er den store drivkraft for fremskridtet i EU, og derfor burde man navnlig anspore til deltagelse i dens obligationsudstedelse.

Mener Kommissionen, at den på en efter dens opfattelse hensigtsmæssig måde og efter passende undersøgelser af emnet burde overveje at lade EU-borgerne deltage mere aktivt i EIB's obligationsudstedelse som en måde til at bidrage til den såkaldte Lissabon-strategi, der har til formål at gøre EU til den mest dynamiske økonomi i verden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(2. december 2003)

Den Europæiske Investeringsbank (EIB) er en af verdens største emittenter af obligationer. I år har EIB hidtil rejst 41 mia. EUR og har dermed nået det mål, der blev sat for 2003 (40-52 mia. EUR). På blot fem år er EIB's låntagning næsten blevet fordoblet.

For at sikre dækning for det voksende finansieringsbehov, der følger af væksten i EIB's långivning, benytter EIB en konsistent og velafbalanceret låntagningsstrategi. Denne strategi omfatter direkte henvendelser til både institutionelle investorer og mindre investorer, der begge spiller en vigtig rolle som købere af EIB's værdipapirer.

Med hensyn til spørgsmålet om EU-borgernes deltagelse i EIB's obligationsudstedelse er det vigtigt at bemærke, at EIB har stor succes på det europæiske småinvestormarked. Mindre investorer køber en bred vifte af EIB-obligationer, om end der er bestemte obligationer, der dækker småinvestorernes behov bedre end andre.

Det er vigtigt at finde den rette balance mellem markedsføringen rettet mod henholdsvis småinvestorer og institutionelle investorer, der jo trods alt spiller en helt central rolle for EIB's obligationsudstedelse og for EIB-obligationernes efterfølgende succes på det sekundære marked, der i sig selv udgør et vigtigt aspekt. Det er også vigtigt at tage hensyn til de meget store omkostninger forbundet med markedsføringen rettet mod småinvestorer, f.eks. annonceomkostninger.

Det kan således fastslås, at EIB allerede har en ganske veludviklet strategi vis-a-vis småinvestorerne i EU, som er helt på linje med dens målsætninger som »policy-styret offentlig bank«. Denne strategi skal imidlertid ses i sammenhæng med den førende rolle, som de institutionelle investorer spiller på lånekapitalmarkederne i Europa. Ikke desto mindre vil EIB også fremover undersøge, hvordan denne strategi kan videreudvikles på et marked i konstant udvikling.

----

----

(2004/C 70 E/263)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3241/03

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(3. november 2003)

Om:   Nedbrydelse af bureaukratiske barrierer

Efter fem år med bureaukratiske bryderier og efter at have henvendt sig til ombudsmanden lykkedes det en italiensk statsborger bosiddende i Spanien at få anerkendt sit italienske eksamensbevis og sidestilllet sin uddannelse i fremmedsprog og litteratur med den tilsvarende uddannelse i Spanien i spansk filologi (Filologia Hispanica). Da uddannelsesministeriet under den baskiske regionalregering i Bilbao i september 2001 indledte procedurerne med henblik på opstilling af en liste over vikarer til undervisning i italiensk på »Escuela de Idiomas« (sprogskole), blev den italienske statsborger ikke godkendt på samme vilkår som spanske statsborgere med universitetseksamen i romansk filologi med speciale i italiensk, på trods af at hun havde vedlagt sit bevis på afsluttet eksamen i italiensk fra overbygningen på ovennævnte sprogskole, og på trods af at hun fik godkendt sin erfaring som folkeskolelærer i Italien fra 1980 til 1989 og som lærer i italiensk sprog og kultur for udlændinge fra og med 1990. For at få samme rettigheder som sine spanske kolleger var hun nødsaget til — endnu en gang — at tage eksamen i italiensk filologi i Salamanca. Imidlertid blev hun fjernet fra listen med den begrundelse, at hun ikke havde arbejdet under det pågældende uddannelsesministerium i skoleåret 2001-2002, på trods af at hun i dette tidsrum havde været ansat som vikarierende universitetslærer i italiensk sprog og litteratur ved Baskerlandets universitet, der netop henhører under nævnte samme forvaltning »Departamento de Educacion, Universidades e Investigacion« i Baskerlandet. For igen at blive opført på det pågældende ministeriums liste over vikarer skulle hun forelægge et eksamensbevis i baskisk, hvilket hun gjorde i indeværende år. Den italienske sproglærer står nu over for nye problemer. Hun kan ikke blive opført på listen over vikarer til undervisning på »Escuela de Idiomas« i regionen Navarra, da hendes erfaring som folkeskolelærer i Italien ikke kan anerkendes (oversættelsen fra konsulatet betragtes ikke som en autoriseret oversættelse). Desuden anerkendes den italienske universitetseksamen, som er godkendt som værende sidestillet med den tilsvarende spanske universitetseksamen, ikke som endnu en universitetseksamen, men som et nødvendigt bevis på hendes kendskab til det spanske sprog, på trods af at hun ligeledes har taget en universitets-eksamen i værtslandet.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(9. december 2003)

Den italienske statsborger, som det ærede medlem nævner, har sendt to breve til Kommissionen. De oplysninger, der indtil videre er modtaget af Kommissionen, viser ingen klare brud på fællesskabsretten i hendes tilfælde. Følgende analyse blev fremsendt til hende i august 2003. Procedurer for akademisk anerkendelse er underlagt national lovgivning, idet medlemsstaterne ifølge EF-traktatens artikel 149 er ansvarlige for undervisningsindholdet og opbygningen af deres uddannelsessystemer. Det er kun forbuddet mod enhver form for diskrimination på grund af nationalitet, der finder anvendelse. Der er intet bevis for, at en sådan diskrimination har fundet sted i den pågældende borgers sag. På den anden side synes den anderledes behandling af den pågældende i forhold til spanske kandidater med en eksamen i romansk filologi ikke at være diskriminerende, idet hendes eksamen ikke er blevet anerkendt som svarende til denne eksamen, men til spansk filologi. For så vidt angår kendskab til baskisk har de spanske myndigheder, hvis baskisk er et officielt sprog, ret til at forlange tilstrækkeligt kendskab til dette sprog til at kunne undervise. Dette er i overensstemmelse med de af EF-Domstolen fastlagte principper i sagerne »Groener« (sag C-379/87) og »Angonese« (sag C-281/98).

Vedrørende anerkendelse af tidligere erhvervserfaring er det Kommissionens standpunkt, at medlemsstaternes myndigheder i forbindelse med spørgsmål om, hvorvidt der skal gives adgang til ansættelse i den offentlige sektor, skal tage hensyn til de perioder med tilsvarende beskæftigelse, som vandrende arbejdstagere har haft i en anden medlemsstat, ligesom det er tilfældet for erfaring erhvervet i deres eget system. Kommissionen har anmodet klageren om at specificere, om hendes erhvervserfaring generelt ikke anerkendes, eller om det kun skyldes oversættelsesproblemer.

Endelig er det i forbindelse med anerkendelsen af klagerens italienske eksamen som endnu en eksamen nødvendigt med yderligere oplysninger om betingelserne for optagelse på listen over vikarer for at kunne evaluere hendes situation. Hun er blevet anmodet om at fremsende disse oplysninger.

----

----

(2004/C 70 E/264)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3245/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(3. november 2003)

Om:   Øgede omkostninger til hospitalsbehandling og bortskaffelse af affald forårsaget af hindringer for besparelser ved genbrug af medicinsk udstyr

Kilde: Det belgiske dagblad De Morgen af 17.10.2003.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(1. december 2003)

Kommissionen vil gerne henvise det ærede medlem til baggrundsinformationen i svaret på den skriftlige forespørgsel E-3177/03 af Dorette Corbey (1).

----

(1)  Se side 232.

----

----

(2004/C 70 E/265)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3256/03

af Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(3. november 2003)

Om:   Nyt angreb på religionsfriheden i Hanoi

De vietnamesiske myndigheder har faktisk og juridisk sat 11 præster, som er udtrådt af statskirken og har tilsluttet sig Vietnams Forenede Buddhistiske Kirke (UBCV, som ikke er anerkendt) i husarrest i to år. Blandt disse er patriarken Thich Huyen Quang, som nu har været ulovligt tilbageholdt i mere end 20 år, og hans stedfortræder Thich Quang Do, som efter sigende skulle have været løsladt i juni 2003. Talsmanden for den vietnamesiske udenrigsminister har erklæret, at der var tale om overtrædelser af lovgivningen om national sikkerhed. I modstrid med de internationale normer giver vietnamesisk lov de lokale myndigheder tilladelse til »administrativ tilbageholdelse« af personer i mellem 6 og 24 måneder uden proces i tilfælde af overgreb imod den nationale sikkerhed (dekret 31/CP fra 1997 om »administrativ tilbageholdelse«). Forfølgelsen af UBCV fulgte efter valget af 41 munke (heriblandt de 11 tilbageholdte) til nøgleposter i UBCV på mødet den 1. oktober 2003 i Nguyen Thieu-Pagoden (provinsen Binh Dinh)og patriarken Thich Huyen Quangs og Thich Quang Dos afrejse til Ho Chi Minh City. Den vietnamesiske sikkerhedstjeneste blokerede deres konvoj i over 10 timer, hvorefter de med militærets hjælp bragte den velærværdige Thich Huyen Quang, 86 år, til Nguyen Thieu-Pagoden og den velærværdige Thich Quang Do, 75 år, til Zen Thanh Minh-klosteret i Ho Chi Minh City. Ifølge det internationale buddhistiske informationskontor (IBIB) i Paris, fandt denne hårdhændede politiaktion sted få dage efter afslutningen af arbejdet på det første ekstraordinære UBCV-møde efter de kommunistiske myndigheders forbud mod UBCV i 1981.

