----

----

I (Meddelelser)

EUROPA-PARLAMENTET

BESVAREDE SKRIFTLIGE FORESPØRGSLER

----

(2004/C 65 E/001)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0547/02

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(27. februar 2002)

Om:   Afskaffelse af adgangsgebyret til lufthavne

En stor del af luftfartsbranchen anser de gebyrer, som leverandører og selvbetjenende brugere udover lejen og de andre lufthavnsgebyrer skal betale til lufthavnene for retten til at yde groundservice, for urimelige og overdimensionerede.

Det lykkedes Lufthansa ved en tysk domstol at opnå en afgørelse om afskaffelse af adgangsgebyrerne. Der foreligger oplysninger om, at også Air France har taget skridt i denne retning.

Kan Kommissionen kommentere den tyske domstols afgørelse?

Agter Kommissionen at tage et lovgivningsinitiativ i denne retning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(17. april 2002)

Det ærede medlem synes at henvise til afgørelse fra Oberlandesgericht (Højere regionaldomstol) i Frankfurt am Main, som blev afgivet i 2001 i forbindelse med retssagen mellem Hannover-Langenhagen lufthavn og Lufthansa.

Spørgsmålet i dette tilfælde er, om Hannover lufthavn har ret til at kræve, at Lufthansa betaler et adgangsgebyr for check-in tjenester ved selvbetjening for sine passagerer og som leverandør af sådanne tjenester til andre luftfartsselskabers passagerer.

Afgørelsen indeholder ikke en beslutning om spørgsmålet, men standser sagen og forelægger en række spørgsmål for De Europæiske Fællesskabers Domstol med henblik på en foreløbig afgørelse i henhold til artikel 234 i EF-traktaten. Disse spørgsmål vedrører fortolkning af Rådets direktiv 96/67/EF af 15. oktober 1996 om adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne (1) og anmoder Domstolen om at tydeliggøre hvorvidt og i hvilket omfang adgangsgebyr kan pålægges egen-handlere og tredjepart, der leverer ground handling, hvis disse allerede var til stede i lufthavnen, før direktivet trådte i kraft.

Sagen blev registreret af Domstolen den 24. september 2001 og Kommissionen forelagde sine bemærkninger om sagen for Domstolen den 14. januar 2002.

Man har ikke planlagt noget retsligt initiativ vedrørende dette spørgsmål, men Kommissionen agter af foretage en omfattende gennemgang af direktivet i 2003, som kan føre til forslag om ændringer af dele af direktivet.

----

(1)EFT L 272 af 25.10.1996.

----

----

(2004/C 65 E/002)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0761/02

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(18. marts 2002)

Om:   Erstatning til landbrugere

Ifølge offentliggørelser i den græske presse konstaterede en græsk kvinde fra landsbyen Theopetra Kalambakas i Trikalas amt til sin forbløffelse, at den erstatning, som ELGA (den græske landbrugs-forsikringsorganisation) havde tilkendt hende for ødelæggelsen af hendes afgrøder under en haglbyge, var på det astronomiske beløb 1,16 euro!

Kan Kommissionen oplyse, om den yder bevillinger til Grækenland, for at de kan blive brugt til erstatning i tilfælde af naturkatastrofer? Er der afsat bevillinger på EU-budgettets reserve til naturkatastrofer og som led i de årlige bevillinger til landbruget? Hvis ja, hvor store beløb er der tale om? Er Kommissionen orienteret om den måde, hvorpå Grækenland forvalter disse bevillinger? Hvad mener Kommissionens om det ovennævnte forsvindende beløb, som den græske landbruger modtog i erstatning? Er der minimumsgrænser for erstatningsbeløb i sådanne tilfælde? Er der forekommet lignende tilfælde i andre EU-medlems-lande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(18. april 2002)

Foranlediget af det ærede medlems spørgsmål har Kommissionen set nærmere på det tilfælde af en usædvanligt lav godtgørelse, der blev udbetalt af ELGA (græske landbrugeres forsikringsselskab) til en bestemt person i landsbyen Theopetra i præfekturet Kalambaka-Trikallon.

ELGA er ikke den endelige modtager for den relevante EF-foranstaltning for godtgørelser i tilfælde af naturkatastrofer, der udgør en mulig aktion i forbindelse med det »nationale operationelle program — udvikling af landdistrikter (2000-2006)«. ELGA finansieres af dets medlemmer, som er landbrugere. Nationale bestemmelser, procedurer og tærskler gælder. Ifølge gældende EF-rammeforskrifter meddeles nationale støtteordninger kun Kommissionen til godkendelse for at undgå markedsforstyrrelser. Kommissionen er derfor ikke beføjet til at udtale sig om det beløb, der er udbetalt, og de procedurer, der er anvendt i denne sag.

Det relevante EF-bidrag ydes gennem det »nationale operationelle program — udvikling af landdistrikter (2000-2006)«, der omfatter en særlig foranstaltning for udbetaling af godtgørelser til landbrugere efter naturkatastrofer. Den finansielle godtgørelse, der ydes til den berørte befolkning i landdistrikterne, kan dog kun dække udgifter til genoprettelse af produktionspotentiel og ikke tabt indkomst, som det er tilfældet i den foreliggende sag i landsbyen Theopetra i præfekturet Kalambaka-Trikallon. Den endelige modtager for denne foranstaltning er direktoratet PSEA (Politikplanlægning i tilfælde af hastende behov) under det græske landbrugsministerium. Fællesskabets rammebestemmelser gælder for programmering, gennemførelse og kontrol af den specifikke foranstaltning.

Hvis de afsatte beløb ikke er store nok til at kunne overvinde de større problemer i landdistrikterne i Grækenland, kan der også ydes finansiel støtte fra de samlede bevillinger under den tredje EF-støtteramme for Grækenland (2000-2006), herunder programmeringsreserven. Der kan ikke ydes andre midler eller godtgørelser fra EF. Tilsvarende rammeforskrifter gælder for alle medlemsstater.

----

----

(2004/C 65 E/003)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2725/02

af Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) til Kommissionen

(30. september 2002)

Om:   Overtrædelse af EU's miljøbestemmelser på motorvejsstrækningen A-9 mellem Spanien og Portugal

Anlægningsarbejderne på motorvej A-9 på strækningen mellem Rebullón-krydset (Tui, Spanien) og den portugisiske grænse indvirker i meget høj grad på miljøet i det pågældende område og har forårsaget en række skader, navnlig på floder og vandløb. I forbindelse med projekteringen af dette vejprojekt, der berører borgerne i området, har der ikke været foretaget en miljøvurderingsundersøgelse, og det springer især i øjnene, at der ikke er foretaget en analyse af behovet for grundvandsressourcer med henblik på konsum og kunstvanding af de tilgrænsende landbrugsarealer. Dette har resulteret i en mangelfuld dræning, som sammen med de meteorologiske forhold har påført området uoprettelig skade. De kompetente myndigheder, der står for projektet (ministeriet for økonomisk udvikling, lokalregeringen i Galicia og kommunalbestyrelserne i området), viger uden om dette problem og sidder de mange og hyppige klager fra borgerne overhørig. Dertil kommer, at projektet har kostet to menneskeliv — en lastbilchauffør mistede livet, da en drager faldt ned, og en anden mistede livet under en protestsaktion — begge sager, som verserer for retten.

Kan Kommissionen oplyse, i hvilket omfang disse anlægsarbejder modtager EU-støtte? Kan den endvidere undersøge, om den spanske stat i forbindelse med gennemførelsen af projektet har overtrådt miljøbeskyttelsesbestemmelserne med hensyn til dumpning af affald?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Margit Wallström

(3. april 2003)

Kommissionen har fået kendskab til de forhold, det ærede medlem nævner, gennem skriftlig forespørgsel nr. E-1924/02 fra Rosa Miguelez Ramos og María Sornosa Martínez (1). Som følge heraf har den indledt en rutinemæssig sag under referencenummer 2002/2199.

Kommissionen har anmodet de spanske myndigheder om nærmere oplysninger vedrørende de fremførte forhold for at verificere, om den gældende fællesskabslovgivning er blevet overholdt.

De spanske myndigheder har som svar herpå fremsendt den miljøindvirkningsvurdering, der er foretaget i forbindelse med vejstrækningen, samt tilladelsen til at igangsætte projektet, som blev givet den 30. august 2000.

Endvidere har de spanske myndigheder fremsendt en kopi af kapitlet om hydrologi, som er indeholdt i miljøindvirkningsvurderingen i forbindelse med dette projekt, og som nu er genstand for en analyse i Kommissionen.

For så vidt angår spørgsmålet om fællesskabsfinansiering, fremgår det på grundlag af de oplysninger, de spanske myndigheder har indgivet til Kommissionen, at anlæggelsen af delstrækningen af motorvej A-9 fra Rebullón-krydset til den portugisiske grænse udelukkende finansieres af et koncessionsselskab, uden nogen finansiering fra Fællesskabets side.

----

(1)EFT C 301 E af 5.12.2002.

----

----

(2004/C 65 E/004)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2820/02

af Marco Pannella (NI) til Kommissionen

(8. oktober 2002)

Om:   Dr. Nguyen Dan Ques situation

Vietnam er blandt de lande, der har ratificeret den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder. I maj 1990 offentliggjorde dr. Nguyen Dan Que, der er læge og repræsentant for den ikkevoldelige bevægelse til fordel for menneskerettighederne, et manifest, i hvilket han opfordrede regimet i Hanoi til at overholde de grundlæggende menneskerettigheder, at tillade indførelsen af et flerpartisystem og restituere det vietnamesiske folks ret til at vælge deres regeringsform via frie valg.

Dr. Nguyen Dan Que har været fængslet to gange. Første gang fra februar 1978 til februar 1988 og anden gang fra juni 1990 til august 1998. Hovedparten af disse 18 år tilbragte han i isolationsfængsel. I øjeblikket holdes han i husarrest.

Den 19. september, dagen før den internationale dag for ikkevoldelig kamp til fordel for demokrati og frihed, som det tværnationale radikale parti også virker for i Vietnam, og som i USA støttes af dr. Nguyen Dan Ques bror, dr. Quan, trængte ca. 20 politibetjente ind i den sygdomsplagede dr. Nguyen Dan Ques bolig, uden dommerkendelse og anført af den stedfortrædende chef for Saigons sikkerhedsstyrker, for at søge efter statsfjendtlige artikler og publikationer. Den stedfortrædende politichef ville med magt bringe dr. Nguyen Dan Que til Saigon. Denne strittede imod, idet han smed sig på gulvet for på ikkevoldelig vis at protestere mod politiets optræden. Efter ca. fire timer forlod politiet boligen og efterlod ti personer til overvågning af dr. Nguyen Dan Que.

Har Kommissionen kendskab til denne overtrædelse af principperne om »habeas corpus« på dr. Nguyen Dan Ques bekostning, et menneske hvis eneste brøde består i, at han ønsker at blive i Vietnam for at bidrage til at fremme demokrati og frihed i dette land frem for at blive sendt i eksil, hvilket myndighederne i Hanoi tilstræber? Mener Kommissionen ikke, at de alvorlige og vedvarende overtrædelser af menneskerettighederne samt de borgerlige og politiske rettigheder i Vietnam, som i dr. Nguyen Dan Ques tilfælde, er en eklatant overtrædelse af artikel 2 i samarbejdsaftalen, der er undertegnet af Kommissionen og den vietnamesiske regering, og finder Kommissionen ikke, at man bør indikere det organ, der er ansvarligt for at kontrollere overholdelsen af denne klausul, samt de parametre, der bør respekteres?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(8. november 2002)

Kommissionen overvåger sammen med de medlemsstater, der er repræsenteret i Vietnam, nøje udviklingen på menneskerettighedsområdet i Vietnam som led i EU's politik til opmuntring og støtte til den vietnamesiske regerings fortsatte engagement til fordel for en forbedring af situationen på dette område. Kommissionen deltager ligeledes sammen med medlemsstaterne i en regelmæssig dialog med den vietnamesiske regering vedrørende menneskerettighedsspørgsmål samt i alle EU-tiltag på dette område over for Vietnam.

Kommissionen kender udmærket til dr. Nguyen Dan Que's bestræbelser på at fremme oprettelsen af et demokratisk flerpartisystem i Vietnam gennem ikkevoldelige midler og til presserapporter af den i den skriftlige forespørgsel beskrevne episode. Kommissionens delegation i Hanoi har endnu ikke kunnet få pålidelige bekræftelser på rigtigheden af disse rapporter, men søger fortsat at indhente oplysninger om episoden.

I Fællesskabets og Vietnams samarbejdsaftale, der blev undertegnet i 1995, står der i artikel 1, at respekten for menneskerettighederne og demokratiske principper udgør grundlaget for dette samarbejde. Der er ingen specifik henvisning til menneskerettighederne i aftalens artikel 2. Spørgsmål vedrørende respekten for og fremme af menneskerettighederne tages op på møder i Fællesskabets og Vietnams fællesudvalg, der blev oprettet i medfør af samarbejdsaftalen.

Når man betragter den overordnede situation i Vietnam siden aftalens undertegnelse i 1995 og den vietnamesiske regering fortsatte engagement til fordel for yderligere forbedringer på området, mener Kommissionen ikke, at det ville være rimeligt på dette tidspunkt at konkludere, at der har været tale om en overtrædelse af aftalen. Kommissionens delegation vil sammen med de medlemsstater, der er repræsenteret i Vietnam, fortsat overvåge udviklingen på menneskerettighedsområdet i landet og bringe særlige spørgsmål og individuelle sager, der kan give anledning til bekymring, op gennem de dertil beregnede diplomatiske kanaler.

----

----

(2004/C 65 E/005)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3067/02

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(25. oktober 2002)

Om:   Punktafgift på vin

Det forlød i den italienske presse i september 2002, at Europa-Kommissionen overvejer at indføre en minimumspunktafgift på over 0 % på vin i samtlige EU-lande inklusiv Italien, som for øjeblikket er afgiftsfrie. Nærmere betegnet skal de første afgifter, som ikke finder anvendelse på producenter, der fremstiller under 1 000 hl om året, være 0,13 EUR pr. liter pr. 1. januar 2003 og 0,15 EUR pr. liter pr. 1. januar 2007.