Hvilke oplysninger har Kommissionen om idømmelsen af 3 UBCV-munke til to års husarrest og den ulovlige tilbageholdelse af otte andre, heraf to UBCV-ledere? Finder Kommissionen ikke, at de vietnamesiske myndigheders gentagne forfølgelse af UBCV's ledere viser, at de handler i ond tro og ikke virkelig ønsker at sikre religionsfriheden og legalisere UBCV? Finder Kommissionen ikke, at en sådan situation kræver en fast optræden, herunder fastfrysning af samarbejdsaftalen mellem EU og Vietnam? Og finder Kommissionen ikke, at den på grund af den yderst alvorlige situation i Vietnam, Laos, Burma og i mindre grad Cambodja bør foreslå Rådet og Europa-Parlamentet at sende en særlig EU-repræsentant til disse lande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(1. december 2003)

På sin halvmånedlige konference den 6. november 2003 erkendte det vietnamesiske udenrigsministerium, at tre munke for tiden er under administrativ tilbageholdelse eller i husarrest, der er pålagt i henhold til dekret 31/CP, ifølge hvilket der kan gives op til to års frihedsberøvelse uden tiltale eller rettergang. Ministeriet erkendte også, at både Thich Quang Do og Thich Huyen Quang i øjeblikket undersøges for »alvorlige forbrydelser«, og at der måske rejses anklage mod dem, når hele undersøgelsen er afsluttet. Kommissionen har ikke på nuværende tidspunkt specifikke oplysninger om de otte andre munkes nøjagtige juridiske situation, selv om det ser ud til, at de stadig er i de vietnamesiske myndigheders varetægt.

Kommissionen og medlemsstaterne har gentagne gange givet udtryk for deres bekymringer over de nylige hændelser over for den vietnamesiske regering. EU har også ved flere lejligheder udtrykt sin bekymring over begrænsningerne i religionsfriheden i Vietnam og opfordret den vietnamesiske regering til at forbedre den aktuelle situation. Kommissionen vil endnu en gang fremsætte indvendinger mod behandlingen af religiøse og andre systemkritikere på det kommende møde i Den Fælles Kommission EU-Vietnam. Emnet vil også blive taget op på det kommende møde i forbindelse med menneskerettighedsdialogen mellem EU og Vietnam.

Kommissionen vil fortsat udnytte alle de midler, der står til dens rådighed, for at få udrettet forbedringer i menneskerettighedssituationen i Vietnam. Et af disse midler er samarbejdsprogrammet mellem Kommissionen og Vietnam under den bilaterale samarbejdsaftale, der omfatter programmer med sigte på at forbedre regeringsførelse, retsstatsprincipper og adgang til domstolene i landet.

Kommissionen mener ikke, at det vil bidrage betydeligt til de nuværende menneskerettighedsdialoger med de pågældende lande at udpege en særlig EU-repræsentant. Desuden støtter Kommissionen de særlige FN-mekanismer, der allerede findes, og hvormed man i denne region forsøger at løse nogle af de problemer, der bekymrer det internationale samfund (dvs. FN's særlige udsending for Burma/Myanmar, FN's særlige rapportører).

----

----

(2004/C 70 E/266)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3261/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(4. november 2003)

Om:   Allergiske reaktioner efter indtagelse af Quorn

Quorn er et køderstatningsprodukt, som fremstilles på grundlag af Fusarium venenatum, som er en skimmelsvamp. Quorn markedsføres af Marlow Foods i forskellige former. I slutningen af maj 2003 berettede BBC på dets webside (http://news.bbc.co.uk/l/hi/health/2949510.stm) om en undersøgelse, hvori schweiziske og tyske forskere beskriver, hvorledes en mand havde fået alvorlige allergiske reaktioner efter indtagelse af Quorn. Den amerikanske forbrugerorganisation CSPI (Center for Science in the Public Interest) hævder også, at den har modtaget omkring 600 klager fra personer, som har haft alvorlige allergiske reaktioner efter indtagelse af Quorn. I september 2003 berettede samme organisation om en undersøgelse, hvoraf fremgår, at 4,5 % af den britiske befolkning, der spiser Quorn, reagerer allergisk på køderstatningsproduktet (http://www.cspinet.org/new/20030923.html).

Har Kommissionen kendskab til de nævnte undersøgelser af allergiske reaktioner som følge af køderstatningsproduktet Quorn? I bekræftende fald, hvad mener Kommissionen om dette spørgsmål?

Den 21. marts 2002 sendte CSPI en skrivelse til David Byrne, kommissær for sundhed og forbrugerbeskyttelse, med anmodning om, at der blev taget fat på denne problematik? Har kommissær Byrne besvaret denne skrivelse? I bekræftende fald hvad var indholdet af svaret?

Hvad agter Kommissionen at gøre for at undersøge dette spørgsmål yderligere og i givet fald finde en løsning herpå?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(9. december 2003)

Alle levnedsmidler eller ingredienser i et levnedsmiddel kan medføre en negativ reaktion, allergi eller overfølsomhed hos et mere eller mindre stort antal forbrugere. Globalt set anslås det, at mindst 8 % af alle børn og 4 % af alle voksne lider af allergi eller overfølsomhed over for et eller flere levnedsmidler. De levnedsmidler eller ingredienser, som hyppigst giver anledning til negative reaktioner, er jordnødder, æg, fisk, skaldyr, mælk, bælgfrugter, glutenholdigt korn, soja, sesamfrø, sennep, selleri og sulfitter.

Der kan imidlertid konstateres tilfælde af negative reaktioner over for en lang række levnedsmidler, og det er derfor ikke ualmindeligt, at der har været sådanne reaktioner over for mykoproteinet Quorn. Som Food Standards Agency anførte i en meddelelse af 3. september 2002 om samme emne, blev der i 2000 solgt 13 mio. produktenheder med Quorn i Det Forenede Kongerige.

For personer, der er allergiske eller overfølsomme over for et levnedsmiddel, er der ikke andet at gøre end helt at undgå dette levnedsmiddel, hvorfor det er vigtigt, at de pågældende kan fastslå, om det findes i et bestemt produkt, ved at læse oplysningerne i mærkningen. På forslag fra Kommissionen i september 2001 har Parlamentet og Rådet derfor for nylig vedtaget direktiv 2003/89/EF (1) om angivelse af ingredienser i fødevarer, som skal sikre, at alle ingredienser er anført i mærkningen.

En ingrediens som mykoprotein må derfor ikke være til stede uden klar angivelse i mærkningen. Der findes dog stadig visse undtagelser herfra, f.eks. hvis der er tale om hjælpestoffer, men dog ikke hvis disse stoffer er fremstillet på grundlag af et allergen, der er opført på listen i direktivets bilag.

Denne liste vil om nødvendigt blive ajourført i fremtiden, og Kommissionen afventer udtalelsen fra Det Europæiske Fødevareagentur, som den har kontaktet med dette formål for øje. For så vidt angår den nævnte CSPI-undersøgelse, kan Kommissionen konstatere, at der i virkeligheden er tale om en telefonisk rundspørge, som ikke gør det muligt at drage pålidelige konklusioner. Kommissionen har for øvrigt ikke kendskab til nyere videnskabelige undersøgelser af følsomheden over for mykoprotein og vil sende alle relevante oplysninger til Fødevareagenturet herom.

Som svar på de tre henvendelser fra CSPI sendte kommissæren med ansvar for sundhed og forbrugerbeskyttelse i maj, juli og oktober 2002 oplysninger og bemærkninger i tråd med ovenstående til bemeldte organisation.

----

(1)EUT L 308 af 25.11.2003.

----

----

(2004/C 70 E/267)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3264/03

af Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE) til Kommissionen

(29. oktober 2003)

Om:   Genopretningsplan for hellefisk: ekstraordinære socioøkomiske foranstaltninger for fællesskabsflåden under NAFO

NAFO afholdt den 15.-19. september i Darmouth-Halifax sit 25. årsmøde, denne gang med henblik på at fastlægge retningslinjerne for ovennævnte fiskeri i 2004. Mødet resulterede i fastlæggelse af en flerårig plan for genopretning af hellefiskbestandene med TAC'er på 20 000, 19 000, 18 500 og 16 000 tons for henholdsvis 2004, 2005, 2006 og 2007, hvilket betyder, at den tilladte fangstmængde vil blive nedskåret fra 42 000 tons i 2003 til de nævnte 16 000 tons i 2007. Denne drastiske nedskæring af TAC'en byggede på resultaterne af en videnskabelig undersøgelse, som var foretaget med en ny metodologi, og tog ikke hensyn til de tekniske, sociale og økonomiske aspekter, der gør sig gældende inden for dette fiskeri. Samtidig vedtoges en genopretningsplan for fiskeriet af hellefisk i NAFO-området, hvis foranstaltninger skulle tages i betragtning af de forskellige kontraherende parter, herunder EU.

Disse foranstaltninger rammer en moderne og teknologisk set meget avanceret fiskerflåde og udgør en trussel mod direkte og indirekte arbejdspladser for ca. 4 000 personer.

I betragtning af den drastiske karakter af dette tiltag og det manglende hensyn til de socioøkonomiske aspekter samt under henvisning til andre omstruktureringsplaner, som EU allerede har gennemført, bedes Kommissionen besvare følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(27. november 2003)

Kommissionen er meget opmærksom på, hvilken betydning beslutningerne på NAFO's årsmøde i 2003 om genopretning af hellefiskebestandene får for Fællesskabets flåde, da enstemmige videnskabelige udtalelser viser, at disse bestande er i stærk tilbagegang. De foranstaltninger NAFO har vedtaget, skal forhindre, at bestandene bliver ødelagt, og sikre, at der er mulighed for at drive bæredygtigt fiskeri på dem. De er derfor i overensstemmelse med fiskerflådens socioøkonomiske interesser på længere sigt.

Lige efter NAFO's beslutning blev der i Generaldirektoratet for Fiskeri oprettet en arbejdsgruppe, som skulle se på alle følgerne for Fællesskabets fiskerflåde. I denne sammenhæng arbejder Kommissionen nært sammen med de kompetente myndigheder i de to medlemsstater, som bliver stærkest berørt, nemlig Spanien og Portugal, for at vurdere genopretningsplanens nøjagtige betydning for de berørte fartøjer. Kommissionen venter i denne forbindelse på at få forelagt de pågældende fiskerflåders nøjagtige fiskeriplaner for 2004 og årene derefter.

Så længe disse planer ikke er gennemgået, og der ikke er ført samråd med de pågældende medlemsstater, er det for tidligt at sige noget om nøjagtigt hvilke strukturforanstaltninger der kan blive påkrævet. Dog skal sådanne foranstaltninger udføres inden for rammerne af det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet (FIUF).

Kommissionen er i færd med at undersøge en række forskellige muligheder for, at Fællesskabets NAFO-flåde kan omlægge sine aktiviteter, og heriblandt er alternative fiskemuligheder. Hvilke muligheder der i så henseende er behov for, afhænger dog af fiskeriplanernes indhold.

----

----

(2004/C 70 E/268)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3269/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(4. november 2003)

Om:   Ophævelse af lovgivning

Hvor mange retsakter (direktiver, forordninger, afgørelser) er blevet ophævet årligt i løbet af de sidste fem år?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(20. november 2003)

Oplysninger om antallet af retsakter, der hvert år ophæves eller ophører/udløber er opført i den almindelige beretning om Den Europæiske Unions virksomhed:

Disse oplysninger bliver hentet midt i januar fra det automatiske interinstitutionelle dokumentationssystem for fællesskabsretten CELEX og udelukker de retsakter, der ikke er offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende, eller som er trykt med magre typer (løbende forvaltningsakter med begrænset gyldighedsperiode).

Disse oplysninger sammenfattes i tabellen, som sendes direkte til det ærede medlem og Parlamentets sekretariat.

----

----

(2004/C 70 E/269)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3271/03

af Marianne Thyssen (PPE-DE) til Kommissionen

(5. november 2003)

Om:   Det kræftfremkaldende stof Bisfenol A i plasticsutteflasker

Den 26. september 2003 blev der i Antwerpen (Belgien) afholdt en international kongres om frugtbarhed. Den amerikanske videnskabsmand og hormonspecialist Frederick von Saal redegjorde bl.a. for resultaterne af sin forskning i de sundhedsskadelige virkninger af Bisfenol A, et kemisk stof, der bl.a. findes i plasticsutteflasker til babyer.

Ifølge undersøgelsen skulle Bisfenol A være farligere end først antaget. Stoffet skulle på længere sigt kunne fremkalde en række alvorlige sundhedsproblemer: prostatakræft, frugtbarhedsproblemer hos mænd og mentale afvigelser såsom Parkinsons syge og ADHD. Også brystkræft og for tidlig pubertet hos piger skulle kunne være et resultat af indtagelsen af dette stof, bl.a. via sutteflaske.

Er Kommissionen klar over de potentielt farlige virkninger af Bisfenol A? Da videnskabelige undersøgelser har vist, at stoffet rent faktisk er farligt, finder Kommissionen så ikke, at der er et bydende behov for at forbyde producenterne fremover at anvende dette stof ved sammensætningen af deres produkt? Finder Kommissionen ikke, at den i modsat fald også bør lade disse oplysninger tilflyde den store offentlighed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(1. december 2003)

Kommissionen har kendskab til de toksikologiske egenskaber ved bisphenol A. I 1986 vurderede Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler (SCF) på Kommissionens opfordring dette stof. Dengang fastsatte SCF en tolereret dagsdosis på 0,05 mg/kg kropsmasse. På baggrund af denne udtalelse blev der i direktiv 90/128/EØF (1) om plastmaterialer fastsat en specifik migrationsgrænse (= SMG) på 3 mg/kg levnedsmidler. Så snart Kommissionen blev klar over, at der var foretaget nye undersøgelser af dette stof — herunder de nævnte af den amerikanske forsker Frederick vom Saal — bad Kommissionen SCF om at revidere dens tidligere udtalelse. I sin udtalelse af 17. april 2002 sænkede SCF den tolererede dagsdosis til 0,01 mg/kg kropsmasse og krævede, at industrien fremlagde flere data. I erkendelse af, at der i øjeblikket forskes yderligere i emnet, anbefalede SCF, at den tolererede dagsdosis skulle revideres, når der forelå nye data. SCF bemærkede også, at den anslåede forbrugereksponering ligger langt under den tolererede dagsdosis (0,48-1,6 μg/kg kropsmasse/dag). Kommissionen har til hensigt at bede Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet om at revurdere stoffet, så snart disse nye data bliver tilgængelige.

Kommissionen mener ikke, at det er nødvendigt at forbyde brugen af bisphenol A, eftersom SCF har fastsat en tolereret dagsdosis for stoffet. På grundlag af SCF's udtalelse af april 2002 foreslår Kommissionen dog at ændre direktiv 2002/72/EC (2) om plastmaterialer med henblik på at sænke SMG til 0,6 mg/kg. Dette ændringsforslag vil blive forelagt til høring i Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed (SCOFCAH) i december 2003. Hvis Komitéen udtaler sig positivt om forslaget, bliver det nye direktiv sandsynligvis offentliggjort i begyndelsen af 2004.

Kommissionen sikrer, at alle oplysninger vedrørende fødevaresikkerhed er tilgængelige for offentligheden på Generaldirektoratet for Sundhed og Forbrugerbeskyttelses netsted. Desuden er der oprettet en særlig side om materialer med levnedsmiddelkontakt på følgende adresse: http://europa.eu.int/comm/food/fs/sfp/ food_contact/index_en.html. Denne side giver især adgang til alle relevante videnskabelige udtalelser vedrørende stoffer, som anvendes i fremstillingen af plastmaterialer, der er bestemt til at komme i berøring med levnedsmidler.

Adskillige forskningsprojekter, der netop er afsluttet (inden for det 4. rammeprogram) eller som er i gang (inden for det 5. rammeprogram), har med Kommissionens støtte undersøgt bl.a. bisphenol A og dets virkning på vilde dyr, husdyr og mennesker. Sidstnævnte omfatter undersøgelser af eksponering tidligt i livet og de langsigtede følger. Lovgiverne får adgang til data fra risikovurderinger, som skulle blive tilgængelige fremover. Der er flere oplysninger om disse projekter på den følgende internetadresse: (http://europa.eu.int/comm/research/endocrine/index_en.html).

----

(1)  Kommissionens direktiv 90/128/EØF af 23. februar 1990 om plastmaterialer og -genstande, bestemt til at komme i berøring med levnedsmidler, EFT L 75 af 21.3.1990, berigtiget ved EFT L 349 af 13.12.1990.

(2)  Kommissionens direktiv 2002/72/EF af 6. august 2002 om plastmaterialer og -genstande bestemt til at komme i berøring med levnedsmidler, EFT L 220 af 15.8.2002, berigtiget ved EFT L 39 af 13.2.2003.

----

----

(2004/C 70 E/270)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3272/03

af Marianne Thyssen (PPE-DE) til Kommissionen

(5. november 2003)

Om:   Overgangsperiode for salg af cigaretter

Ifølge artikel 14 i direktiv 2001/37/EF (1) om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer skal medlemsstaterne senest den 30. september 2002 omsætte direktivet til national lovgivning. Dog kan produkter, som ikke opfylder kravene i dette direktiv fortsat sælges i et år efter denne dato, dvs. indtil den 30. september 2003.

I belgisk lovgivning overholdes denne frist for salg og distribution af ikke-reglementerede cigaretter nøje. Jeg har imidlertid hørt, at der i tysk, luxembourgsk, fransk og portugisisk lovgivning er fastsat længere overgangsperioder end i direktivet. Følgelig er der i disse lande stadig cigaretpakker i omløb, som ikke opfylder direktivets bestemmelser.

Kan Kommissionen oplyse, om disse forlydender er korrekte? I bekræftende fald, hvilke foranstaltninger har Kommissionen da truffet imod denne overtrædelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(8. december 2003)

Kommissionen deler fuldt ud det ærede medlems betænkeligheder i forbindelse med gennemførelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/37/EF (1) af 5. juni 2001 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer, og specielt i forbindelse med gennemførelse af bestemmelsen vedrørende sundhedsadvarsler.

Ifølge direktivets artikel 14, stk. 1, sætter medlemsstaterne de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 30. september 2002. Tidsfristerne for gennemførelsen varierer dog afhængigt af de forskellige bestemmelser. Med hensyn til direktivets mærkningsbestemmelser og specielt de bestemmelser, som vedrører sundhedsadvarsler, fastslår direktivets artikel 14, stk. 2, at produkter, der ikke er i overensstemmelse med dette direktiv, kan markedsføres i endnu et år efter den i artikel 14, stk. 1 nævnte dato. Efter denne dato (30. september 2003) skal alle cigaretpakker i omløb være i overensstemmelse med direktivet. Derudover fastsætter artikel 14, stk. 3, den 30. september 2004 som udløbsdato for overgangsperioden for andre tobaksprodukter end cigaretter.