Den italienske landbrugersammenslutning har beregnet, at opkrævningen af denne punktafgift vil lægge 500 mio. EUR om året på de priser, forbrugerne betaler, hvilket meget vel kan føre til et fald i forbruget. Endvidere vil indførelsen af en minimumsafgiftssats for vin ikke blot have en negativ indvirkning på virksomhedernes salg og lønsomhed, men også give mere papirarbejde. Alt dette vil være i modstrid med den fælles landbrugspolitik, som sigter imod at fremme udviklingen i landdistrikterne og beskyttelsen af landområderne.

Kan Kommissionen oplyse følgende:

----

(1)EFT L 316 af 31.10.1992, s. 21.

(2)EFT L 316 af 31.10.1992, s. 29.

----

----

(2004/C 65 E/006)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3393/02

af Luciana Sbarbati (ELDR) til Kommissionen

(22. november 2002)

Om:   Afgift på vin

Kommissionens forslag om at beskatte alkoholholdige drikkevarer (hvilket især ville ramme vin), idet der foretages en »harmonisering opad«, risikerer at øge inflationen og mindske forbruget. Det vil sikkert også betyde flere tilfælde af svig, når markedet bliver mindre konkurrencedygtigt, og det vil få uoverskuelige følger i forbindelse med udvidelsen. Forslaget, som ikke taget højde for levestandarden i kandidatlandene, vil gøre det vanskeligere for EU-producenterne at komme ind på disse markeder og få negative følger for lokalproduktionen.

De berørte branchesammenslutninger finder dette forehavende forkert og farligt, fordi det ville belaste hele sektoren, der i Italien omfatter 314 DOC (kontrollerede oprindelsesbetegnelser) og 24 DOCG (garanterede kontrollerede oprindelsesbetegnelser) svarende til et vinareal på 729 000 ha og en national produktion på over 50 mio. hl.

Forslaget taget ikke højde for, at alle vinavlsaktiviteterne foregår meget spredt over hele området med mikrovirksomheder på gennemsnitligt 4-5 ha, og at disse spiller en vigtig socioøkonomisk og miljømæssig rolle.

Til forskel fra momsen burde afgiften tage højde for de eksterne omkostninger ved et produkts forbrug og ikke blot blive en supplerende afgift, lige som produktionsafgifter burde lægges på industrivarer og ikke ramme bioprodukter.

Kan Kommissionen oplyse,

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

på skriftlige forespørgsler E-3067/02 og P-3393/02

(6. januar 2003)

Rådets direktiv 92/84/EØF af 19. oktober 1992 omhandler tilnærmelse af punktafgiftssatserne for alkohol og alkoholholdige drikkevarer. I henhold til bestemmelserne i direktivet skal de fastsatte punktafgiftssatser revideres regelmæssigt af Rådet på grundlag af en rapport fra Kommissionen.

Kommissionens tjenestegrene er i øjeblikket ved at foretage en sådan undersøgelse. Den 11. september 2002 afholdt Kommissionen en bred orienterende debat om EU's afgiftssystem for alkohol. Der er endnu ikke truffet en endelig afgørelse om Kommissionens holdning til dette spørgsmål. I henhold til artikel 8 i direktiv 92/84/EØF skal der også tages hensyn til traktatens bredere målsætning.

Hvad angår afgiftsharmoniseringen inden for EU, er det Kommissionens opfattelse, at en sådan harmonisering vil kræve, at såvel medlemsstater med lavt afgiftsniveau som medlemsstater med højt afgiftsniveau forpligter sig i højere grad.

Der er på den anden side ingen sammenhæng mellem bilag I til EF-traktaten (omhandlet i traktatens artikel 32, som opregner de varer, på hvilke bestemmelserne i artikel 33-38 finder anvendelse) og spørgsmålet om, hvorvidt en vare er punktafgiftspligtig.

Italien anvender en afgiftssats på nul for både ikke-mousserende og mousserende vine. Dette er i overensstemmelse med gældende EU-ret.

----

----

(2004/C 65 E/007)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3350/02

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(26. november 2002)

Om:   Handelsaftaler og liberalisering af tekstil- og beklædningssektoren

Den 6. november i år gav Kommissionen meddelelse om undertegnelsen af et aftalememorandum EU-Brasilien om liberalisering af handelen med tekstilprodukter, i henhold til hvilket EU forpligter sig til at ophæve alle de tekstilkontingenter, der gælder for Brasilien. Kommissær Pascal Lamy anførte i den forbindelse, at aftalen var et klart signal om, at EU er rede til at foregribe åbningen af sit marked for tekstilvarer i forhold til fristen i 2005 som fastsat af WTO. Man er med andre ord rede til at sætte spørgsmålstegn ved gennemførelsen af aftalen om tekstilvarer og beklædningsgenstande, selv om Kommissionen i sit svar på min forespørgsel E-3079/01 (1) anførte, at de bilaterale aftaler ikke ville bringe tidsplanen for gennemførelsen af aftalen om tekstilvarer og beklædningsgenstande i fare. Med henblik på støtte til udviklingslandene og opfølgning af WTO-runden i Doha forelagde Kommissionen samme dag et forslag om 70 % nedsættelse af tolden på samtlige varer bortset fra landbrugsprodukter med kraftige nedskæringer af kontingenter og tariffer for tekstilvarer og fodtøj, men uden at foreslå udligningsforanstaltninger for de berørte sektorer.

Begge forslag føjer sig til andre nylige aftaler som led i strategien, der går ud på at foregribe liberaliseringen af handelen med tekstilvarer og beklædningsgenstande, så at denne sektor (i lighed med landbrugssektoren) kan som en brik i forhandlingsspillet om liberalisering af andre sektorer, herunder navnlig tjenesteydelser, offentlige indkøbsaftaler eller investeringer. Den tidsplan, der er fastlagt i aftalen om tekstilvarer og beklædningsgenstande, havde til formål at udskyde liberaliseringen for de mest følsomme produkter for at give virksomhederne tid til at foretage omstruktureringer og tilpasse sig den nye liberaliseringssituation. På daværende tidspunkt var der sågar røster fremme om, at de 10 år, der er omhandlet i aftalen, ville være for lidt i betragtning af liberaliseringens socioøkonomiske følgevirkninger, navnlig i regioner, der er afhængige af denne sektor, og i lande som f.eks. Portugal, hvor tekstil-, beklædnings- og fodtøjsindustrien spiller en vigtig rolle for produktion, eksport og beskæftigelse.

Kommissionen bedes på den baggrund oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(15. januar 2003)

Kontingentforhøjelsen for Brasilien i henhold til det aftalememorandum, der blev paraferet den 8. august 2002 og undertegnet den 7. november 2002, vil give Brasilien nye eksportmuligheder. Unionens import fra Brasilien udgør imidlertid 0,9 % i mængde og 0,3 % i værdi af Unionens samlede import af tekstilvarer og beklædningsgenstande (omkring 72,5 mia.EUR i 2001). En stigning i henhold til memorandummet vil derfor sandsynligvis ikke få nogen større generel betydning. Da tekstil- og beklædningsindustrien desuden er spredt ud over Fællesskabet, forudser Kommissionen ingen særlige vanskeligheder for Portugal, der tegnede sig for 4,4 % af Fællesskabets produktion og 10,9 % af beskæftigelsen i denne sektor i 2001. Indrømmelserne var ikke gratis, idet Brasilien til gengæld forpligter sig til ikke at overskride visse maksimumstoldsatser for hele tekstil- og beklædningssektoren (disse er maksimalt 14 % for garn, 16-18 % for vævet stof og 20 % for beklædningsgenstande). En tillægstold på 1,5 % skal afskaffes, når den efter planen udløber ved udgangen af 2002. Desuden enedes begge parter om at afstå fra ikke-toldmæssige foranstaltninger, som ville kunne hæmme handelen med tekstilvarer og beklædningsgenstande. Herved løses især et problem med toldværdiansættelse i Brasilien, som EU-indu-strien har rejst. I forbindelse med de igangværende forhandlinger mellem Unionen og Mercosur enedes begge parter om at søge hurtigt at få afskaffet tolden på tekstilvarer og beklædningsgenstande, enten ved ikrafttrædelsen af toldafviklingsplanen for industrivarer eller senest i første fase af denne plan.

I sine forhandlinger om bilaterale aftaler om markedsadgang i denne sektor — i øjeblikket findes der tre, nemlig med Sri Lanka, Pakistan og nu Brasilien — arbejder Kommissionen på at opfylde de forhandlingsdirektiver, som Rådet udstedte den 9. november 2000, ved at opnå indrømmelser med hensyn til markedsadgang fra vore handelspartnere (f.eks. toldnedsættelser, binding i Verdenshandelsorganisationen (WTO) og tilsagn om ikke-toldmæssige hindringer), til gengæld for hvilke Fællesskabet kan tilbyde forbedringer af deres kontingentordninger. Kommissionen holder under hele forhandlingsprocessen medlemsstaterne informeret via Artikel 133-udvalget (tekstiler), og der tages således nøje hensyn til alle medlemsstaternes holdning. Euratex er desuden som den europæiske repræsentant for sektoren normalt nært involveret i forberedelserne til Kommissionens forhandlingsposition i forbindelse med bilaterale aftaler; det var tilfældet med aftalememorandummet mellem Unionen og Brasilien, som blev bakket op af EU-erhvervet og faktisk alle medlemsstaterne.

Kommissionen mener ikke, at disse aftaler bringer den oprindelige tidsplan for den fuldstændige liberalisering og afskaffelse af alle kontingenter i fare: det der sker, er, at kontingenterne enten afskaffes eller suspenderes over for tredjelande fra tilfælde til tilfælde på et bilateralt grundlag til gengæld for afbalancerede tilsagn om markedsadgang fra disse lande, som i eksporthenseende er af betydning for EU-industrien. Tidsplanen forbliver i kraft, og den 1. januar 2005 er fortsat datoen for den fuldstændige liberalisering i henhold til WTO-aftalen om tekstilvarer og beklædningsgenstande. Kommissionen mener helt klart, at yderligere aftaler på basis af ovennævnte mandat vil være til fordel for den europæiske tekstil-og beklædningsindustri som følge af den forbedrede markedsadgang til tredjelandes markeder, som aftalerne omhandler, og derfor vil bidrage positivt til den fuldstændige liberalisering om ca. 2 år. Og som det fremgår af sidstnævnte aftale forhandler Kommissionen faktisk fra sag til sag.

Hvad angår Fællesskabets forslag til WTO om markedsadgang for ikke-landbrugsprodukter, synes der at være en vis misforståelse med hensyn til indholdet heraf. Initiativet sigter i realiteten på en fornuftig liberalisering gennem afskaffelse af tariftoppe og høje toldsatser samt indskrænkning fra alle landes side af toldoptrapning i alle sektorer, men der foreslås ikke nogen procentsats for toldnedsættelsen. Specielt hvad angår tekstiler, sigter Fællesskabets forslag mod fuldstændig gensidighed, hvor alle WTO-medlemmer skal placere tolden på tekstilvarer og beklædningsgenstande inden for samme snævre fælles interval. For Unionen forudsætter dette også, at alle medlemmer foretager en væsentlig indskrænkning af ikke-toldmæssige hindringer for ikke at modvirke den øgede markedsadgang, der opnås gennem toldnedsættelsen. Gennem fjernelse af tariftoppe og høje toldsatser kan der efter forslaget opnås en bedre faktisk adgang til markeder af betydning for EU-industrien, og syd-syd-handelen kan stimuleres gennem bedre adgang til udviklingslandenes markeder, hvis voksende betydning for udviklingslandenes eksportører ikke må undervurderes.

Da Kommissionen ikke overvejer nogen faktisk foregribelse af afskaffelsen af kontingenterne i henhold til aftalen om tekstilvarer og beklædningsgenstande, er spørgsmålet om en vurdering af virkningerne heraf ikke relevant. Hvad angår virkningerne af den endelige afskaffelse af kontingenter i 2005 som omhandlet i aftalen om tekstilvarer og beklædningsgenstande, har Kommissionen ladet foretage en undersøgelse, som endnu ikke er afsluttet, over de mulige virkninger af afskaffelsen af kontingenterne i 2005. Kommissionen afholder desuden i maj 2003 en større konference med alle interesserede parter (herunder importører, eksportører, fagforeninger, forbrugere, regeringsrepræsentanter) til at vurdere konsekvenserne af kontingentafskaffelsen og tekstil- og beklædningsindustriens fremtid på verdensplan.

Eftersom Kommissionen ikke overvejer på nogen måde at foregribe en storstilet kontingentafskaffelse, inden disse skal bortfalde i 2005, kan der ikke blive tale om nogen kompensation til EU-industrien, så meget mere som aftalerne som den med Brasilien bygger på en balance i markedsadgangen mellem parterne.

Endelig skal Kommissionen minde det ærede medlem om, at aftalen om tekstilvarer og beklædningsgenstande er det vanskelige resultat af multilaterale handelsforhandlinger, som gør en ende på over tredive års handelsbeskyttelse, i hvilken periode industrien forhåbentlig har haft lejlighed til at trives og omstrukturere sig for at forberede sig på den forestående liberalisering. På nuværende tidspunkt er det utænkeligt at vende sig mod Uruguay-rundens betydelige resultater. I Portugals specifikke tilfælde — idet spørgsmålet nu er rejst — er det vigtigt, at man erindrer sig, at Rådet i 1995 traf en ekstraordinær foranstaltning i form af en økonomisk støtte på 400 mio. EUR i form af gavebistand til et specifikt program for modernisering af den portugisiske tekstil- og beklædningsindustri for perioden 1995-1999 (2). Formålet med EF-bistanden var at sætte den portugisiske tekstilindustri i stand til at tilpasse sig de nye internationale forhold og øge sin konkurrenceevne på verdensplan i kølvandet af aftalen om tekstilvarer og beklædningsgenstande. Kommissionen er sikker på, at dette initiativ har båret frugt.

----

(1)EFT C 172 E af 18.7.2002, s. 25.

(2)  Rådets forordning (EF) nr. 852/95 af 10. april 1995 om økonomisk støtte til Portugal til et specifikt program til modernisering af tekstil- og beklædningsindustrien, EFT L 86 af 20.4.1995.

----

----

(2004/C 65 E/008)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3416/02

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(2. december 2002)

Om:   Religionsfrihed

Lov 1990/IV om religiøse institutioner og tros- og religionsfrihed er en grundsten i ændringen af styret i Ungarn i 1989. Lov 1990/IV, der er baseret på menneskerettighedserklæringen og adskillelsen mellem kirke og stat som sikret i den ungarske forfatning, understreger, at alle ungarere er ligestillede uanset deres verdensanskuelse. Den stadfæster lige rettigheder og lige forpligtelser for alle religiøse organisationer og bestemmer, at udbetalingen af statsmidler til religiøse organisationer bør være objektiv.

Sidste år vedtog den foregående ungarske regering lov 2001/LXXIV (PA 153). Loven indeholdt et forslag om en ny måde at udbetale støtte til religiøse organisationer, der skulle erstatte den årlige frivillige erklæring fra skatteyderne med uklare statistikker baseret på en kontroversiel folketælling for nylig.

Denne lov hævdes at være forfatningsstridig, den diskriminerer mod 98 % af de religiøse organisationer, og den er i strid med ånden i lov 1990/IV.

----

----

(2004/C 65 E/009)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3459/02

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(6. december 2002)

Om:   Religionsfrihed i Ungarn

Ungarn, som står lige for at indtræde i EU, opretholder en 15 år gammel tradition for religiøs apartheid og overtrædelse af menneskerettighederne.

Den foregående ungarske regering indførte lov LXXIV, 2001 (PA 153). Denne lov medfører en radikal ændring af, hvorledes skatteydernes støtte til religiøse institutioner fastlægges. Den erstatter skatteborgernes udførlige årlige selvangivelse med dobbelttydige statistikker, der hidrører fra en nylig folketælling vedrørende borgernes trosretning ved fødselen.

Denne lov er uretfærdig og forfatningsstridig, og har til formål at begunstige nogle få veletablerede religioner på bekostning af andre trosretninger.

Vil Kommissionen, på baggrund af EU's principper med hensyn til respekt og tolerance, kraftigt opfordre den ungarske regering til at ophæve denne lov, og gøre dette til en betingelse for tiltrædelse af EU.

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

på skriftlige forespørgsler E-3416/02 og E-3459/02

(21. januar 2003)

Trosfrihed og adskillelse af stat og religion er garanteret i Ungarns forfatning (1). Ungarn har i dag i alt 104 officielt anerkendte trosretninger.

Statens finansielle støtte til trosretninger er reguleret ved lov af 1997 om finansiering af trosretningernes religiøse og offentlige virksomhed. I henhold til denne tildeler den ungarske stat mindst 0,8 % af skatteprovenuet til trosretningerne. Skatteydere kan i selvangivelsen anføre hvilken trosretning de ønsker skal modtage 1 % af deres indkomstskat. Om nødvendigt stiller staten yderligere midler til rådighed for at nå op på mindst 0,8 % af indtægterne fra indkomstbeskatningen; som fordelingsnøgle mellem de forskellige trosretninger anvendes her de procentsatser der kan udledes af selvangivelserne.

Ud over statsstøtten har trosretningerne siden 1. januar 2001 kunnet modtage fradragsberettigede gaver fra fysiske og juridiske personer; de meget strenge krav hertil er fastsat i en lov som blev vedtaget i 2000 (2). Hvert år offentliggøres der i Ungarns statstidene en liste over, hvilke trosretninger der opfylder disse krav.

Den afgåede regering besluttede i november 2001 at ændre støttevilkårene. Med henblik herpå forelagde den en almen finansieringslov til vedtagelse i parlamentet; artikel 153 i denne indebar at fordelingen mellem trosretningerne ville blive ændret i januar 2003. Den nye finansieringsordning byggede på resultaterne af 2001-folketællingen, hvori der for første gang — som anbefalet af både De Forenede Nationers økonomiske og sociale udvalg og Eurostat med henblik på den forestående verdensomspændende folketælling — indgik et spørgsmål om religiøst tilhørsforhold.

Spørgsmålet om religiøst tilhørsforhold i 2001-folketællingen var så vidt vides uspecificeret, dvs. der var ingen liste af trosretninger at vælge mellem, og det var op til den adspurgte selv at anføre navnet på trosretningen; det var ikke obligatorisk at besvare spørgsmålet.

Spørgsmålet blev imidlertid besvaret af omkring 9 mio.; heraf anførte 7,6 mio. at de tilhørte en af omkring 260 forskellige trosretninger. Tallene bekræftede stort set de tidligere skøn.

For at undgå enhver form for misforståelse besluttede regeringen imidlertid at videreføre finansieringsordningen af 1997, idet man annullerede den artikel 153 som var blevet vedtaget i 2001. Kommissionen hilser med tilfredshed denne ændring, som træder i kraft i januar 2003 efter det ungarske parlaments afstemning i december 2002.

----

(1)  Se forfatningens artikel 60:

(2)  Lov nr. CXXXIII af 2000. Der er tre muligheder: trosretningen skal enten:

----

----

(2004/C 65 E/010)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3443/02

af Roger Helmer (PPE-DE) til Kommissionen

(3. december 2002)

Om:   Forfølgelse af Falun Gong-tilhængere

Kan Kommissionen bekræfte, at den er bekendt med, at der sker overtrædelser af menneskerettighederne mod fredelige Falun Gong-tilhængere i Kina, hvor denne fredelige livsstil er blevet betegnet som en farlig og samfundsskadelig kult?

Kan Kommissionen bekræfte, at den er opmærksom på den kontroversielle lovgivning om artikel 23, der snart bliver indført i Hongkong? Kommissionen er måske klar over, at lovgivning, der forbyder samfundsskadelig aktivitet, kunne tvinge Hongkong til at forbyde enhver organisation, som Kina mener udgør en risiko mod den nationale sikkerhed, og ville berøre alle systemkritikergrupper herunder katolske og demokratiske aktivister? Er Kommissionen enig i, at dette ville udgøre en enorm krænkelse af Hongkongs selvstændighed, og øge forfølgelse af endnu flere uskyldige Falun Gong-tilhængere?

Hvorledes agter Kommissionen at modsætte sig, at Kina indfører artikel 23, som synes at begrænse tale- og pressefriheden i Hongkong?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(19. december 2002)

Overholdelsen af menneskerettighederne er et centralt spørgsmål i EU's forbindelser med Kina. I 1996 blev der indledt en bilateral dialog om menneskerettigheder, og EU har regelmæssigt rejst en række problematiske sager på dette område, herunder sager vedrørende Falun Gong-tilhængere. Endvidere har EU ved flere lejligheder rettet formelle henvendelser for at udtrykke sin bekymring over rapporter om tortur og mishandling af arresterede Falun Gong-tilhængere og opfordret Kina til at tage de hårde domme op til fornyet overvejelse. EU har anmodet Kina om at sørge for, at foranstaltningerne til sikring af en retfærdig rettergang, herunder rimelig repræsentation i retten, respekteres fuldt ud for alle enkeltpersoners vedkommende. Også i konklusionerne fra Rådets møde (almindelige anliggender) i marts 2002 vedrørende menneskerettigheder i Kina blev der udtrykt bekymring over overtrædelserne af menneskerettighederne i forbindelse med Falun Gong-tilhængerne.

Kommissionen er bekendt med den store betydning og politiske følsomhed, der i den globale kinesiske kontekst knytter sig til det initiativ, der er taget af regeringen i Hongkong for at indlede en høringsprocedure med henblik på ændring af artikel 23 i grundloven. Eftersom høringsdokumentet er alment formuleret, vil det kun være muligt at foretage en bedømmelse af dets indvirkning for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, herunder religionsfrihed, når lovforslaget er blevet forelagt det lovgivende råd. Dette skulle ske i februar 2003.

Som angivet i sin femte årlige rapport om Hongkong, der blev vedtaget den 5. august 2002 (1), står Kommissionen fortsat ved den opfattelse, at princippet »et land, to systemer« fortsat fungerer rimeligt godt fire et halvt år efter overdragelsen, og at Hongkong generelt iagttager retsstatsprincipperne, menneskerettighederne og borgerlige rettigheder og opretholder et frit og åbent samfund.

Rapporten erkender imidlertid, at den faktiske gennemførelse af disse principper har givet anledning til nogen debat og usikkerhed. Kommissionen vil derfor fortsat følge udviklingen i Hongkong meget nøje, navnlig med hensyn til artikel 23.

----

(1)  KOM(2002) 450 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/011)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3458/02

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(6. december 2002)

Om:   Afgiftsmæssig behandling af biodiesel i Tyskland og Frankrig

Hvordan er afgiftsordningerne for biodiesel fremstillet på grundlag af rapsoliemethylester (RME) i sammenligning med normal mineraldiesel i Tyskland og Frankrig?

Total-Fina-Elf sælger diesel, som indeholder en procentdel af RME. Kunne Kommissionen oplyse, om dette er på grund af en gunstig afgiftsbehandling fra den franske regerings side, eller om det skyldes en anordning fra den franske regering?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(16. januar 2003)

----

(1)EFT L 316 af 31.10.1992.

----

----

(2004/C 65 E/012)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3472/02

af Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) til Kommissionen

(6. december 2002)

Om:   Forstærket kontrol med varer, der udskibes til USA fra europæiske havne

Kan Kommissionen bekræfte, at den har indbragt klager over kontrakter mellem det amerikanske toldvæsen og en række havnemyndigheder i EU om forstærket kontrol med varer, der udskibes til USA fra europæiske havne?

Finder Kommissionen det ikke netop fint, at det amerikanske toldvæsen vil samarbejde med havnemyndighederne i EU for at hindre terrorangreb via containere på skibe i transatlantisk fart?

Vil det ikke være mere konstruktivt, hvis Kommissionen arrangerer et møde mellem det amerikanske toldvæsen og alle relevante havnemyndigheder i EU med henblik på at indføre et fælles kontrolsystem mod terrorangreb?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(10. februar 2003)

Hvad angår det ærede medlems betænkeligheder ved Kommissionens reaktion på det amerikanske toldvæsens forstærkede sikkerhedskontrol i europæiske havne med henblik på at bekæmpe terrorisme, har Kommissionen aktivt arbejdet for at fremme en reaktion fra EU's side i dette spørgsmål.

EU tilslutter sig fuldt ud målet om at forbedre sikkerheden ved søtransport og beskytte handelen mod alle trusler om terrorangreb. Hvad angår De Forenede Staters initiativ, nærer Kommissionen betænkeligheder ved virkningerne af dette initiativ, navnlig i henseende til EU's transport-, handels- og toldpolitik. Af denne årsag modsætter Kommissionen sig, at der indgås bilaterale aftaler på områder, hvor det er nødvendigt med en fælles EU-approach, og hvor forhandlinger mellem EU og De Forenede Stater bør nyde fremme. Med henblik derpå sendte Kommissionen i december 2002 åbningsskrivelser til de fire medlemsstater, som havde indgået bilaterale aftaler på dette område.

På den anden side deler Kommissionen fuldt ud de sikkerhedsmæssige betænkeligheder, som har ligget til grund for De Forenede Staters initiativ, og anerkender vigtigheden af, at der træffes konkrete foranstaltninger til så hurtigt som muligt at sikre sikkerhedskontrol på samme niveau på begge sider af Atlanterhavet. Dette kan bedst ske ved indgåelse af en formel aftale mellem EU og De Forenede Stater, som sikrer fælles standarder for kontrollen med al eksport af gods og et forstærket toldsamarbejde med henblik på mere sikker transport. Det er foreslået, at det amerikanske toldvæsen så hurtigt som muligt i en pilotfase udvider det såkaldte containersikkerhedsinitiativ (CSI) til at omfatte alle havne i EU, som imødekommer fælles minimumsstandarder af interesse, samt de havne, som hidtil har været omfattet af bilaterale erklæringer afgivet af det amerikanske toldvæsen og visse medlemsstater. Disse »pilot«-havne skal derefter tjene som forsøg med henblik på udarbejdelse af en mere langsigtet omfattende ramme for samarbejdet mellem EU og De Forenede Stater på sikkerhedsområdet.

Kommissionen har forsøgt at føre denne målsætning ud i livet i samarbejde med de amerikanske myndigheder på forskellige møder mellem Kommissionen og embedsmænd fra det amerikanske toldvæsen. Begge sider anerkender betydningen af et samarbejde både med det formål at skabe bedre sikkerhed og at lette den lovlige samhandel. Under drøftelserne blev der fremhævet en række vigtige principper for det fremtidige samarbejde, navnlig gensidighed og fælles standarder for udvælgelse og effektivisering af kontrollen med det formål at øge sikkerheden og samtidig lette den lovlige samhandel.

Håbet er, at disse drøftelser i nær fremtid vil føre til en fælles imødekommelse af disse sikkerhedsmæssige betænkeligheder.

----

----

(2004/C 65 E/013)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3497/02

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(2. december 2002)

Om:   Menneskerettighedskrænkelser i Iran

Der er i øjeblikket en verdensomspændende bekymring over stigningen i krænkelser af menneskerettighederne i Iran, herunder tilfælde af tortur og anden grusom, umenneskelig og nedværdigende behandling og straf, f.eks. stening, amputation og offentlige henrettelser. Der er også tegn på tiltagende diskrimination af religiøse mindretal, f.eks. Bahai-samfundet, som til stadighed forfølges. Bestræbelserne på at føre en »konstruktiv dialog« med Iran kunne suppleres af et gennemsigtigt og uafhængigt redskab til overvågning og evaluering af menneskerettighedssituationen i form af en »særlig udsending«, som objektivt evaluerer fremskridt på området.