Artikel 14, stk. 1, fastslår også, at medlemsstaterne underretter Kommissionen om gennemførelsen af direktivet i deres nationale lovgivning. I november 2002 stilede Kommissionen en formel skrivelse til de medlemsstater, der endnu ikke havde meddelt Kommissionen deres nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktivet inden fristen den 30. september 2002, og den har indledt overtrædelsesprocedurer mod de medlemsstater, der ikke havde givet de ønskede oplysninger.

Hidtil har alle medlemsstater underrettet Kommissionen om deres foranstaltninger til gennemførelse af direktivet. De seneste underretninger blev modtaget så sent som oktober 2003. Kommissionen er nu i færd med at vurdere, om disse foranstaltninger er i overensstemmelse med direktivets bestemmelser. I tilfælde, hvor direktivet ikke er gennemført ordentligt, vil den tage de nødvendige skridt og om nødvendigt indlede en overtrædelsesprocedure.

Håndhævelse af nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktivet er medlemsstaternes ansvar.

----

(1)EFT L 194 af 18.7.2001, s. 26.

----

----

(2004/C 70 E/271)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3295/03

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(7. november 2003)

Om:   Vedtægten for Europaskolerne

Jeg anerkender modtagelsen af Kommissionens svar på min skriftlige forespørgsel E-2583/03 (1), men vil gerne spørge Kommissionen, hvordan den stiller sig til følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(8. december 2003)

Kommissionen anser det for yderst vigtigt, at alle ansættelsesvilkår respekteres af arbejdsgivere, og ville være bekymret over enhver uretfærdig behandling eller diskrimination. Kommissionen kan dog ikke forholde sig konkret til den hypotetiske situation, som det ærede medlem fremstiller, uden mere specifikke oplysninger. Hvis det ærede medlem har bestemte sager i tankerne, opfordres han til at skrive til Kommissionen med detaljer samt det relevante ledsagende materiale, således at sagerne kan undersøges af Kommissionen og hensigtsmæssige opfølgningsforanstaltninger kan træffes, hvis dette er nødvendigt. Personlige oplysninger om enkeltpersoner vil naturligvis blive behandlet med diskretion.

----

(1)EUT C 65 E af 13.3.2004, s. 180.

----

----

(2004/C 70 E/272)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3307/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(10. november 2003)

Om:   Frederiktående ovne

Kan Kommissionen oplyse, om der findes nogen EU-retsakter, der forhindrer detailsalg og fabrikation af Frederiktående ovne (med en ovn-/grillsektion i skulderhøjde) af sikkerhedsmæssige grunde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(11. december 2003)

Elektrisk materiel (f.eks. elektriske ovne), som markedsføres i Europa, skal opfylde de væsentlige sikkerheds-og sundhedskrav, som er fastsat i Rådets direktiv 73/23/EØF (1).

Direktivets artikel 2 fastslår, at medlemsstaterne skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til sikring af, at det elektriske materiel kun kan bringes i handelen, såfremt:

De vigtigste sikkerhedskrav er opført i direktivets bilag I.

For at opfylde direktivets forpligtelser kan en producent af elektriske ovne frivilligt anvende de europæiske harmoniserede standarder i henhold til direktivet. Hvis en harmoniseret standard anvendes, kan producenten være sikker på, at produktet opfylder direktivets krav, som er omfattet af en sådan standard.

Medlemsstaterne er forpligtede til at træffe foranstaltninger mod markedsføring af ethvert produkt, som er farligt eller i uoverensstemmelse med kravene. Medlemsstaterne skal informere de øvrige medlemsstater og Kommissionen om grundlaget for en sådan afgørelse.

----

(1)  Rådets direktiv 73/23/EØF af 19. februar 1973 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser, EFT L 77 af 26.3.1973 ændret ved Rådets direktiv 93/68/EØF af 22. juli 1993, EFT L 220 af 30.8.1993.

----

----

(2004/C 70 E/273)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3308/03

af Philip Claeys (NI) til Kommissionen

(10. november 2003)

Om:   Europa-museum

I 2006 vil det nye Europa-museum blive åbnet. Europa-Parlamentet har stillet lokaler til rådighed for dette museum. Omkostningerne til etablering af museet anslås til 22,5 mio. EUR. Fra forskellig side og bl.a. den belgiske regering samt en række private virksomheder er der givet tilsagn om støtte. Også de europæiske institutioner har planlagt at yde støtte.

Hvilket anslået støttebeløb fra Kommissionen og andre europæiske institutioner er der afsat til etablering af museet? Hvad er planerne for økonomisk støtte til museets årlige driftsudgifter efter 2006?

Hvilke instanser indgår i forvaltningen af museet (bestyrelse, direktion, videnskabeligt råd ...)? Efter hvilke kriterier er de udvalgt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(16. december 2003)

Kommissionen har ikke bidraget til finansieringen af etableringen af Europa-museet, og den har ikke mulighed for at besvare spørgsmålet om, hvorvidt de andre europæiske institutioner skulle have bidraget.

Kommissionen har ikke planer om at give tilskud til finansieringen af Europa-museets drift i 2006.

Kommissionen har ingen kompetence i spørgsmålet om udvælgelse og udnævnelse af medlemmerne af Europa-museets forvaltning. For at få oplysninger herom bør det ærede medlem henvende sig direkte til Europa-museet.

----

----

(2004/C 70 E/274)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3312/03

af Enrico Ferri (PPE-DE) til Kommissionen

(3. november 2003)

Om:   Kriterier for avlshingstes indførelse i stambogen — fællesskabsbestemmelsernes gennemførelse i national ret

Mener Kommissionen ikke, at Italien har gennemført fællesskabslovgivningen med hensyn til kriterierne for avlshingstes indførelse i stambogen, som er pålagt medlemsstaterne, på en måde, der hindrer de frie varebevægelser og den frie udveksling af tjenesteydelser, og derved udgør en hindring for samhandelen inden for Fællesskabet?

Italien (ministeriet for landbrugs- og skovbrugspolitik) er den eneste medlemsstat, som ud over at pålægge bestemte krav om indførelse i stambogen har indført en »ad hoc«-kommission med henblik på morfologisk evaluering af heste. Denne kommissions udtalelse er endelig og inappellabel.

Finder Kommissionen ikke, at eksistensen af en sådan kommission er en hindring for anvendelsen af/handelen i Italien med avlshingste, som ikke har klaret denne kommissions evaluering, men kunne anvendes i en anden medlemsstat (f.eks. i Det Forenede Kongerige, hvor en sådan kommission ikke eksisterer), hvorved handel med dem i Italien hindres?

Finder Kommissionen endvidere ikke, at den omstændighed, at denne kommissions afgørelse er inappellabel, strider imod fællesskabsretten og dermed mod dens procedurer?

Under henvisning til Rådets direktiv 90/427/EØF (1) af 26. juni 1990 (om zootekniske og genealogiske betingelser for samhandelen inden for Fællesskabet med enhovede dyr) og efterfølgende ændringer, Kommissionens beslutning 92/353/EØF (2) af 11. juni 1992 (om kriterierne for godkendelse eller anerkendelse af organisationer og foreninger, der fører eller opretter stambøger for registrerede enhovede dyr) og efterfølgende ændringer samt Kommissionens beslutning 96/78/EF (3) af 10. januar 1996 (om kriterierne for indførelse og registrering af avlshovdyr i stambøger) og efterfølgende ændringer:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(21. november 2003)

Kommissionen havde ikke kendskab til de forhold, det ærede medlem redegør for.

Den agter at undersøge spørgsmålet og vil i givet fald træffe de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de italienske regler bringes i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen.

----

(1)EFT L 224 af 18.8.1990, s. 55.

(2)EFT L 192 af 11.7.1992, s. 63.

(3)EFT L 19 af 25.1.1996, s. 39.

----

----

(2004/C 70 E/275)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3314/03

af Peter Skinner (PSE) til Kommissionen

(3. november 2003)

Om:   Eksport af britisk oksekød til Frankrig

I december 2001 afsagde EF-Domstolen en dom om, at den franske regerings forbud mod import af britisk oksekød til Frankrig var ulovligt. Kommissionen anbefalede derefter, at Frankrig idømtes anselige bøder for ikke at rette sig efter Domstolens dom.

Kunne Kommissionen i forbindelse med denne situation redegøre for, hvorvidt Frankrig er blevet holdt ansvarlig for sine handlinger og om der er udbetalt erstatning? Hvis Frankrig har undgået konsekvenser af denne dom, kan Kommissionen så forklare hvorfor, og hvilket bødebeløb, landet i givet fald skulle have betalt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(21. november 2003)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-2871/02 fra Parish (1).

----

(1)EUT C 222 E af 18.9.2003, s. 25.

----

----

(2004/C 70 E/276)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3315/03

af Caroline Lucas (Verts/ALE) til Kommissionen

(3. november 2003)

Om:   Kompensation for mund- og klovsyge

Den britiske regering har ønsket 948,6 mio. £ fra Europa-Kommissionen for udgifterne til at imødegå mundklovsygeudbruddet.

Kommissionen har indtil nu udbetalt 217 mio. £.

I henhold til fællesskabsretten kan der kun udbetales kompensation til landbrugere, hvis besætninger antages at have været udsat for smitte.

Tilbageholder Kommissionen kompensationen, selv om hverken det daværende EU-direktiv eller den ændrede udgave fastsætter bestemmelser om nedslagtning af nabobesætninger som et kontrolredskab?