Hvilke konkrete foranstaltninger vil blive truffet for at sikre, at Iran bevæger sig hen imod et mere tolerant og fredeligt samfund med en mere åben debat om menneskerettighederne, og hvilke planer påtænkes med henblik på effektivt at måle fremskridt i denne retning?

EU har for nylig genoplivet forbindelserne med Iran uanset den amerikanske holdning, der underminerer EU's politik. Det er blevet fremført, at amerikanernes militære oprustning i Den Persiske Golf og brugen af økonomiske sanktioner udsætter Iran for et direkte pres, og at det under disse omstændigheder ikke er vanskeligt for ekstremister at vinde lydhørhed. Det kan vise sig meget vanskeligt for EU at etablere kontakt til reformkræfter i Iran, hvis USA samtidig isolerer Iran og karakteriserer det som en del af ondskabens akse.

Med hvilke midler forsøger EU at presse USA til at overveje sin isolations- og sanktionspolitik over for Iran og til at indlede en mere konstruktiv dialog med Iran i lighed med, hvad der er EU's nuværende politik?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(20. december 2002)

EU fører over for Iran en politik, der tager sigte på indgåelse af forpligtelser på forskellige områder, hvilket sker gennem den omfattende dialog på halvårlige møder, bilaterale drøftelser på ministerplan, demarcher og De Forenede Nationer (FN). Den 21. oktober 2002 godkendte Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) en strategi for etablering af en menneskerettighedsdialog med Iran på grundlag af anbefalingerne fra den trojkadelegation, der i undersøgelsesøjemed aflagde besøg i Teheran fra 30. september til 1. oktober 2002. Den iranske regering har vist politisk vilje til at indlede en menneskerettighedsdialog, der regelmæssigt skal evalueres ud fra konkrete målsætninger. I denne forbindelse kan det nævnes, at Iran har erklæret sig rede til at modtage FN's specialrapportører.

Indledningen af forhandlinger med Iran om en handels- og samarbejdsaftale kædet sammen med instrumenter til politisk dialog og terrorismebekæmpelse vil bl.a. blive knyttet sammen med parallelle fremskridt på menneskerettighedsområdet. Dette er holdningen i den politiske pakke, der blev fastlagt på Det Europæiske Råd i Sevilla (den 21. og 22. juni 2002) og formelt vedtaget den 12. juli 2002 (en »uadskillelig helhed« bestående af handels- og samarbejdsaftalen og de forskellige, men indbyrdes forbundne instrumenter til politisk dialog og terrorismebekæmpelse).

Naturligvis er Kommissionen fortsat bekymret over menneskettighedssituationen i Iran. De repressive foranstaltninger mod demokratiske institutioner, civilsamfundet og medierne er højst foruroligende. Manglende retsstatsprincipper, vilkårlige arrestationer og diskriminering af mindretal giver anledning til bekymring. At anvende grusom, umenneskelig og nedværdigende straf er uacceptabelt.

EU — og dermed også Kommissionen — fortsætter sin indsats gennem de instrumenter, der står til dets rådighed, inden for rammerne af den omfattende dialog og dets globale politik over for Iran. EU drøfter jævnligt sin Iran-politik med USA og giver i denne forbindelse også udtryk for, at det er uenigt i de amerikanske sanktioner mod Iran, især dem, der er omfattet af »Iran-Libya Sanctions Act« (den amerikanske lov om sanktioner over for Iran og Libyen).

----

----

(2004/C 65 E/014)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3502/02

af Robert Evans (PSE) til Kommissionen

(10. december 2002)

Om:   Bjørneavl med henblik på udnyttelse af bjørnenes galde i Kina

Kommissionen bedes oplyse, hvordan den udnytter sin indflydelse og bistår den kinesiske regering, så der bliver sat en stopper for den grusomme bjørneavlspraksis med henblik på udnyttelse af bjørnenes galde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(16. januar 2003)

Der er i Kina tradition for at anvende bjørnegalde til medicinsk formål. Kommerciel bjørneopdræt har været anvendt siden 1980'erne for at få galde til traditionel kinesisk medicin.

Kommissionen er klar over, at denne form for bjørneopdræt opstod af frygt for, at de vilde bjørne, som blev slået ihjel på grund af galden, ellers ville uddø. Kommissionen deler dog det ærede medlems bekymring over den betydning, en sådan praksis har for dyrevelfærden. EU har nogle af de højeste standarder for dyrevelfærd i verden, og offentligheden er meget opmærksom på dyrevelfærd. Der er desuden vedtaget en række love inden for mange forskellige områder, der har betydning for dyrevelfærden.

Kommissionen ønsker med sin politik at øge beskyttelsen af og respekten for dyr som følsomme væsener både i EU og internationalt, da det er dens opfattelse, at gode dyrevelfærdsstandarder skal sikres globalt.

EU vil fortsat gøre en aktiv indsats for at fremme forhandlingerne om dyrevelfærd og indgår i et internationalt samarbejde, der har til formål at forbedre dyrevelfærdspolitikken verden over. EU forsøger derfor at udvikle høje multilaterale standarder inden for rammerne af internationale konventioner, hovedsageligt inden for rammerne af Europarådet og Det Internationale Kontor for Epizootier (OIE).

----

----

(2004/C 65 E/015)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3525/02

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(10. december 2002)

Om:   Handelshindringer i kandidatlandene

I juli 2002 behandlede den det spanske statssekretariat for handel en snes klager fra eksportører over handelshindringer, der skyldtes problemer af administrativ og skattemæssig karakter i kandidatlandene. Det drejede sig navnlig om Polen og Den Tjekkiske Republik, som hhv. 48 % og 28 % af klagerne gjaldt.

De mest berørte sektorer var landbrugsfødevarer, den kemiske industri, den farmaceutiske sektor, tekstil, plastik, træ og møbler, skotøj, bygningsmaterialer, kapitalgoder og bilkomponenter.

Hvilke foranstaltninger vil eller er Kommissionen i færd med at træffe for at sikre, at disse handelshindringer ikke forøges kraftigt, når først den endelige udvidelse af Unionen finder sted?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

(30. januar 2003)

Efter Kommissionens opfattelse er et velfungerende indre marked allerede fra den dag, hvor de nye medlemsstater tiltræder, af den allerstørste betydning. For at sikre, at dette bliver en realitet, føres der allerede nu intenst tilsyn med de tilsagn, der er afgivet under EU-rettens relevante kapitler, og dette arbejde vil blive fortsat til tiltrædelsesdatoen. I tilfælde af, at der bliver tale om større overtrædelser, forbeholder Kommissionen sig ret til at påberåbe sig den »sikkerhedsklausul«, som Kommissionen gav meddelelse om den 9. oktober 2002, og som nu er accepteret af alle parter. Tiltrædelsestraktatens sikkerhedsklausul vil i tre år efter tiltrædelsen gøre det muligt for Kommissionen om fornødent at træffe egnede foranstaltninger til sikring af en velordnet gennemførelse af EU-retten, navnlig på områder som f.eks. det indre marked (herunder fødevaresikkerhed) og retlige og indre anliggender. Der kan allerede træffes afgørelser før tiltrædelsen.

Efter tiltrædelsen vil den administrative og informationsmæssige arkitektur, som sikrer de frie varebevægelser i de nuværende medlemsstater, automatisk blive taget i brug. Der er ikke indgået nogen aftaler om overgangsperioder for principperne for gensidig anerkendelse samt EF-traktatens artikel 28-30. De nye medlemsstaters forpligtelse til at sørge for, at alle hindringer for de frie varebevægelser afskaffes, vil derfor være den samme som den forpligtelse, der gælder for de femten nuværende medlemsstater. Denne forpligtelse gælder, uanset om de pågældende varer er omfattet af en specifik harmoniseret lovgivning eller ej. Hvis forpligtelsen ikke overholdes, vil Kommissionen undersøge mulighederne for at indlede overtrædelsesprocedurer, ligesom det er tilfældet for de nuværende medlemsstater.

----

----

(2004/C 65 E/016)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3539/02

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(11. december 2002)

Om:   Ulovlig genimport af medicin til EU

Er Kommissionen klar over, at betydelige mængder medicin, som efter planen uden fortjeneste skulle leveres til de afrikanske lande, ulovligt bliver genimporteret til EU og solgt til en højere pris? Hvilke foranstaltninger vil den i bekræftende fald træffe for at sikre, at toldkontrollen ved EU-grænserne gennemføres effektivt, og har den tænkt sig at træffe yderligere foranstaltninger for at løse dette stigende problem?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(17. januar 2003)

Kommissionen er fuldstændig klar over, at der er store problemer med import til Fællesskabet af billig medicin, som er bestemt for markederne i udviklingslandene.

Når medicin importeres fra andre lande til en medlemsstat, skal det ske på grundlag af en tilladelse som fastlagt i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (1).

For øjeblikket er det kun muligt at gribe ind over for uautoriseret import af billig medicin, når der er tale om varer, som er beskyttet af intellektuelle ejendomsrettigheder. Hvis varer, der er omfattet af et varemærke eller patentbeskyttelse på markedet i EU, dukker op i omsætningen uden tilladelse fra rettighedsindehaveren, kan denne rejse sag mod importøren ved den nationale domstol og sikre, at varerne bliver taget ud af handelen.

Kommissionen har i forbindelse med EU's handlingsprogram angående overførbare sygdomme og fattigdomsbekæmpelse fremsat forslag til en rådsforordning (2), der blev vedtaget af Kommissionen den 30. oktober 2002, om at forhindre, at prisdifferentieret medicin, der er solgt til udviklingslande, genindføres til EU. Når forordningen først er trådt i kraft, vil toldmyndighederne have mulighed for at holde varer, som de nærer mistanke om er prisdifferentieret medicin (omfattet af intellektuel ejendomsret eller ej), tilbage ved EU's grænser, indtil de nationale myndigheder har udstedt en afgørelse om varens karakter og anvendelse.

Kommissionen er overbevist om, at bedre midler, der kan forhindre import af billige lægemidler til handel på markedet i EU, vil tilskynde lægemiddelindustrien og eksportørerne til at levere tilstrækkeligt store mængder vigtig medicin til fattige lande til overkommelige priser.

----

(1)EFT L 311 af 28.11.2001.

(2)  KOM(2002) 592 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/017)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3551/02

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(12. december 2002)

Om:   Artikel 23-lovgivning i Hongkong og Falun Gong-udøvernes rettigheder i Kina generelt

Hvad mener Kommissionen om indførelsen af den kontroversielle artikel 23-lovgivning eller lov til bekæmpelse af undergravende virksomhed, og er Kommissionen foruroliget over truslen mod Falun Gongtilhængernes muligheder for fredeligt og uhindret at udøve deres tro i Hongkong eller resten af Kina uden risiko for vilkårlig anholdelse? Har Kommissionen taget spørgsmålet om Falun Gong op over for den kinesiske regering, og skal det stigende antal Falun Gong-tilhængere efter Kommissionens mening først og fremmest ses som et ønske hos mange mennesker om en tilbagevenden til tidligere tiders åndelige kinesiske love for god opførsel snarere end som en trussel mod selve det kommunistiske partis politiske dominans?

Har Kommissionen også givet udtryk for sin foruroligelse over truslen mod religionsfriheden i Kina, og nærer Kommissionen forhåbninger om, at den nye ledelse under Hu Jintao i højere grad vil være indstillet på at tage dette spørgsmål op i fremtiden?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(9. januar 2003)

Kommissionen er bekendt med det initiativ, regeringen i Hongkong har taget til at indlede en høringsprocedure med henblik på vedtagelse af artikel 23 i grundloven. Endvidere er Kommissionen bekendt med den store betydning og politiske følsomhed, der knytter sig til dette spørgsmål i den globale kinesiske kontekst. Eftersom høringsdokumentet er alment formuleret, vil det kun være muligt at foretage en nøjagtig bedømmelse af dets indvirkning for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, herunder religionsfrihed, når lovforslaget er blevet forelagt det lovgivende råd. Dette skulle ske i februar 2003. I mellemtiden følger EU situationen meget nøje og vil opfordre regeringen i Hongkong til at tage hensyn til befolkningens opfattelse. En eventuel henvendelse til SAR-Hongkongs regeringen er under overvejelse.

Overholdelse af menneskerettighederne er et centralt spørgsmål i EU's forbindelser med Kina. I 1996 blev der indledt en bilateral dialog om menneskerettigheder, og EU har regelmæssigt rejst en række problematiske sager på dette område, herunder sager vedrørende Falun Gong-tilhængere. Religionsfrihed er højt prioriteret på dagsordenen med Kina. Dette spørgsmål er regelmæssigt blevet rejst i denne forbindelse og vil fortsat blive det.

Endvidere har EU ved flere lejligheder rettet formelle henvendelser for at udtrykke sin bekymring over rapporter om tortur og mishandling af arresterede Falun Gong-tilhængere og opfordret Kina til at tage de hårde domme op til fornyet overvejelse. EU har navnlig anmodet Kina om at sørge for, at foranstaltningerne til sikring af en retfærdig rettergang, herunder rimelig repræsentation i retten, respekteres fuldt ud for alle enkeltpersoners vedkommende. Også i konklusionerne fra Rådets møde (almindelige anliggender) i marts 2002 vedrørende menneskerettigheder i Kina blev der udtrykt bekymring over overtrædelserne af menneskerettighederne i forbindelse med tilhængere af Falun Gong-bevægelsen.

Hvad angår spørgsmålet om Falun Gong-tilhængernes eventuelle indvirkning på det kinesiske kommunistparti, skal Kommissionen henvise det ærede medlem til svaret på skriftlig forespørgsel E-1969/02 fra hr. Davies (1).

----

(1)EUT C 137 E af 12.6.2003, s. 38.

----

----

(2004/C 65 E/018)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3573/02

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(13. december 2002)

Om:   Traktatens artikel 299, stk. 2 og den sociale og økonomiske samhørighed på Azorerne

Regionerne i den yderste periferi lider under en række specifikke vilkår på grund af deres fjerne beliggenhed, deres udpræget økonomiske specialisering, naturforholdene, størrelsen af deres markeder og produktionsomkostningerne, som vanskeliggør en bæredygtig udvikling, og den eksterne konkurrenceevne. Til alle disse faktorer kommer for den autonome region Azorernes vedkommende deres spredte geografiske beliggenhed. Der findes derfor som led i regionalpolitikken og den fælles landbrugspolitik særlige programmer, der skal afhjælpe disse specifikke vilkår, og i henhold til Amsterdam-traktaten er det muligt at tage hensyn til disse, især på landbrugsområdet.

Som bekendt er mejerisektoren og produktionen i tilknytning hertil en af økonomiens grundpiller i den autonome region Azorerne. Mejeriproduktionens socioøkonomiske rolle og de arbejdspladser og tjenesteydelser, som direkte og indirekte afhænger af den, er helt nødvendige for den økonomiske og sociale samhørighed. EU bør derfor føre en regionalpolitik, som sikrer regionens økonomiske bæredygtighed og sektorens opretholdelse og udvikling. Mejerisektoren påvirkes af størrelsen af regionens mælkekvote, og hvis den overskrides, skal der betales bøder i medfør af bestemmelserne i den fælles markedsordning for mælk. Hvis det skulle blive aktuelt at betale en sådan bøde, ville det udgøre en risiko for en stabil regional økonomi inden for sektoren.

På denne baggrund og under henvisning til traktatens artikel 299, stk. 2, bedes Kommissionen besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(5. februar 2003)

EU har inden for rammerne af forordning (EF) nr. 1257/1999 (1) indført foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne for perioden 2000-2006 til fordel for regionen Azorerne. Der er bl.a. tale om et operationelt flerfondsprogram, der modtager støtte fra visse strukturfonde, særligt EUGFL, Udviklingssektionen (133 554 mio. EUR), og en plan for udvikling af landdistrikterne, som EUGFL, Garantisektionen, er med til at finansiere (122 206 mio. EUR).

Den støtte, der ydes til udvikling af landdistrikterne fra disse programmer, har især som mål at forbedre produktionsapparatet, omstille og omlægge landbrugsproduktionen, forbedre produkternes kvalitet, en bæredygtig udvikling, diversificering af aktiviteterne osv. For visse foranstaltninger i disse programmer er der allerede blevet gjort specifikke undtagelser af strukturel karakter i henhold til forordning (EF) nr. 1453/2001 (2).

Foranstaltningerne til udvikling af landdistrikterne skal under alle omstændigheder samordnes med foranstaltningerne i den fælles landbrugspolitik, herunder de foranstaltninger, der er truffet inden for rammerne af den fælles markedsordning.

Hvad mere specifikt angår mejeriproduktionen skal Azorerne ifølge artikel 26 i førnævnte forordning (EF) nr. 1453/2001 have støtte til gennemførelsen af et samlet program, der skal fremme aktiviteterne inden for produktion og markedsføring af lokale produkter i husdyrbrug i perioden 2002-2006. De kompetente myndigheder skal forelægge Kommissionen programforslag til godkendelse, men disse myndigheder har hidtil ikke forelagt noget programforslag i henhold til denne bestemmelse.

Mejeriproduktionen på Azorerne overstiger på nuværende tidspunkt 500 000 tons årligt, hvilket er en stigning på næsten 60 % i løbet af 10 år. Ingen anden region i Europa har oplevet en sådan vækst i procent. Den næsten uundgåelige følge heraf er, at den pris, der betales til mælkeproducenterne på Azorerne, til gengæld er blandt de laveste i Europa. Ost, som er det vigtigste afledte produkt, har også en dårlig afsætning og til priser, der ligger langt under priserne for tilsvarende produkter i Europa, hvilket skyldes en mangel på et tilstrækkeligt marked uden for øgruppen og en samordnet indsats for at udvikle et sådant marked, f.eks. inden for rammerne af artikel 26 i førnævnte forordning (EF) nr. 1453/2001.

De portugisiske myndigheder har sendt Kommissionen en anmodning om forlængelse af artikel 23 i førnævnte forordning vedrørende fastsættelsen af mælkekvoter inden for rammerne af fastsættelsen af tillægsafgifter. Denne anmodning skal ses i lyset af de specifikke vilkår, der findes for produktion i den yderste periferi, særligt for mælkeproduktionen på Azorerne.

Kommissionen vil behandle denne anmodning under hensyntagen til Azorernes særlige situation som værende en region, der ligger i den yderste periferi og samtidig sikre overensstemmelse med og overholdelse af EU-lovgivningen inden for rammerne af de anvendte regler, særligt forordning (EF) nr. 1453/2001.

----

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger, EFT L 160 af 26.6.1999.

(2)  Rådets forordning (EF) nr. 1453/2001 af 28. juni 2001 om særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for Azorerne og Madeira og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 1600/92 (Poseima), EFT L 198 af 21.7.2001.

----

----

(2004/C 65 E/019)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3608/02

af Cristiana Muscardini (UEN) til Kommissionen

(16. december 2002)

Om:   NATO-udvidelsen og EU's forsvarspolitik

Den 21.-22. november afholdtes i Prag et topmøde med deltagelse af NATO-landenes stats- og regeringschefer forsamlet i Rådet for Det Euro-Atlantiske Partnerskab, med deltagelse af lederne fra 27 lande, der er associeret Den Atlantiske Alliance. På topmødet blev der bl.a. behandlet to grundlæggende spørgsmål: Ajourføringen af NATO's strategiske kapacitet og alliancens udvidelse tre år efter, at de tre første lande i østblokken blev medlemmer.

Nydefineringen af alliancens politiske og strategiske profil er nødvendiggjort af det øgede antal kilder til ustabilitet og usikkerhed (i sammenligning med den tidligere fremherskende trussel fra Sovjetunionen) og af udvidelsen af NATO i henhold til det strategiske koncept fra 1991 og fra 1999, som gik ud på, at man skulle hindre spredning af masseødelæggelsesvåben, bekæmpelse af den internationale terrorisme og den organiserede kriminalitet. Af resultaterne fra Prag fremgår det, at alliancen fortsat skal være den politiske og militære krumtap i den nye europæiske sikkerhedsarkitektur, selv om det ikke på topmødet lykkedes at løse op for alle de politiske og institutionelle knuder i alliancen.

Kan Kommissionen besvare følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(17. januar 2003)

Da det ærede medlems spørgsmål ikke hører under Kommissionens kompetence, er Kommissionen ikke berettiget til at besvare det.

----

----

(2004/C 65 E/020)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0025/03

af Dirk Sterckx (ELDR) til Kommissionen

(13. januar 2003)

Om:   Fortegnelse over varer, for hvilke der vil kunne træffes modforholdsregler som led i den amerikanske Foreign Sales Corporation

Den 13. september 2002 offentliggjorde Kommissionen et udkast til en fortegnelse over varer, over for hvilke der kunne træffes modforholdsregler som led i de skatte- og afgiftsforanstaltninger, USA anvender for »Foreign Sales Corporation«. En række importører af amerikanske varer, der er opført på fortegnelsen, er utilfredse med denne foranstaltning. Er der ikke en risiko for, at den kan være til alvorlig ulempe for bestemte europæiske virksomheder? Har Kommissionen lagt sig fast på en holdning til de pågældende? Vil Kommissionen ændre listen for at der kan tages hensyn til disses reaktioner? Hvornår vil Kommissionen træffe en definitiv afgørelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(7. februar 2003)

Det ærede medlem stiller spørgsmål i forbindelse med de bekymringer, visse importører i Fællesskabet har om, hvorvidt eventuelle sanktioner over for amerikanske produkter vil få negative konsekvenser for deres virksomheder.

I den forbindelse må det være mig tilladt at minde om den amerikanske lovgivning (Foreign Sales Corporation/Extraterritorial Income legislation) som i modstrid med WTO's (Verdenshandelsorganisationen) regler sikrer amerikanske virksomheder et ulovlig eksporttilskud til en værdi af omkring 4 mia. USD årligt. Efter at Fællesskabet i WTO havde fået medhold i, at den pågældende lovgivning var i modstrid med WTO-reglerne, fik Fællesskabet af WTO den 30. august 2002 bemyndigelse til at iværksætte modforanstaltninger i form af pålæggelse af told på visse varer fra USA op til det ovennævnte beløb. USA har imidlertid endnu ikke taget konkrete skridt i retning af at ville efterleve WTO's afgørelse, selv om både den amerikanske administration og fremtrædende medlemmer af Kongressen har ladet forstå, at det er deres hensigt.

I den forbindelse skal der ikke herske tvivl om, at Kommissionens målsætning i denne handelsstrid ikke er at træffe modforanstaltninger over for amerikanske produkter, men at få USA til at stoppe de ulovlige foranstaltninger, der påvirker fællesskabsvirksomhedernes interesser negativt. Det er derfor Kommissionens mål at sikre, at USA så hurtigt som muligt efterlever WTO-afgørelsen. Hvis USA imidlertid ikke efterlever afgørelsen, har Fællesskabet ingen andre muligheder end at udøve sine WTO-sikrede rettigheder.

I et forsøg på at reducere de negative konsekvenser, som eventuelle modforanstaltninger kunne have på europæisk industri, mest muligt, har Kommissionen gennemført offentlige høringer med henblik på at sikre, at man kun lægger told på produkter, hvor importen fra USA maksimalt udgør 20 % af den samlede import til Fællesskabet. Kommissionen er nu i færd med at gennemgå de svar, den har modtaget fra berørte parter i høringsperioden. I forbindelse med gennemførelsen af denne analyse vil Kommissionen være yderst påpasselig med at sikre, at Fællesskabets interesser ikke skades, hvilket, når alt kommer til alt, er formålet med hele sagen. Der vil blive truffet en endelig beslutning desangående i første kvartal af 2003 efter høring af medlemsstaterne. På indeværende tidspunkt kan der imidlertid ikke siges noget om, hvilke produkter en eventuel liste vil komme til at omfatte.

----

----

(2004/C 65 E/021)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0180/03

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(30. januar 2003)

Om:   Forsøg med genmodificerede afgrøder

Kan Kommissionen oplyse, om borgere i medlemsstaterne under og efter forsøg med genmodificerede afgrøder vil have adgang til detaljerne i miljøovervågningsproceduren og resultaterne heraf?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(14. marts 2003)

Forsøgsudsætning af genetisk modificerede organismer (GMO'er), herunder genetisk modificerede afgrøder, reguleres nu ved del B i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF af 12. marts 2001 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer (1), som har fundet anvendelse siden 17. oktober 2002. Til dato (20. februar 2003), er der gennemført 22 forsøgsudsætninger i henhold til dette direktiv. Nærmere oplysninger om disse udsætninger er offentligt tilgængelige via Kommissionens Fælles Forskningscenters (FFC) website på adressen (http://gmosnif.jrc.it).

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF afløste Rådets direktiv 90/220/EØF af 23. april 1990 (2), som i del B på tilsvarende vis regulerede forsøgsudsætning af GMO'er, herunder også genetisk modificerede afgrøder. Der er gennemført tilnærmelsesvis 1700 forsøgsudsætninger i henhold til direktiv 90/220/EØF fra oktober 1991, indtil det blev ophævet 17. oktober 2002. Nærmere oplysninger om disse udsætninger er offentligt tilgængelige via Kommissionens Fælles Forskningscenters (FFC) website på adressen (http://biotech.jrc.it).

Under direktiv 90/220/EØF var myndighederne i den medlemsstat, hvor udsætningen skulle finde sted, ansvarlige for behandling af ansøgninger og godkendelse af forsøgsudsætninger. Dette gælder også ifølge Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF.

I henhold til artikel 4 i direktiv 90/220/EØF skulle medlemsstaterne sikre, at deres kompetente myndigheder på behørig vis foranstaltede tilsyn og andre kontrolforanstaltninger for at efterkomme direktivet. Tilsvarende bestemmelser findes i direktiv 2001/18/EF.

Følgelig er det de kompetente myndigheder i medlemsstaterne, der fører tilsyn med og kontrol på stedet af forsøg med genetisk modificerede afgrøder, og som ligger inde med de relevante informationer.

I denne sammenhæng kræver Rådets direktiv 2001/18/EF i henhold til artikel 9, stk. 2, nu, at »medlemsstaterne gør oplysninger om alle del B-udsætninger af GMO'er på deres område offentligt tilgængelige«.

----

(1)EFT L 106 af 17.4.2001.

(2)EFT L 117 af 8.5.1990.

----

----

(2004/C 65 E/022)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0204/03

af Bert Doorn (PPE-DE) til Kommissionen

(3. februar 2003)

Om:   Tjekkisk statsstøtte til banksektoren

Jeg har med stor interesse læst Kommissionens rapport med titlen »State Aid Scoreboard«, som handler om statsstøtte i de stater, der skal tiltræde Den Europæiske Union. Kommissionens initiativ til at aflægge rapport om statsstøtte i de kommende EU-medlemsstater hilses herved velkommen. Det er et nødvendigt skridt i retning af fuldstændig transparens og har stor betydning for tiltrædelsen.

Kommissionens rapport gør det imidlertid i visse tilfælde klart, at oplysningerne kun vedrører data, som tiltrædelseslandene selv har stillet til rådighed, og ikke er resultatet af Kommissionens egne undersøgelser.