Hvad er Kommissionens tidsplan for gennemførelse af kompensationsbetalingerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(3. december 2003)

Fællesskabets godtgørelse af medlemsstaternes udgifter i forbindelse med udryddelse under epidemier såsom mund- og klovesygen er fastlagt i beslutning 90/424/EØF (1). Det overordnende princip er, at de udgifter, der er opført i denne beslutnings artikel 11, og som anerkendes som støtteberettigede, kan modtage et finansielt tilskud på op til 60 %.

Hvad angår de udgifter, Det Forenede Kongerige har afholdt under epidemien i 2001, har Kommissionen vedtaget tre specifikke beslutninger om finansiering på grundlag af ovennævnte beslutning 90/424/EØF:

Anmodningerne om medfinansiering på 60 % indgivet af Det Forende Kongerige i medfør af disse tre beslutninger beløber sig til henholdsvis 887, 102 og 510mio.EUR.

Kommissionen har på nuværende tidspunkt afsluttet den finansielle kontrol af de anmodninger, der er indgivet i medfør af beslutning 2001/654/EF, og har anerkendt et beløb på 378,2 mio. EUR som støtteberettiget, hvoraf de 355 allerede er blevet udbetalt som forskud. De resterende udgifter svarer ikke til foranstaltninger, der ikke anerkendes som støtteberettigede ifølge fællesskabsretten, men til en overvurdering af dyrenes værdi i forhold til de beregninger, Kommissionen har foretaget, og en fast finansiel justering for mangeler inden for det administrative kontrolsystem.

Gennemgangen af de anmodninger, der er indgivet i medfør af de to andre beslutninger om finansiering, er stadig i gang og forventes afsluttet i 2004. Fællesskabets finansielle bidrag vil blive udbetalt, når denne gennemgang er tilendebragt.

Der vil i nærmeste fremtid blive udbetalt et forskud på 40 mio. EUR til dækning af de udgifter, der er omfattet af beslutning 2003/676/EF.

----

(1)  90/424/EØF: Rådets beslutning af 26. juni 1990 om visse udgifter på veterinærområdet, EFT L 224 af 18.8.1990.

(2)  2001/654/EF: Kommissionens beslutning af 16. august 2001 om finansielt tilskud til udryddelse af mund- og klovesyge i Det Forenede Kongerige i 2001, EFT L 230 af 28.8.2001.

(3)  2003/23/EF: Kommissionens beslutning af 30. december 2002 om finansielt tilskud til obligatorisk nedslagning af dyr mellem 1. juli og 31. oktober 2001 som følge af mund- og klovesyge i Det Forenede Kongerige, EFT L 8 af 14.1.2003.

(4)  2003/676/EF: Kommissionens beslutning af 24. september 2003 om supplerende EF-tilskud til udgifterne til udryddelse af mund- og klovesyge i Det Forenede Kongerige i 2001, EUT L 249 af 1.10.2003.

----

----

(2004/C 70 E/277)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3324/03

af Torben Lund (PSE) til Kommissionen

(12. november 2003)

Om:   Tilladelse til den farlige sprøjtegift paraquat

Kommissionen forventes at tillade, at den farlige sprøjtegift paraquat kommer på EU's positivliste over godkendte stoffer. Danmark har siden 1994 haft forbud mod markedsføring og import af denne sprøjtegift. En godkendelse på EU-plan kan begrænse medlemslandes mulighed for at opretholde regler, der beskytter miljøet og forbrugerne, således at eksempelvis Danmark kan blive tvunget til at tillade import af fødevarer med rester af dette giftige stof, der betragtes som dødeligt for pattedyr og fugle.

Derfor bedes Kommissionen oplyse, på hvilken baggrund dette stof nu godkendes, og hvad dens kendskab til videnskabeligt materiale om paraquats farlige egenskaber og tilgængelige substitutter er. Hvorledes kan Danmark og andre medlemslande opretholde eller vedtage videregående begrænsninger for paraquat, således at forbrugere, dyreliv og miljø kan beskyttes mod stoffet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(27. november 2003)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel P-3093/03 fra Harald Ettl (1).

----

(1)EUT C 65 E 13.3.2004, s. 266.

----

----

(2004/C 70 E/278)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3337/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(12. november 2003)

Om:   Retslig beskyttelse af undervandsaktiviteter

Den europæiske dykkerteknologikomite, European Diving Tecnology Committee (EDTC), har længe arbejdet på at udbrede kompetencestandarder for erhvervsmæssig dykning (Certificate Commercial Diving) for at forenkle de gældende nationale bestemmelser i EU's medlemsstater. På nuværende tidspunkt er det kun de nordeuropæiske lande, der har regler for undervandsaktiviteter i forbindelse med tjenesteydelser for olieindustrien, men disse lande mangler ikke desto mindre regler for rekreativ dykning og turistdykning, selv om denne sektor oplever betydelig økonomisk fremgang og er i kraftig ekspansion. Rent faktisk eksisterer der ikke på nuværende tidspunkt et retsgrundlag, som samordner bestemmelserne på dette område i hele EU. EDTC udarbejdede allerede i 1994 et dokument kaldet Goalsetting Principles for Harmonised Diving Standards in Europe med støtte fra Kommissionens Generaldirektorat for Erhvervspolitik, der skulle forbedre de europæiske bestemmelser inden for erhvervsmæssig dykning.

Undervandsaktiviteter indgår imidlertid ikke i forslaget til direktiv KOM(2002) 119 (1), om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer.

Alligevel var en af de vigtigste målsætninger på Det Europæiske Råd i Stockholm i marts 2001 at sikre et mere fleksibelt arbejdsmarked ved at fremme arbejdskraftens mobilitet og vedtage de fornødne retsinstrumenter samt ved at nedbryde unødvendige barrierer for anerkendelse af kvalifikationer.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(12. december 2003)

Fri bevægelighed for arbejdstagere, fri etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser er grundlæggende principper i EF-traktaten. Der er for at gennemføre disse friheder på EU-plan vedtaget flere retsakter om anerkendelse af eksamensbeviser på grundlag af EF-traktatens artikel 47.

Hovedmålet med de bestemmelser, der er blevet vedtaget på EU-plan, er at fastlægge betingelserne for anerkendelse af kvalifikationer inden for de lovregulerede erhverv. Som hovedregel er det op til den enkelte medlemsstat at afgøre, om en erhvervsaktivitet skal være underlagt lovregulering eller ej.

Hvad angår erhvervsmæssig dykning, har de fleste medlemsstater i henhold til de oplysninger, som Kommissionen råder over, ingen lovregulering af dette erhverv, og der findes ingen koordinering af uddannelsen i denne sektor på EU-plan.

Hvis en person ønsker anerkendelse af et eksamensbevis med henblik på at udøve et lovreguleret erhverv inden for erhvervsmæssig dykning i en anden medlemsstat end den, hvor han/hun har opnået sin erhvervsmæssige kvalifikation, kan et af følgende to direktiver dog finde anvendelse, afhængigt af det uddannelsesniveau, eksamensbeviset attesterer: Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (2) (studentereksamen eller tilsvarende + tre år) eller Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser (3), der dækker eksamensbeviser, certifikater og andre erhvervsuddannelsesbeviser på et lavere niveau end dem, der er omfattet af direktiv 89/48/EØF (generel ordning).

Takket være disse direktiver har EU-borgerne ret til at udøve et specifikt lovreguleret erhverv i enhver anden medlemsstat på samme vilkår som indehavere af et eksamensbevis fra den pågældende medlemsstat. Hvis der imidlertid er væsentlige forskelle mellem ansøgerens kvalifikationer og erfaring og værtslandets krav, kan værtslandet kræve, at ansøgeren har relevant erhvervserfaring, eller at han/hun underkastes en udligningsforanstaltning i form af en egnethedsprøve eller en prøvetid. Navnlig gør det sig gældende, at når det pågældende erhverv er lovreguleret i værtslandet, men ikke i den medlemsstat, hvorfra ansøgeren kommer, kan værtslandet ikke nægte at give ansøgeren tilladelse til at udøve erhvervet på samme vilkår, som gælder for værtslandets egne statsborgere, hvis denne har udøvet det pågældende erhverv i en anden medlemsstat i tilstrækkelig lang tid. Værtslandet kan dog under alle omstændigheder også kræve, at ansøgeren underkastes en udligningsforanstaltning, hvis der på trods af prøvetiden konstateres væsentlige forskelle mellem personens kvalifikationer og lokale kvalifikationskrav (jf. direktiv 89/48/EØF, artikel 3, litra b), og artikel 4, stk. 1, litra b), og direktiv 92/51/EØF, artikel 3, litra b), og artikel 4, stk. 1, litra b)).

Det forslag til direktiv om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (4), som for nærværende er til førstebehandling i Europa-Parlamentet, konsoliderer den eksisterende ordning, som har til formål at sikre anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, og forenkler og tydeliggør denne. I den sammenhæng giver forslagets artikel 15 faglige sammenslutninger mulighed for at skabe platforme inden for erhvervsmæssige kvalifikationer, som har til formål at lette anerkendelsesproceduren ved hjælp af kvalifikations-standarder. Når Kommissionen har truffet afgørelse om en sådan platform, vil personer, som lever op til den pågældende standard, have ret til at blive fritaget for udligningsforanstaltninger.

Denne ordning, som også kunne finde anvendelse på erhvervsmæssig dykning, er derfor meget fleksibel og synes at være særligt velegnet i situationer, hvor det pågældende erhverv ikke er lovreguleret i alle medlemsstater.

----

(1)EFT C 181 E af 30.7.2002, s. 183.

(2)EFT L 19 af 24.1.1989.

(3)EFT L 209 af 24.7.1992.

(4)EFT C 181 af 30.7.2002.