Kommissionen opfordres derfor til at skaffe yderligere oplysninger på følgende punkter:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(19. marts 2003)

Resultattavle for statsstøtte (State Aid Scoreboard)

Liste over eksisterende støtte

----

----

(2004/C 65 E/023)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0260/03

af Giovanni Pittella (PSE) til Kommissionen

(29. januar 2003)

Om:   »Forenelige« projekter

Ifølge forordning (EF) nr. 1260/1999 (1):

Derudover kan tilføjes at:

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

(1)EFT L 161 af 26.6.1999, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/024)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0261/03

af Giovanni Fava (PSE) til Kommissionen

(29. januar 2003)

Om:   »Forenelige« projekter

Ifølge forordning (EF) nr. 1260/1999 (1):

Derudover kan tilføjes at:

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

Samlet supplerende svar

afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

på skriftlige forespørgsler P-0260/03 og P-0261/03

(14. april 2003)

I artikel 30 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene fastsættes betingelserne for en udgifts støtteberettigelse i tilknytning til et operationelt program.

Det fremgår af fællesskabsstøtterammen for de italienske mål 1-regioner, at programmerne i »første fase af gennemførelsen« (2) for at skabe kontinuitet kan finansiere løbende foranstaltninger, forudsat at de er forenelige med målene, strategierne og procedurerne i selve programmerne (for hver enkelt foranstaltning) samt med fællesskabslovgivningen og strukturfondsbestemmelserne. Jeg antager, at det ærede parlamentsmedlem henviser til denne »første fase af gennemførelsen«, når han henviser til de såkaldte »forenelige« projekter i sit spørgsmål.

Beviser for resultatet af denne procedure for »første fase af gennemførelsen« skal indgå i de årlige gennemførelsesrapporter for 2002, der skal godkendes af de berørte programovervågningsudvalg og fremsendes til Kommissionen inden juni 2003.

I henhold til subsidiaritetsprincippet for strukturfondene opgives udgifter afholdt under mål 1-programmerne for hver enkelt foranstaltning; det er således ikke muligt for Kommissionen at skelne mellem projekter, der finansieres under proceduren for »første fase af gennemførelsen«, og de udvælgelsesprocedurer/-kriterier, der er opnået enighed om i programtillæggene.

Da proceduren for »første fase af gennemførelsen« er begrænset til den indledende fase af de godkendte mål 1-programmer, og da den ikke tillader finansiering af projekter, der er i modstrid med programmets mål og gennemførelsesbestemmelser, har Kommissionen ikke nogen beviser for, at den vil skade de udviklingsmål og -strategier, der er fastsat i fællesskabsstøtterammen og de operationelle programmer.

Hvad angår additionalitet fremgår det af Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999, at overholdelsen af dette princip skal kontrolleres i forbindelse med midtvejskontrollen. Denne forventes at finde sted i slutningen af 2003. Kommissionen vil inden for disse rammer sikre, at begrebet additionalitet overholdes for hele fællesskabsstøtterammen vedrørende mål 1 i Italien.

----

(1)EFT L 161 af 26.6.1999, s. 1.

(2)  I løbet af denne periode, der sluttede i juni 2002, skulle programovervågningsudvalgene godkende projekt-udvælgelseskriterierne inden for rammerne af programtillæggene. Disse kriterier anvendes herefter til udvælgelse af projekter under de forskellige foranstaltninger i programmerne.

----

----

(2004/C 65 E/025)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0387/03

af Mario Mantovani (PPE-DE) til Kommissionen

(7. februar 2003)

Om:   Opførelse af »Fenice«-forbrændingsanlægget til særligt og/eller farligt affald

Problemet med det af Fiat-Gruppen ønskede »Fenice«-forbrændingsanlæg til særligt og/eller farligt affald går tilbage til 1994.

Selskabet Fenice A/S besluttede at opføre et forbrændingsanlæg til affald, der er klassificeret som »særligt« og/eller »farligt«, i Verrone Kommune i Provinsen Biella på grundlag af VIA-dekretet af 11. august 1995.

Den af Fenice A/S forelagte miljøkonsekvensvurdering stammer fra 1993 og de tilgrundliggende anemometriske data stammer fra vejrstationen i lufthavnen i Cameri i Provinsen Novara. De undersøgelsesdata, som ARPA for nylig har forelagt, som er i Provinsen Biellas besiddelse, som nu er tilgængelige, og som er indsamlet på en målingsstation i Verrone Kommune, giver imidlertid et helt andet billede end det, der fremgik af Fenice A/S's tidligere forelagte data. Disse elementer gør projektets gennemførelse endnu mere uforeneligt med forholdene i betragtning af Biella-områdets særlige karakteristika og den nedbør, der falder i det, idet disse omstændigheder forhindrer bortledningen af forurenende elementer i et område med megen industri og høj dødelighed som følge af kræftsvulster. Provinsen Biella har allerede opført et teknologicenter med henblik på bortskaffelse af fast byaffald, og derfor ville »Fenice«-anlægget ikke blot blive et fremmedelement i området, men også det største forbrændingsanlæg i Italien.

Det projekt; der var genstand for miljøkonsekvensvurderingen, vedrørte affald fra Fiat-Gruppens fabrikker i Piemonte og Lombardia. I mellemtiden er der tillige vedtaget en nye regionalplan for affald, hvori der ikke nævnes noget om aftaler mellem Regionen Piemonte og Regionen Lombardia på dette område således som ellers anbefalet i DEC VIA.

Har Kommissionen kendskab til dette projekt og ved den, om der er anmodet om EU-midler til dets gennemførelse?

Kan Kommissionen oplyse, om følgende direktiver finder anvendelse i dette tilfælde:

Kan Kommissionen endvidere i betragtning af de enormt store forskelle mellem de gennemførte undersøgelser og den potentielle sundhedsrisiko for borgerne i samtlige 82 kommuner i Provinsen Biella samt risikoen for miljøet og for fremtiden i det pågældende område oplyse, hvilke foranstaltninger den agter at træffe i denne sag for at sikre den korrekte anvendelse af gældende fælleskabslovgivning og forhindre opførelsen af ovennævnte forbrændingsanlæg?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(10. marts 2003)

Ifølge de oplysninger, Kommissionen er i besiddelse af, drejer det sig om et privat projekt, som ikke opfylder de kriterier, der i handlingsprogrammet for Piemonte opstilles for, at Fællesskabet kan deltage i finansieringen gennem strukturfondene.

Ifølge Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, senest ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 (5), skal medlemsstaterne sikre, at projekter, der bl.a. på grund af deres art, dimensioner eller placering kan få væsentlig indvirkning på miljøet, undergives en vurdering af denne indvirkning, inden der gives tilladelse. De projekttyper, der omfattes af direktivet, er angivet i bilaget. Projekterne i bilag I skal underkastes en vurdering af virkningerne på miljøet (VVM).

Det projekt, det ærede medlem omtaler, omfattes af bilag I i det ændrede direktiv 85/337/EØF. Det skal derfor underkastes en VVM.

Ud fra de oplysninger, det ærede medlem har givet, ser det ud til, at der blev foretaget en VVM for projektet i 1995 (besluttet ved dekret/VIA 11/08/1995) på baggrund af en konsekvensanalyse, bygherren havde forelagt i 1993. Det fremgår desuden, at undersøgelser, som for nylig er blevet foretaget af de lokale myndigheder, gav resultater, som var helt anderledes end dem, der oprindelig blev forelagt af bygherren, at der i mellemtiden ikke er givet byggetilladelse til anlægget, og at bygherren har besluttet at opføre anlægget på betingelserne i dekret/VIA 11/08/1995.

På baggrund heraf vil Kommissionen gerne understrege, at det, i tilfælde hvor der er foretaget VVM, men ikke er givet byggetilladelse, og hvor miljøet har ændret sig, eller resultaterne med hensyn til projektets indvirkning på miljøet er anderledes på vurderingstidspunktet, end på det tidspunkt, hvor tilladelsen blev givet, er klart, at der kan være behov for at ajourføre eller udvide vurderingen. Der skal derfor under godkendelsesproceduren tages hensyn til nye oplysninger, der kan have betydning for projektets indvirkning på miljøet. I dette særlige tilfælde synes situationen dog at befinde sig på for tidligt et stadium: af de oplysninger, det ærede medlem har givet, kan det udledes, at der ikke er indledt nogen administrativ ansøgningsprocedure for at få byggetilladelse til projektet med dekret/VI A 11/08/1995 som grundlag. Da der således ikke foreligger konkrete grunde til klage over anvendelsen af VVM-direktivet kan der derfor ikke på nuværende tidspunkt påvises nogen overtrædelse af direktivet. Hvis det ærede medlem kan give yderligere oplysninger, som sætter Kommissionen i stand til at påvise en eventuel overtrædelse af det ændrede direktiv 85/337/EØF, vil Kommissionen kunne undersøge sagen.

Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, senest ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991, drejer sig om bortskaffelse og genvinding af affald, herunder også forbrænding. Direktivet indeholder imidlertid ikke bestemmelser, der gælder planlægningsstadiet for bortskaffelses- eller genvin-dingsanlæg.

Med hensyn til anvendelsen af Rådets direktiv 84/360/EØF af 28. juni 1984 om bekæmpelse af luftforurening fra industrianlæg finder dette direktiv ikke anvendelse, hvis det planlagte anlæg til forbrænding af farligt affald har en kapacitet på over 10 tons om dagen, fordi Rådets direktiv 96/61/EF af 24. september 1996 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (6) så gælder i stedet for. Hvis kapaciteten er mindre, er det imidlertid Rådets direktiv 84/360/EØF, som gælder. Vigtigere er dog, at Parlamentets og Rådets direktiv 2000/76/EF af 4. december 2000 om forbrænding af affald (7) finder anvendelse. Direktiv 2000/76/EF gælder for eksisterende anlæg, som svarer til direktivets definition, fra den 28. december 2005, mens det gælder for nye anlæg fra den 28. december 2002. Endelig omfattes forbrænding af farligt affald af Rådets direktiv 94/67/EF af 16. december 1994 om forbrænding af farligt affald (8), som bliver ophævet ved Rådets direktiv 2000/76/EF.

----

(1)EFT L 175 af 5.7.1985, s. 40.

(2)EFT L 78 af 26.3.1991, s. 32.

(3)EFT L 194 af 25.7.1975, s. 39.

(4)EFT L 188 af 16.7.1984, s. 20.

(5)EFT L 73 af 14.3.1997.

(6)EFT L 257 af 10.10.1996.

(7)EFT L 332 af 28.12.2000.

(8)EFT L 365 af 31.12.1994.

----

----

(2004/C 65 E/026)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0411/03

af Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) til Kommissionen

(17. februar 2003)

Om:   Olietransport i følsomme havområder

I Østersøen er der flere områder som f.eks. Den Finske Bugt, de danske bælter og Ålands skærgård, hvor naturen er særligt sårbar over for de risici, som søtransporten indebærer. Det er sandsynligt, at der også i Nordsøen, Atlanterhavskysterne og Middelhavet nemt kan udpeges områder, hvor det for at undgå risici vil være nødvendigt at indføre begrænsninger for transport til søs af farlige stoffer.

Er Kommissionen indstillet på at udpege særligt udsatte havområder i EU's territorialfarvand, så der kan indføres de nødvendige begrænsninger af transport til søs af farlige stoffer (f.eks. på grund af vejrforholdene eller andet) gennem de pågældende området?

----

----

(2004/C 65 E/027)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0536/03

af Samuli Pohjamo (ELDR) til Kommissionen

(26. februar 2003)

Om:   Østersøen som et PSSA-klassificeret området

I Østersøen og navnlig i Den Finske Bugt har isforholdene i den forløbne vinter været specielt hårde. Pakisen har spærret skibe inde, og i det hele taget har sejlads uden bistand fra isbrydere været vanskelig.

Den Finske Bugt besejles også af skibe, hvis isforstærkning er temmelig mangelfuld. Der hersker især bekymring på grund af de tankskibe, der fragter olie fra den russiske havn på Koivisto, hvoraf nogle ikke i fornødent omfang er isforstærkede, mens andre kun har denne forstærkning på stævnen, men ikke på siderne.

Det forudses, at olietransporten via havnen på Koivisto vil blive fordoblet i de nærmeste år. Desuden planlægger russerne to nye udskibningssteder for olie i den inderste del af bugten.

Hvis der indtræder en oliekatastrofe i Den Finske Bugt, ville det være endnu vanskeligere at afhjælpe skaderne, fordi der er tale om skærgårdskyst og på grund af naturens sårbarhed, end det er tilfældet i f.eks. Spanien. Hertil kommer, at beredskabet til bekæmpelse af olieforurening i mange kyststater er ret så mangelfuldt. I andre lande end Finland findes der slet ikke noget beredskab, som vil kunne sættes ind under isforhold.

Kan Kommissionen gøre en indsats for, at Østersøen bliver et PSSA-klassificeret område, dvs. et særligt følsomt havområde, for på denne måde at fremme søfartssikkerheden i området?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

på skriftlige forespørgsler E-0411/03 og E-0536/03

(3. april 2003)

Kommissionen skal henlede det ærede medlems opmærksomhed på, at Den Internationale Søfarts-organisation (IMO) er den eneste instans, der er kompetent med hensyn til at udpege særligt følsomme områder.

I henhold til artikel 211 i den internationale havretskonvention er det tilladt kyststaterne, når de internationale bestemmelser ikke er tilstrækkelige, at træffe særlige, bindende foranstaltninger til forebyggelse af forurening fra fartøjer, som gennemsejler havområder, der af IMO er blevet anerkendt som værende særligt følsomme.

Anmodningen herom er underlagt visse betingelser og skal rettes til Den Internationale Søfartsorganisation (IMO). Ved indgivelsen af en anmodning — i form af en meddelelse — skal kyststaterne tydeligt angive referencerne for de pågældende havområder og give en videnskabelig og teknisk begrundelse for deres anmodning.

IMO træffer sin afgørelse herom inden for en frist på 12 måneder, og såfremt anmodningen godkendes, træder særordningen i kraft efter udløbet af en frist på 15 måneder.

En samordnet aktion fra EU's side vil være påkrævet for at støtte de anmodninger, der bl.a. er fremsat fra fransk side, med henblik på hurtig behandling i IMO med det formål at identificere og beskytte de havområder, der er særligt følsomme, bl.a. på grund af deres ressourcer og trafikkens specielle karakter.

I overensstemmelse med konklusionerne fra mødet i Rådet (transportministrene) den 6. december 2002 skal EU ligeledes tage initiativ til fremsættelse af et forslag til revision af FN's havretskonvention med det formål, at sikre kyststaterne en mere effektiv beskyttelse mod de forureningsrisici, der er forbundet med gennemsejling af risikobetonede skibe, herunder i deres eksklusive zone på 200 sømil. Kommissionen vil anmode Rådet om et særligt forhandlingsmandat med henblik på revision af havretskonventionen.

----

----

(2004/C 65 E/028)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0461/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(19. februar 2003)

Om:   Dyr til salg

I særlige dyreforretninger kan man købe selv iguaner, slanger, edderkopper og små krokodiller som kæledyr, dvs. dyr der overhovedet ikke henhører under begrebet »kæledyr«, og hvis vaner, fysiske karakteristika og behov gør det utilladeligt at holde dem i huse og lejligheder, hvilket er dyrplageri.

Kan Kommissionen oplyse, om der findes et konkret direktiv eller en anden fællesskabsretsakt, der bestemmer, hvilke dyr det er tilladt at sælge som kæledyr? Hvad agter Kommissionen at gøre for at sætte en stopper for denne forargelige udnyttelse af dyr udelukkende med henblik på fortjeneste?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(19. marts 2003)

Kommissionen er klar over, at eksotiske dyr, herunder navnlig krybdyr, i stadig større omfang sælges i dyreforretninger. Der findes ingen særlige fællesskabsbestemmelser, der specificerer, hvilke dyr der må sælges som kæledyr. Dog rummer Rådets forordning (EF) nr. 338/97 af 9. december 1996 om beskyttelse af vilde dyr og planter ved kontrol af handelen hermed (1) en række bestemmelser om dyrs trivsel, som er relevante i denne forbindelse. Forordningen omfatter mere end 30 000 forskellige dyre- og plantearter, som er opført i fire bilag alt efter deres status som udryddelsestruede. Arterne i bilag A er alle de arter, der er udryddelsestruet, mens arterne i bilag B ikke nødvendigvis er udryddelsestruet på nuværende tidspunkt, men let kan blive det, medmindre handelen hermed nøje reguleres. Forudsat at arterne figurerer i bilagene, gælder følgende bestemmelser:

I henhold til forordningens artikel 4 må en importtilladelse for en levende enhed kun udstedes, hvis de påtænkte opbevaringsfaciliteter på bestemmelsesstedet er passende udstyret til at kunne opbevare og behandle denne omhyggeligt. Det er op til de kompetente myndigheder i medlemsstaterne at sikre sig, at denne bestemmelse overholdes.

Med visse undtagelser gælder der i henhold til forordningen et totalt forbud mod alle kommercielle aktiviteter, for så vidt angår enheder af arter, der er opført i bilag A, ligesom det er fastsat, at medlemsstaterne i givet fald kan forbyde besiddelse af enheder, specielt levende dyr. Dette gælder ligeledes for enheder af arter i bilag B, i forbindelse med hvilke det ikke kan godtgøres, at de er blevet erhvervet i eller indført til Fællesskabet i henhold til den gældende lovgivning om bevarelse af vilde dyr og planter.

Forordningen indeholder også bestemmelser om transport af levende enheder inden for Fællesskabet. Med hensyn til arter fra bilag B må indehaveren af sådanne først afhænde en enhed efter at have sikret sig, at den påtænkte modtager er tilstrækkeligt underrettet om, hvilken form for opbevaring, udstyr og fremgangsmåde der kræves for at behandle enheden omhyggelig. Denne bestemmelse gælder for forhandlere af vilde dyr og planter samt ejere af dyreforretninger, som ikke bør sælge levende dyr og planter uden først at have givet køberen den nødvendige information med hensyn til pleje heraf. Med henblik på at bevidstgøre de kommercielle aktører om deres forpligtelser har Kommissionen besluttet at finansiere en informationskampagne i medlemsstaterne, som skal lanceres i løbet af 2003.

Endelig giver forordningen Kommissionen mulighed for at indføre restriktioner for import til Fællesskabet af levende enheder af arter fra bilag B, som formodes ikke at ville overleve i fangenskab ret længe set i forhold til deres forventede normale levetid. På indeværende tidspunkt findes der sådanne importrestriktioner for cirka 15 arter. I forbindelse med nylige drøftelser om privatpersoners krybdyrhold har EU's Videnskabelige Undersøgelseegruppe — et organ bestående af repræsentanter for medlemsstaternes forskningsmyndigheder — besluttet at se nærmere på de arter, der allerede er opført på listen, og i givet fald foreslå nye arter optaget. Dette vil muligvis finde sted i løbet af 2004.

----

(1)EFT L 61 af 3.3.1997.

----

----

(2004/C 65 E/029)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0464/03

af Antonio Di Pietro (ELDR) til Kommissionen

(19. februar 2003)

Om:   Erhvervsudøvelse for informationsvidenskabelige kandidater

I 1969 indførtes i Italien ved de naturvidenskabelige fakulteter en kandidatuddannelse i informationsvidenskab af fire års varighed. Uddannelsen erstattedes i 1992 af en kandidatuddannelse i informatik.

Kandidatuddannelserne i informationsvidenskab og i informatik er, som det blev fastslået af det italienske universitetsråd i 1999, i enhver henseende ligeværdige, og kandidater med disse uddannelser har hidtil med fuld gyldighed kunnet varetaget samtlige opgaver i forbindelse med transmission og udarbejdelse af informationer. Dekret 328/2001 fra juni 2001 (reform af de italienske erhvervskategorier) indebærer imidlertid, at kun personer, der er optaget i ingeniørernes erhvervsregister under informationskapitlet, kan få anerkendt retten til erhvervsudøvelse inden for transmission og udarbejdelse af information og inden for informatik.

Et cirkulære udstedt af det italienske undervisningsministerium den 28. maj 2002 afskærer kandidater i informationsvidenskab og i informatik under den gamle ordning fra muligheden af at aflægge statslige prøver, fra optagelse i erhvervsregistret og fra udøvelse af det erhverv, som de har varetaget uafbrudt og med fuld ansvarstildeling lige indtil vedtagelsen af disse bestemmelser, som forhindrer kandidater i informationsvidenskab og informatik i at deltage i udbud og få tildelt konsulentopgaver, som forudsætter optagelse i erhvervsregistret eller autorisation som erhvervsudøver, hvilket medfører en åbenlys forskelsbehandling.

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe for at beskytte etableringsretten, principperne om fri bevægelighed og ansvarstildeling og EU-traktatens principper generelt, for at forhindre yderligere forskelsbehandling af kandidater i informationsvidenskab og informatik under den gamle ordning, som arbejder professionelt og med fuld ansvarstildeling, og for at sikre, at italienske og andre brugere i EU på et fælles marked kan få modtage tjenester og/eller konsulentbistand, der leveres af kandidater med identisk og/eller analogt kvalifikationsindhold?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(25. marts 2003)

Formålet med direktiv 89/48/EØF (1), som finder anvendelse på en lang række erhverv, bl.a. ingeniørerhvervet, er at lette etableringsfriheden, arbejdskraftens frie bevægelighed og den frie udveksling af tjenesteydelser. Der er ikke ved direktivet foretaget nogen harmonisering af de uddannelser, der i medlemsstaterne fører til de pågældende erhverv. Der er alene indført en »generel ordning« for gensidig anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, der giver europæiske statsborgere, der har erhvervet erhvervsmæssige kvalifikationer i deres oprindelsesland, ret til at udøve dette erhverv i en anden medlemsstat, selv om de ikke har de kvalifikationer, der er foreskrevet efter dette lands lovgivning.

Medlemsstaterne er efter direktivet kun forpligtet til at anerkende erhvervsmæssige kvalifikationer, der er erhvervet i andre medlemsstater, hvis visse betingelser er opfyldt. Derudover kan medlemsstaterne frit regulere de forskellige erhverv på deres område og fastsætte, hvilket niveau af og hvilken form for kvalifikationer der kræves i forbindelse med et givent erhverv (f.eks. uddannelsens varighed, prøvetid, erhvervelse af et eksamensbevis og adgangsprøver), og hvilke aktiviteter de enkelte erhverv skal omfatte. Det spørgsmål, det ærede medlem rejser, falder derfor ind under de italienske myndigheders enekompetence.

----

(1)  Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, EFT L 19 af 24.1.1989.

----

----

(2004/C 65 E/030)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0466/03

af Christa Randzio-Plath (PSE) til Kommissionen

(20. februar 2003)

Om:   Arbejdsbetingelser for ansatte i blomsterindustrien

Europa er fortsat det største afsætningsmarked for afskårne blomster, især fra Latinamerika og Afrika. De ansatte i blomsterindustrien arbejder for en meget lav løn med usikre arbejdskontrakter og ofte uden en passende beskyttelsesdragt til forebyggelse af forgiftning med pesticider og med alvorlige risici for deres helbred. De første positive resultater af kampagnen for bedre arbejdsbetingelser, som f.eks. passende beskyttelsesdragter for kvinder, kan ses i Ecuador; i andre lande findes der betalt barselsorlov. Men de ovenfor beskrevne vilkår danner fortsat reglen.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pascal Lamy

(1. april 2003)

----

(1)  KOM(2001) 416 endelig.

(2)  KOM(2001) 252 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/031)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0475/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(20. februar 2003)

Om:   Elektroniske betalingers følsomhed over for svig og kriminelles muligheder for at tømme bankkonti

Kilde: Det nederlandske dagblad »De Volkskrant« af 7.2.2003.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af F. Bolkestein

(1. april 2003)

----

(1)  www.cifas.org.uk

(2)  KOM(2001) 254 endelig.

(3)EFT L 149 af 2.6.2001.

----

----

(2004/C 65 E/032)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0516/03

af Miet Smet (PPE-DE) til Rådet

(24. februar 2003)

Om:   Kvinders rettigheder i Nigeria

Samarbejdet mellem Den Europæiske Union og Nigeria foregår på grundlag af AVS-EF-partnerskabet. I Cotonou-aftalen, som udgør de generelle rammer for AVS-EU-forbindelserne de kommende 20 år, giver de to parter gentagne gange udtryk for, at de går ind for at respektere menneskerettighederne og ligestille kvinder og mænd.

Til trods for at Nigeria støtter disse principper, respekteres kvinders rettigheder ikke altid i Nigeria. Agence France Presse skriver, at man i nogle af Nigerias provinser stener kvinder. Sådanne steninger vedtages af islamitiske domstole, som anvender sharia-lovene. Endvidere beretter Reuters om, at Nigeria er et af de lande, hvor kvinder stadig ofte omskæres, navnlig blandt den muslimske befolkning i landets nordlige del.

Har EU allerede reageret på disse grove krænkelser af kvinders rettigheder? Agter EU i benægtende fald at reagere på disse krænkelser?

Er der fastsat en mekanisme til systematisk kontrol med og gennemtvingelse af respekt for kvinders rettigheder i Nigeria? Og er der skabt mulighed for at suspendere samarbejdet mellem Nigeria og EU, såfremt kvinders rettigheder i dette land — og mere generelt menneskerettighederne — hele tiden krænkes? Vil EU i benægtende fald fremover sørge for at skabe sådanne muligheder?

Såfremt kontrol med og aftvingelse af respekt for kvinders rettigheder er lagt i faste rammer og det eventuelt er vedtaget at suspendere samarbejdet mellem Nigeria og EU, gælder dette da for alle lande, som har undertegnet Cotonou-aftalen?

Svar

(17. november 2003)

De domme om henrettelse ved stening, der fortsat afsiges af shariadomstolene, vækker stadig stor bekymring hos EU. Formandskabet har på vegne af Den Europæiske Union reageret på de krænkelser, som det ærede medlem henviser til. EU udtrykte i sin erklæring af 27. marts 2002 tilfredshed med frifindelsen af Safiya Hussaini, som var blevet dømt til døden ved stening. EU har ligeledes nøje fulgt sagen vedrørende Amina Lawal, der også var dømt til døden ved stening. I erklæringen af 21. august 2002 udtrykte EU dyb bekymring over appeldomstolens afgørelse om afvisning af den appel, som Amina Lawal havde indgivet, og den vil fortsat følge udviklingen af denne sag i fremtiden.

I begge disse tilfælde og i den politiske dialog på HoM-niveau gentager EU til stadighed sin holdning til dødsstraf og tilskynder Nigerias regering til fortsat at arbejde hen imod afskaffelse af dødsstraf og forhindring af alle former for grusom, umenneskelig og nedværdigende behandling eller straf.

Den Europæiske Union vil fortsat benytte den politiske dialog med Nigeria til at presse på for at opnå yderligere fremskridt i dette spørgsmål. Det opfordrer kraftigt de nigerianske myndigheder til fuldt ud at respektere deres internationale forpligtelser og navnlig menneskerettighederne og den menneskelige værdighed, især for kvinder (1).

Desuden lægger EU stor vægt på civilsamfundets rolle og støtter navnlig menneskerettigheds- og andre ikke-statslige organisationer, der er aktive på dette område.

Som det påpeges i forespørgslen finder samarbejdet mellem EU og Nigeria sted inden for rammerne af AVS-EF-partnerskabsaftalen, som blev undertegnet den 23. juni 2000 i Cotonou. Respekt for alle menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder er et væsentligt element i denne aftale, jf. aftalens artikel 9. Artikel 96 i Cotonou-aftalen åbner mulighed for, at aftalens parter kan indlede konsultationer, når en part har misligholdt en forpligtelse med hensyn til f.eks. respekten for menneskerettighederne. Disse konsultationer finder sted, hvis den politiske dialog har slået fejl. Hvis konsultationerne afvises eller slår fejl, kan der træffes relevante foranstaltninger, som endog kan indebære, at udviklingssamarbejdet suspenderes.

----

(1)  Det Europæiske Råd i Barcelona, den 15.-16. marts 2002.