----

----

(2004/C 70 E/279)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3344/03

af Christos Folias (PPE-DE) til Kommissionen

(13. november 2003)

Om:   Anerkendelse af græske statsborgeres eksamensbeviser

DIKATSA er det græske kontor for anerkendelse af udenlandske eksamensbeviser. Kontorets opgave er at anerkende de universitetsdiplomer, græske statsborgere har erhvervet efter fuldførelsen af deres studier på bachelor-, master-, Phd- eller lignende niveau, dels på universiteter i lande uden for EU og dels på universiteter i visse af EU's medlemsstater.

Da de gentagne bureaukratiske forsinkelser, de tvivlsomme afgørelser og de deraf følgende klager fra de berørte har skabt karrieremæssige problemer for mange unge videnskabsmænd i Grækenland, bedes

Kommissionen give følgende oplysninger:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(11. december 2003)

Kommissionen er bekendt med problemet med lange forsinkelser og andre fejl i forbindelse med proceduren for akademisk anerkendelse i Grækenland.

Ifølge gældende fællesskabsret falder anerkendelse af eksamensbeviser til akademiske formål inden for medlemsstaternes kompetenceområde. Der findes ingen fællesskabsbestemmelser, som kræver gensidig anerkendelse af eksamensbeviser. Den enkelte medlemsstat har ansvaret for sit eget uddannelsessystem og for indholdet og opbygningen heraf. I øjeblikket findes der ingen eksamensbeviser, som er anerkendt på fællesskabsplan. Universiteter, som er selvstændige institutioner, er alene ansvarlige for indholdet af deres studieordninger og for udstedelse af eksamensbeviser og andre kvalifikationsbeviser. Medlemsstaternes myndigheder har ret til at kræve akademisk anerkendelse af kvalifikationerne, før de giver adgang til en uddannelse, og de kan tillige vurdere, om indholdet af en uddannelse, som indehaveren af et eksamensbevis har taget, svarer til det niveau, der kræves i den nationale lovgivning. De kan også uden videre fastsætte reglerne for en sådan procedure.

I henhold til EF-traktatens artikel 12 er det dog forbudt at udøve direkte eller indirekte forskelsbehandling på grundlag af nationalitet.

I Grækenland er mange af indehaverne af eksamensbeviser, som er udstedt af andre medlemsstater, græske statsborgere, der har studeret i en anden medlemsstat, og som ønsker at fortsætte deres studier i Grækenland.

Selv om akademisk anerkendelse af eksamensbeviser, som beskrevet ovenover, falder inden for medlemsstaternes kompetenceområde, er det Kommissionens opfattelse, at meget store forsinkelser i forbindelse med proceduren for akademisk anerkendelse i Grækenland på grund af rent administrative forhold kan afskrække studerende fra at benytte sig af deres ret til fri bevægelighed. Den urimeligt lange procedure for akademisk anerkendelse kan forhindre studerendes frie bevægelighed.

Ret til at færdes frit inden for medlemsstaternes område er en af de grundlæggende friheder, som garanteres af EF-traktaten (artikel 18).

EF-traktatens artikel 8 tildeler enhver statsborger i en medlemsstat status som unionsborger. EF-Domstolen har i sag C-224/98 (D'Hoop) fastsat følgende: »Da en unionsborger i alle medlemsstaterne skal undergives samme retlige behandling som den, der tilkommer statsborgere fra disse medlemsstater, der befinder sig i samme situation, ville det være uforeneligt med retten til fri bevægelighed, hvis den pågældende i den medlemsstat, hvori han er statsborger, får en behandling, der er mindre gunstig end den, han ville få, hvis han ikke havde gjort brug af sine beføjelser efter traktaten for så vidt angår borgernes bevægelighed. Disse beføjelser ville nemlig ikke få fuld gennemslagskraft, såfremt en statsborger i en medlemsstat kunne blive foranlediget til at opgive at benytte sig af dem som følge af hindringer, der ved hans tilbagevenden til sit oprindelsesland, skabes af en lovgivning ... «. EF-traktatens artikel 149, stk. 2, har til formål at fremme studerendes mobilitet.

På baggrund af ovennævnte betragtninger har Kommissionen anmodet de græske myndigheder om at forklare forsinkelserne i proceduren for akademisk anerkendelse. De græske myndigheder har informeret Kommissionen om, at forsinkelserne delvist skyldtes det store antal ansøgninger modtaget af Dikatsa. For at fremskynde anerkendelsesproceduren har de græske myndigheder revurderet de relevante nationale forordninger og foreslået indførelsen af nye procedurer. Dikatsa er blevet omstruktureret for at kunne håndtere det store antal ansøgninger på en mere effektiv måde.

Kommissionen følger fortsat udviklingen af proceduren for akademisk anerkendelse i Grækenland.

----

----

(2004/C 70 E/280)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3355/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(13. november 2003)

Om:   Sproglige minoritetsgrupper i Grækenland og officielle statistikker

Kommissionsmedlemmet Reding varetager på upåklagelig vis sine opgaver, og hendes bidrag til opgraderingen af Generaldirektoratet for Uddannelse og Kultur er anerkendt. Alligevel ser det ud til, at nogle af medarbejderne i dette generaldirektorat ikke leverer hende tilstrækkelige oplysninger, og de mangelfulde svar, som de udfærdiger, skaber — uden nogen som helst grund — et tvivlsomt indtryk af Kommissionen.

I min forespørgsel E-2777/03 (1) havde jeg gjort opmærksom på, at der i rapporten Euromosaic fra 1996 (side 41 i den engelske version) stod, at de aromunsk-, albansk- og slavomakedonsktalende minoritetsgrupper hver især omfattede mellem 50 000 og 80 000 indbyggere, og jeg spurgte, hvem der havde sammensat statistikkerne over disse minoritetsgrupper, og hvorvidt de var troværdige og officielle. Kommissær Reding svarede, idet hun nævnte, at de tre undersøgelsesledere samarbejdede med en videnskabelig komité bestående af ti medlemmer fra EU, USA og Canada.

Hvilke officielle oplysninger har Kommissionen fået fra de græske myndigheder, hvad angår de aromunsk-, albansk- og slavomakedonsktalende minoritetsgrupper i Grækenland? Er det etisk korrekt ikke at bruge et EU-lands officielle statistikker til at vurdere størrelsen af sådanne sproglige minoritetsgrupper? Mener Kommissionen, at det det ikke er tilstrækkeligt med europæiske videnskabsfolk til at udarbejde rapporter over de sproglige minoritetsgrupper i EU? Hvad mener Kommissionen om den kendsgerning, at videnskabsfolk fra lande uden for EU indblandes i rent europæiske spørgsmål, som tilmed er yderst følsomme, idet de afgiver vurderinger af, hvorvidt der findes eller ikke findes sproglige minoritetsgrupper i Europa? Hvilke konkrete foranstaltninger har Kommissionen gennem de seneste ti år truffet til fordel for det (internationalt anerkendte og omfattende) græske mindretal i det nordlige Epirus, som det albanske styre i næsten halvtreds år har forsøgt at fratage sprog og religion, og hvad er de synlige resultater af de foranstaltninger, der måtte være truffet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(16. december 2003)

Som Kommissionen har informeret det ærede parlamentsedlem om svaret på hans skriftlige forespørgsel E-2777/03, blev Euromosaic-undersøgelsen finansieret efter offentligt udbud i overensstemmelse med de gældende regler og åbenhed. I øvrigt er oplysningerne i de undersøgelser, som er finansieret af Kommissionen, ikke nødvendigvis udtryk for Kommissionens holdning.

Resuméet i rapporten over denne undersøgelse, der er udgivet af Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer (2), indeholder alle relevante oplysninger vedrørende den (anvendte) teoretiske tilgang, indsamlingen af data, den komparative analyse af data og de identificerede sproggrupper.

De data- og informationskilder, som blev benyttet af den videnskabelige komité bestående af ti forskere fra syv medlemslande og to forskere fra henholdsvis Canada og USA, er ligeledes detaljeret beskrevet i ovennævnte publikation på side 16-21. Blandt de fem vigtigste data- og informationskilder henvises der til de spørgskemaer, der er fremsendt til de nationale myndigheder i medlemsstaterne.

Med hensyn til det sidste spørgsmål, som det ærede parlamentsmedlem har stillet, er Albanien ikke en medlemsstat. Albanien har dog siden starten af overgangsperioden i 1991 fået økonomisk støtte gennem PHARE programmet (indtil år 2000) og CARDS programmet (fra 2001). Disse programmer har som særligt formål at styrke retsstaten og yde hjælp til hele landets socio-økonomiske udvikling, hvilket naturligvis også omfatter det græske mindretal i Albanien.

----

(1)EUT C 65 E 13.3.2004, s. 215.

(2)  ISBN 92-827-5513-4.

----

----

(2004/C 70 E/281)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3374/03

af John Bowis (PPE-DE) til Kommissionen

(14. november 2003)

Om:   Omklassificering af hofte-, knæ- og skulderledsproteser

Har Kommissionen foretaget en vurdering af den videnskabelige begrundelse for sit eventuelle kommende forslag om at omklassificere hofte-, knæ- og skulderproteser som medicinsk udstyr i klasse III i direktiv 93/42/EØF (1) (fuldstændige ledproteser klassificeres i øjeblikket i klasse II i dette direktiv) og navnlig af, om noget kunne tyde på, at ulykker med sådanne proteser kunne være forbundet med deres design? Har Kommissionen taget alle tilgængelige undersøgelsesrapporter og indvirkningen af en omklassificering på omkostninger, tilgængelighed og innovation i betragtning, og hvilke konklusioner har den draget? Er den, mere specielt, opmærksom på de tre uafhængige undersøgelser, der var bestilt af Eucomed, og som blev afsluttet i oktober 2003?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(18. december 2003)

I samarbejde med nationale myndigheder har Kommissionen nøje studeret de tre undersøgelser fremsendt af Eucomed. Som angivet af Eucomed er dette uafhængige undersøgelser, som afspejler forfatternes synspunkter og ikke Eucomeds egne.

Under drøftelser med nationale myndigheder fremhævede et overvældende flertal, at der ifølge deres erfaringer tit manglede klinisk data for fuldstændige ledproteser, og at designændringer ofte ikke var tilstrækkeligt kontrollerede med hensyn til deres langtidsvirkninger. Efter deres mening burde risici forbundet med rekonstruktionskirurgi begrænses så meget som muligt.

Ifølge nationale myndigheder bør kun de strengeste procedurer for overensstemmelsesvurdering følges, da stadigt yngre patienter får ledproteser.

Ifølge dokumenter, der blev fremlagt under drøftelserne, tyder det ikke på, at strengere procedurer for overensstemmelsesvurdering har en negativ virkning for patienter med hensyn til omkostninger, tilgængelighed eller innovation.

----

(1)EFT L 169 af 12.7.1993, s. 1.

----

----

(2004/C 70 E/282)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3386/03

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(17. november 2003)

Om:   Kinesisk standardiseringssystem — ikke-toldmæssige hindringer

Et nyt kinesisk standardiseringssystem for produkter (elektriske og elektromekaniske apparater og komponenter, landbrugsmaskiner, dæk og slanger samt latexprodukter) med relation til menneskers liv og sundhed, dyr, planter, miljøbeskyttelse og national sikkerhed, som for øjeblikket berører 132 produkter, har vakt bekymring inden for europæisk erhvervsliv.

Det Europæiske Handelskammer i Kina har konstateret 10-12 tilfælde af tilbageholdte containere, forhalede procedurer og påståede problemer med intellektuel ejendomsret i forbindelse med dette nye system.

Kan Kommissionen oplyse, om dette spørgsmål blev taget op til drøftelse på det seneste bilaterale topmøde med Kina? Hvad agter Kommissionen i benægtende fald at gøre for at fjerne denne form for ikke-toldmæssige hindringer og sikre, at adgangen til det kinesiske marked sker på rimelige vilkår?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(16. december 2003)

Kommissionen er bekendt med problemerne med anvendelse af det nye kinesiske system for godkendelse af produkter importeret fra Europa.

Frem til 2002 fandtes der i Kina to certificeringssystemer for produktsikkerhed.

I henhold til landets forpligtelser inden for Verdenshandelsorganisationen (WTO) samlede Kina i 2002 de eksisterende ordninger i én med indførelsen af ét enkelt sikkerhedscertificeringssystem, China Compulsory Certificate (CCC), som siden den 1. august 2003 har fundet anvendelse på alle produkter, der er bestemt for det kinesiske marked.

CCC-systemet er imidlertid genstand for omfattende kritik fra de udenlandske virksomheder.

Kommissionen, der er bevidst om den forvirring, det nye system skaber og allerede skabte før dets indførelse, har flere gange gjort de kinesiske myndigheder opmærksom herpå. Som følge af disse henvendelser besluttede de kinesiske myndigheder at udskyde indførelsen af den nye obligatoriske certificeringsordning, som oprindeligt skulle træde i kraft den 1. maj 2003, til den 1. august 2003.

En måned efter systemets ikrafttrædelse afholdt Kommissionen et seminar om CCC-certificeringen i Beijing i samarbejde med de kinesiske myndigheder, de berørte industriforbund (bil- og maskinindustrien samt den elektroniske industri) og medlemsstaternes certificeringsorganer. På dette seminar henledtes de kinesiske myndigheders opmærksomhed på de vanskeligheder, de europæiske virksomheder støder på i praksis, og der blev udarbejdet skitser til en række løsningsforslag.

Disse forslag vil blive gennemgået i den ad hoc-arbejdsgruppe, som de europæiske og kinesiske myndigheder har sammensat inden for rammerne af den bilaterale dialog mellem Unionen og Kina om lovbestemmelser for industriprodukter. Gruppen har til opgave at lette påvisningen af produkternes overensstemmelse med de i Kina gældende sikkerhedsregler og forventes at ville samle de kinesiske og europæiske specialister, herunder repræsentanter for industrien, flere gange i årets løb.

I en nylig afgivet erklæring (1) til Komitéen for Tekniske Handelshindringer (TBT), som den 7. november 2003 afholdt møde om den årlige mekanisme til gennemgang af de forpligtelser, Kina påtog sig ved landets indtrædelse i Verdenshandelsorganisationen, anmodede Fællesskabet de kinesiske myndigheder om at kaste lys over de europæiske spørgsmål vedrørende CCC-certificering.

Kommissionen forsikrer parlamentsmedlemmet om, at den konstant holder et vågent øje med betingelserne for adgang til det kinesiske marked i sin helhed og anvendelsen af CCC-certificeringssystemet på de europæiske virksomheder i særdeleshed.

----

(1)  Dokument G/TBT/W/227 af 6. oktober 2003.

----

----

(2004/C 70 E/283)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3394/03

af Astrid Thors (ELDR) til Kommissionen

(17. november 2003)

Om:   Grusomhed mod dyr i ansøgerlandene

Beretningen om dansebjørnene er gammel og grusom. I Bulgarien er snesevis af bjørne blevet fanget eller indkøbt på det sorte marked og har måttet gennemgå en hård træning. Dansebjørne er også udbredte i Rumænien. Den normale træningsmetode indebærer, at der fastgøres en jernring gennem bjørnens snude. Det er meget smertefuldt, når der hives i ringen. Bjørnene danser i et forsøg på at undgå smerten. Alternativt spilles der musik, mens bjørnene står på meget varme plader, hvor de danser for at undgå at blive brændt. Bjørnene danser således, så snart de hører musik. Når bjørnene ikke optræder, er de lænket fast i et lille skur, de får ingen motion og kun begrænsede mængder mad og drikke. Turisterne holder fejlagtigt traditionen i live ved at give penge.

Har Kommissionen i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne lagt vægt på, at Rumænien og Bulgarien tillader denne form for grusomhed mod dyr og således overtræder den gældende EU-lovgivning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(8. december 2003)

Kommissionen beklager dyrplageri af enhver art. Kommissionen kan dog kun træffe foranstaltninger i forbindelse med dyrevelfærd i tilfælde, hvor den har retlige beføjelser dertil.

I henhold til den relevante protokol til EF-traktaten skal der tages behørigt hensyn til dyrenes velfærd i forbindelse med Fællesskabets politikker om landbrug, transport, det indre marked og forskning. Brugen af dyr til underholdningsformål er ikke omfattet af Fællesskabets lovgivning om dyrevelfærd. Det hører under de enkelte medlemsstaters kompetence at forhindre grusomhed mod sådanne dyr.

Det har derfor ikke været muligt under tiltrædelsesforhandlingerne at tage det emne op, som det ærede medlem nævner.

----

----

(2004/C 70 E/284)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3400/03

af Niels Busk (ELDR) til Kommissionen

(11. november 2003)

Om:   Fortolkning af forordning (EF) nr. 1774/2002

Mener Kommissionen at formuleringen af artikel 5, stk. 2, litra g), i forordning (EF) nr. 1774/2002 (1) åbner for anvendelse af andre hygiejniseringsmetoder end varmebehandling?

Er Kommissionen bekendt med andre hygiejniseringsmetoder, og hvornår kan disse metoder forventes godkendt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(3. december 2003)

Det er i artikel 5, stk. 2, litra g), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1774/2002 af 3. oktober 2002 om sundhedsbestemmelser for animalske biprodukter, som ikke er bestemt til konsum, fastsat, at animalske biprodukter, der er kategori 2-materiale, kan bortskaffes på en anden måde eller anvendes på en anden måde i overensstemmelse med regler, der er fastsat efter udvalgsproceduren, efter høring af den relevante videnskabelige komité. Disse fremgangsmåder kan enten supplere eller erstatte dem, der er omhandlet i litra a)-f) i samme artikel 5, stk. 2.

Derfor kan andre metoder end varmebehandling tillades, forudsat at de har været underkastet en videnskabelig risikovurdering, og at de på grundlag af denne vurdering er fundet risikofrie for dyre- og folkesundheden og miljøet.

Kommissionen har modtaget en række ansøgninger om godkendelse af sådanne metoder, som blev sendt til Den Videnskabelige Styringskomité med henblik på udtalelse. Styringskomitéen har afgivet flere udtalelser, som danner grundlag for Kommissionens drøftelser med medlemsstaterne og interessenter om betingelserne for godkendelse af visse metoder. Der forventes udstedt godkendelser i den nærmeste fremtid.

----

(1)EFT L 273 af 10.10.2002, s. 1.

----

----

(2004/C 70 E/285)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3405/03

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(17. november 2003)

Om:   Forvaltning af strukturfondene

Kan Kommissionen i forbindelse med forvaltningen af strukturfondenes mål 1-, 2- og 3-støtte oplyse, hvilke myndigheder der er udpeget som udbetalende og forvaltende myndigheder i Tyskland, Østrig, Belgien, Spanien, Frankrig og Italien?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(11. december 2003)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.

----

----

(2004/C 70 E/286)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3487/03

af Albert Maat (PPE-DE) til Kommissionen

(24. november 2003)

Om:   Franske aktioner mod svinekød fra andre EU-medlemsstater

I den seneste tid har drastiske aktioner fra franske landmænds side skabt alvorlige hindringer for transporten af svinekød til Frankrig. Lastvogne er blevet standset, kødforarbejdende virksomheder er blevet invaderet, og nederlandsk, spansk, dansk og tysk svinekød er blevet destrueret. Eftersom det franske politi ikke griber ind, er der intet til hinder for, at disse aktioner kan fortsætte, og der skabes forstyrrelser i den fri bevægelighed for svinekød i Den Europæiske Union.

Hvorledes agter Kommissionen at fjerne denne hindring for den fri bevægelighed?

Hvorfor venter Kommissionen så længe med at rette henvendelse til den franske regering om denne hindring for det indre marked?

----

----

(2004/C 70 E/287)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3540/03

af Toine Manders (ELDR) til Kommissionen

(24. november 2003)

Om:   Forstyrrelser på det indre marked (for kød) i Frankrig

I de seneste uger har franske svineopdrættere som følge af den vanskelige situation på det europæiske marked gentagne gange gennemført drastiske aktioner mod importen af bl.a. nederlandsk, spansk og tysk kød til Frankrig. Ved disse aktioner standses lastbiler, der er læsset med kød, kødet destrueres, og lastbilerne beskadiges. Samtidig er aktivisterne trængt ind i forskellige kødforarbejdende virksomheder og supermarkeder i Frankrig og har destrueret deres lagre af importeret kød.

Siden da har man truet med yderligere aktioner, hvis hhv. forarbejdningen og salget af ikke-fransk kød fortsætter. Dette har ført til, at kontrakterne med virksomheder fra andre europæiske lande om leverancer er blevet sagt op. Indtil dato nægter den franske regering at imødegå disse foranstaltninger, som medfører forstyrrelser på det indre marked. Med denne afskærmning af det egne marked og hindringerne i den fri bevægelighed for varer er der alvorlig risiko for, at det indre marked for svinekød ikke længere vil kunne fungere. På kort sigt vil forsikringsselskaberne dække de umiddelbare skader, men på lang sigt mister den kødforarbejdende industri sine afsætningsmarkeder.

Resultatet heraf er, at de nederlandske og andre eksportører tvinges til at undgå Frankrig, og at de franske svineopdrættere opnår det af dem tilstræbte mål, nemlig et effektiv importstop med eventuelt tab af arbejdspladser inden for denne sektor i de omkringliggende lande. Det er i betragtning af de alvorlige skader, som påføres det indre marked, og truslen om yderligere aktioner nødvendigt, at Kommissionen træffer foranstaltninger.

Hvis der ikke gribes rettidigt ind, er der fare for, at de kødproducerende landmænd i de omkringliggende lande gennemfører lignende aktioner mod franske produkter, som f.eks. vin, champagne og ost. Ovennævnte vil kunne ødelægge mange europæiske borgeres jul, og det er derfor ønskeligt med hurtig indgriben.

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

på skriftlige forespørgsler E-3487/03 og P-3540/03

(16. december 2003)

Kommissionen er på det seneste blevet anmodet fra erhvervskredse om at komme med en udtalelse vedrørende det problem, som det ærede parlamentsmedlem henviser til.

Grundet manglende præcisering, der ville gøre det muligt for Kommissionen at foretage den nødvendige undersøgelse af problemet, har Kommissionen i en skrivelse dateret den 26. november 2003 anmodet de pågældende erhvervskredse om at komme med yderligere oplysninger, der vil gøre det muligt at identificere dato og sted for de påståede hindringer samt deres nøjagtige karakter.

Oplysningerne er nødvendige for at Kommissionen kan klarlægge, om der har været tale om en hindring i henhold til artikel 28 i EF traktaten. Hvis det kan fastslås, at der har været tale om en sådan hindring, og denne fortsat eksisterer, påtænker Kommissionen at anvende Rådets forordning (EF) nr. 2679/98 af 7. december 1998 om det indre markeds funktion med hensyn til fri bevægelighed for varer mellem medlemsstaterne (1). Denne forordning har til formål hurtigt og effektivt at styrke anvendelsen af princippet om varernes frie bevægelighed for at afværge denne form for handelshindringer.

Analysen af den faktuelle og juridiske situation afhænger af disse oplysninger. Kommissionen vil træffe passende foranstaltninger, når den har fået kendskab til situationen.

----

(1)EFT L 337 af 12.12.1998.

----

----

(2004/C 70 E/288)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3514/03

af Giovanni Pittella (PSE) til Kommissionen

(25. november 2003)

Om:   Kursus finansieret med strukturfondsstøtte

Den 11. november 2002 startede et nyt kursus ved Instituto nazionale di formazione per le imprese culturali i Napoli, »Content Specialist & Designer-Specont«, inden for rammerne af PON Asse III misura 6/D-Codice progetto 5387. Kurset finansieres af Den Europæiske Kulturfond.

Kursisterne, der er udvalgt på grundlag af en udvælgelsesprocedure, har endnu ikke modtaget det stipendium, de er blevet stillet i udsigt (EUR 10 389,14), fordi kursuslederen — en vis hr. Palladino — af ministeriet med ansvar for undervisning, universiteter og videnskabelig forskning skønnes upålidelig på grund af hans fortid. Den 30. april 2003 (dvs. 20 dage inden kursets afslutning) besluttede ministeriet faktisk at indstille samfinansieringen og opgive uddannelsesprojektet.

Mener Kommissionen ikke på grundlag af ovennævnte, at det vil være forkert at fratage de nitten udvalgte kvindelige studerende retten til at modtage det omtalte stipendium og deres kursusbevis, uanset hr. Palladinos omdømme?

Bør man ikke ifølge Kommissionen og i overensstemmelse med gældende normer tilgodese de nitten arbejdsløse kursister, der efter en behørig udvælgelse benyttede sig af muligheden for at uddanne sig med strukturfondsstøtte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(16. december 2003)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.

----

----

(2004/C 70 E/289)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3537/03

af Philip Bushill-Matthews (PPE-DE) til Kommissionen

(20. november 2003)

Om:   Brandsikkerhed på hoteller

I betragtning af, at Kommissionen i en rapport i oktober 2000 med en analyse af virkningerne af Rådets henstilling fra 1986 om brandsikring af hoteller konkluderede, at henstillingen ikke havde været effektiv for så vidt angik tilvejebringelse af en ensartet brandsikkerhedsstandard, og at den i en senere rapport i juni 2001 erkendte, at der var behov for en øget indsats for at forbedre brandsikkerheden på hoteller i hele EU, hvornår agter den da at fremlægge et direktivforslag om brandsikkerhed på hoteller med henblik på at sikre et ensartet og tilstrækkeligt højt beskyttelsesniveau for alle EU-borgere, der opholder sig på hoteller som gæster eller ansatte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Byrne

(12. december 2003)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel E-3172/03 fra Jackson (1).

----

(1)EUT C 65 E 13.3.2004, s. 271.

----

----

(2004/C 70 E/290)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3538/03

af Edward McMillan-Scott (PPE-DE) til Kommissionen

(20. november 2003)

Om:   Pensioner

Hvilke andre medlemsstater har udover Belgien en pensionsordning baseret på skøn ud fra dokumenterede behov?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Diamantopoulou

(15. december 2003)

Alle de nuværende 15 medlemsstater har en eller anden form for minimumsindtægt for ældre. Denne kan have form af en pension med faste beløb efter et bopælskriterium (Nederlandene, Danmark), en bidragspligtig mindstepension, (som forudsætter indbetaling af bidrag i et antal år), eller en ydelse, som er indkomstafhængig, og som har karakter af social støtte. Forskellige bestemmelser kan eksistere samtidig inden for en enkelt medlemsstat.

I den fælles rapport fra Kommissionen og Rådet om tilstrækkelige og bæredygtige pensioner, som blev vedtaget i marts 2003, (1) gives der i skema 1 en oversigt over de oplysninger, man har fra medlemsstaternes myndigheder om en sådan garanteret mindsteindkomst for ældre. I skemaet er der for hver medlemsstat anført, om en sådan garanteret mindsteindkomst er trangsbestemt eller ej. Flere oplysninger kan fås i Missoc-rapporten fra 2001 »Social protection in the EU Member States and the EEA« (social sikring i EU-medlemsstaterne og EØS), Europa-Kommissionen (2).

----

(1)  Findes på: http://europa.eu.int/comm/employment_social/soc-prot/pensions/index_en.htm

(2)  Findes på: http://europa.eu.int/comm/employment_social/missoc/index_en.html

----

----

(2004/C 70 E/291)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3931/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(16. december 2003)

Om:   Genopretning af de områder i Portugal, der blev ødelagt af brand i sommeren 2003

Brandene i Portugal i sommeren 2003 lagde 410 000 hektar øde, dvs. 5 % af Portugals samlede areal og 12 % af landets skovareal, og tilintetgjorde talrige områder, der indgår i Natura 2000-nettet, adskillige skove af korkeg, steneg og eg, krævede menneskeliv, ødelagde huse, dræbte dyr og tilintetgjorde afgrøder i nogle af de mest følsomme og dårligst stillede landområder i Portugal.

Den støtte, der blev ydet fra Solidaritetsfonden, var meget nyttig, men kunne langt fra dække de enorme udfordringer med at genoprette et område med en uvurderlig naturarv og en landøkonomi, der var i fare for at forsvinde fuldstændigt.

På mødet i Budgetudvalget, hvor Solidaritetsfondens bidrag til Portugal blev drøftet, blev det bekræftet, at man ville omprogrammere en bevilling på 180 mio.euro fra portugisiske strukturfondsmidler til dette formål.

Kan Kommissionen gøre rede for følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Barnier

(14. januar 2004)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.

----