----

----

(2004/C 65 E/033)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0556/03

af María Izquierdo Rojo (PSE) til Kommissionen

(20. februar 2003)

Om:   Europæisk finansiering og udelukkelse af kvinder fra Athosbjerget

Europa-Parlamentet har i de seneste måneder vedtaget to beslutningsforslag (betænkninger af Swiebel og Izquierdo Rojo), hvori det har udtalt sig imod udelukkelsen af kvinder fra Athosbjerget.

Der er udbetalt støtte til klostrene på Athosbjerget med henblik på at restaurere og renovere dem samt bevare de kulturelle skatte, der tilhører såvel mænd som kvinder.

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(15. maj 2003)

----

(1)EFT C 318 E af 13.11.2001.

----

----

(2004/C 65 E/034)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0576/03

af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen

(28. februar 2003)

Om:   Frigivelse af skovarealer i Grækenland

For nylig blev det græske parlaments udvalg for forberedelse af lovforslag færdig med udarbejdelsen af et forslag til en landbrugsministerielov om »beskyttelse af skovøkosystemerne, oprettelse af et skovregister, regulering for tingsrettigheder til skove og skovarealer i almindelighed samt andre bestemmelser«.

Ifølge skoveksperters vurderinger vil der, hvis dette lovforslag vedtages, opstå tvivl om klassificeringen af arealer på 5 000 ha til skov og skovarealer i hvert amt. Dette ville i givet fald medføre, at fredningen af i alt 170 000 ha i hele Grækenland ville blive ophævet, eftersom der findes skov i alle landets 34 amter. Som miljøorganisationer påpeger, vil dette lovforslag medføre, at hundredtusindvis af småarealer overlades til ulovlige indtrængeres vilkårlige handlinger.

Samtidig med Landbrugsministeriets lovforslag skal der forelægges en fælles ministeriel afgørelse fra Ministeriet for Miljø, Fysisk Planlægning og Offentlige Arbejder og Økonomiministeriet, ifølge hvilken arealer, der på ulovlig vis er taget i besiddelse, på grundlag af det ovennævnte lovforslag kan overdrages til de ulovlige indtrængere imod betaling af en vis pris og bebygges uden for byplanen, eftersom begrebet byggeri uden for byplanen ifølge viceministeren for miljø, fysisk planlægning og offentlige arbejder vil være afskaffet i 2004.

Eftersom den græske natur bliver mere og mere fattig på skovarealer og under henvisning til det kaos, der allerede hersker i Grækenland inden for byplanlægning og boligbyggeri, samt en nylig erklæring fra Kommissionen om, at medlemsstaterne skal undgå enhver handling, der kan medføre en forværring af skovenes tilstand på deres område, bedes Kommissionen besvare følgende: Mener Kommissionen, at det ovennævnte lovforslag er foreneligt med Fællesskabets politik for beskyttelse af skovene og miljøet generelt, og agter Kommissionen at rette henstillinger til de ansvarlige græske myndigheder for at sikre, at de respekterer de forpligtelser, som de selv både har indgået på EU-plan og på andre internationale møder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(3. april 2003)

Kommissionen er ikke (og skal heller ikke være) underrettet om det pågældende græske lovforslag i og med, at en generelt bindende aftale om definitionen af begrebet skov ikke findes på fællesskabsniveau. Traktaten om Den Europæiske Union indeholder ingen bestemmelser om en samlet, fælles skovpolitik. Derfor henhører spørgsmål vedrørende national skovlovgivning og nationale definitioner af begrebet skov under medlemsstaternes kompetence, og en ændring af den græske skovlovgivning henhører således under medlemsstatens ansvarsområde.

Forvaltning, bevarelse og bæredygtig udnyttelse af skovene er ikke desto mindre væsentlige politiske anliggender for EU.

Fællesskabet yder støtte til medlemsstaterne i forbindelse med forvaltningen og beskyttelsen af skovområderne: Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger (1) støtter foranstaltninger til skovforvaltning og -beskyttelse. Desuden har Kommissionen foreslået en forordning med titlen »Forest Focus« (2) med henblik på at bidrage til beskyttelsen af Fællesskabets skove ved hjælp af overvågning.

Derfor skal den græske regering sikre, at en sådan ændring af den nationale lovgivning er i overensstemmelse med den eksisterende EU-politik og -lovgivning.

----

(1)EFT L 160 af 26.6.1999.

(2)EFT C 20 E af 28.1.2003.

----

----

(2004/C 65 E/035)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0592/03

af Bernd Lange (PSE) til Kommissionen

(28. februar 2003)

Om:   Støtte fra Den Europæiske Union til Niedersachsen i 2002

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Prodi

(11. november 2003)

Da svaret er meget omfattende, fremsendes det direkte til det ærede medlem og til Parlamentets generalsekretariat.

----

----

(2004/C 65 E/036)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0596/03

af Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) til Kommissionen

(28. februar 2003)

Om:   Opfølgning på nye situationer for den økonomiske udvikling i EU's regioner

Det svenske institut for vækstpolitiske studier, Institutet för tillväxtpolitiska studier — ITPS udgav for nylig en rapport om regionernes tilstand i 2002. Ifølge denne rapport er det centrale Norrland i Sverige bagud i forhold til hele Unionen med hensyn til beskæftigelsesudvikling i årene 1996-2001. Det ser ikke meget bedre ud for BRP's udvikling. Det centrale Norrland ligger som nr. 198 ud af EU's 204 regioner.

Tallene er interessante, idet de belyser, hvad der er sket i Sverige efter landets indtrædelse i EU.

Mit spørgsmål til Kommissionen er imidlertid, om den virkelig tager hensyn til sådanne oplysninger, når der tages stilling til den fremtidige strukturstøtte. Hvilke konklusioner kan der drages på baggrund af situationen for det centrale Norrland efter indtrædelsen i EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(10. april 2003)

De svenske regioners performans har varieret betydeligt i de senere år, selv om det af de statistiske oplysninger fremgår, at regionen Mellersta Norrland ikke har klaret sig så godt som mange andre regioner i EU.

I anden situationsrapport om økonomisk og social samhørighed (1), som Kommissionen godkendte den 30. januar 2003, finder man de seneste statistiske oplysninger om alle regioner i de femten medlemsstater og i de nye medlemsstater.

Det fremgår af rapporten, at mellem 1995 og 2000 faldt bruttonationalproduktet (BNP) pr. indbygger (justeret for forskelle i køb i Mellersta Norrland) i forhold til det øvrige EU fra 108,6 % til 97,1 % af gennemsnittet for EU. For Sverige som helhed ser man en lille stigning over samme periode fra 106,1 % til 106.6 % af gennemsnittet i EU.

Denne tendens synes at blive bekræftet i den svenske rapport »Regionernas tillstånd 2002«, som det svenske institut for vækstpolitiske undersøgelser har udarbejdet.

På den anden side er arbejdsløsheden i regionen faldende, fra 11% i 1996 til 7 % in 2001. Det svarer til et tendensskifte i forhold til årene for tiltrædelsen, da arbejdsløsheden steg betydeligt, fra lige under 4 % i 1995 til 10 % i 1995.

For perioden efter 2006 vil Kommissionen forelægge Parlamentet og Rådet et forslag om reform af EU's samhørighedspolitik inden for rammerne af tredje rapport om økonomisk og social samhørighed, der vil blive offentliggjort inden udgangen af 2003.

----

(1)  KOM(2003) 34 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/037)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0616/03

af Lord Inglewood (PPE-DE) til Kommissionen

(25. februar 2003)

Om:   Direktiv om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse

Vil Kommissionen bekræfte, at den med sit forslag til direktivet om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse ikke havde til hensigt at forhindre fortsat brug af mærker, der oprindeligt benyttedes til ikke-tobaksvarer, og som stadig anvendes i god tro til reklame for ikke-tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse, forudsat at de klart adskiller sig fra dem, der benyttes til tobaksvarer med samme navn?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(13. marts 2003)

Kommissionen kan bekræfte, at den under udarbejdelsen af forslaget til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse (1) ikke havde til hensigt at hindre en fortsat anvendelse af mærker, som oprindelig er blevet anvendt til ikke-tobaksvarer, og som stadig anvendes i god tro til reklame for ikke-tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse, forudsat at de klart adskiller sig fra dem, der benyttes til tobaksvarer med samme navn.

----

(1)EFT C 270 E af 25.9.2001.

----

----

(2004/C 65 E/038)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0637/03

af Baroness Sarah Ludford (ELDR) til Kommissionen

(4. marts 2003)

Om:   Betingelser for modtagelse af asylansøgere

Den engelske High Court afsagde den 19. februar 2002 kendelse om, at paragraf 55, stk. 1, i den britiske lov fra 2002 om nationalitet, immigration og asyl er i strid med den europæiske menneskerettighedskonvention. I henhold til nævnte paragraf kan den britiske regering automatisk nægte asylansøgere kost og logi, hvis ikke disse har søgt om asyl, »så snart det er praktisk muligt«. Retten fandt, at nægtelse af kost og logi til asylansøgere udgør en krænkelse af såvel ansøgernes menneskerettigheder som forbuddet mod umenneskelig og nedværdigende behandling, hvis den er forbundet med en reel risiko for subsistensløshed og skade på ansøgernes helbred.

Eftersom den britiske lov er enslydende med artikel 16, stk. 2, i Rådets direktiv 2003/9/EF (1), som fastsætter minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere, kan der være risiko for, at andre medlemsstater kommer i konflikt med den europæiske menneskerettighedskonvention, hvis de ligeledes indfører en automatisk nægtelse af hjælp på grundlag af forsinkede ansøgninger. Vil Kommissionen i betragtning af det formålstjenlige i en ensartet gennemførelse af EU-retten sikre, at samtlige medlemsstater følger de retningslinjer, som blev udstukket af ovennævnte engelske domstol, således at asylansøgere ikke bliver ladt i stikken?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(3. april 2003)

Det ærede medlem har på grundlag af en afgørelse fra den engelske High Court anmodet Kommissionen om præciseringer vedrørende gennemførelsen af artikel 16, stk. 2, i Rådets direktiv 2003/9/EF om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere (1).

Kommissionen har ikke kompetence til at gribe ind i spørgsmål, hvor fællesskabslovgivningen endnu ikke er trådt i kraft. Medlemsstaterne har endnu ikke gennemført bestemmelserne i dette direktiv i national ret. Gennemførelsesfristen er den 6. februar 2005.

Det ærede medlem er sikkert klar over, at den britiske indenrigsminister har anket afgørelsen fra High Court, og at Appelretten har afsagt dom.

En foreløbig gennemgang af dommen tyder på, at den stemmer overens med de principper, der er fastsat i direktivet.

Direktivet giver mulighed for at nægte modtagelsesforhold, hvis en asylansøger ikke har godtgjort, at asylansøgningen blev indgivet, så snart det var praktisk muligt efter ankomsten til den pågældende medlemsstat. Det fastsættes også, at afgørelser om nægtelse af modtagelsesforhold skal træffes individuelt, objektivt og upartisk, og at de skal begrundes. Desuden hedder det i direktivet, at sådanne afgørelser skal baseres på den pågældendes særlige situation, specielt med hensyn til visse kategorier af sårbare personer, og det sikres, at sådanne beslutninger kan påklages.

----

(1)EFT L 31 af 6.2.2003, s. 18.

----

----

(2004/C 65 E/039)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0649/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(5. marts 2003)

Om:   Kritik af den almindelige revisionsret i Nederlandene for manglende adgang til oplysninger om forvaltningen af EU-midler for de enkelte pengestrømme og de enkelte medlemsstater

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(10. juli 2003)

----

(1)EFT L 161 af 26.6.1999.

(2)EFT L 63 af 3.3.2001.

----

----

(2004/C 65 E/040)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0686/03

af Marie Isler Béguin (Verts/ALE), José Mendiluce Pereiro (PSE) og Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(7. marts 2003)

Om:   Den spanske vandplan, strukturfondene og regionale skævheder

Kommissionen er i færd med at gennemgå den spanske regerings anmodning om at samfinansiere de planlagte arbejder i forbindelse med den spanske vandplan med EU-midler, især arbejderne i forbindelse med omlægningen af vand fra Ebro til Barcelonas byområde og den spanske østkyst.

Ifølge en gruppe forskere er de områder, som skal levere vandet (i Aragonien og i Catalonien ved Bajo Ebro) fattigere end de områder, som skal modtage vandet (Barcelonas byområde, kystområderne i den autonome region Valencia, i Murcia og Almería samt højlandet i Murcia og Alicante). Med udgangspunkt i den disponible husstandsindkomst pr. capita er indkomsten i de velstående kystegne ved Murcia lavere end i de områder i Pyrenæerne, som har den laveste indkomst.

Denne skævhed skyldes to faktorer:

At det netop er i disse områder, at det sorte arbejde er størst, er ikke tilfældigt og er til en vis grad udtryk for dårlig ledelse (og det ikke kun ved forvaltningen af vandressourcerne) i forbindelse med den anvendte model for udvikling i de pågældende områder.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(9. april 2003)

EU råder over to instrumenter, der kan anvendes til at støtte investeringer i infrastruktur, herunder den infrastruktur, som vedrører vandforvaltning: Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) og Samhørighedsfonden.

Under EFRU ydes der støtte til økonomiske udviklingsprogrammer i de mål 1- og mål 2-områder, der er støtteberettigede under strukturfondene og fællesskabsinitiativerne Urban og Interreg.

Med undtagelse af større projekter henhører udvælgelsen af de enkelte projekter under medlemsstaternes myndigheders ansvarsområde under forudsætning af, at Kommissionen har godkendt programmernes overordnede strategiske mål. De projekter, som myndighederne har udvalgt, skal imidlertid være i overensstemmelse med fællesskabslovgivningen på alle områder, også miljøområdet.

Kommissionen skal foretage en individuel godkendelse af større projekter og projekter, hvortil der ydes støtte fra Samhørighedsfonden. Der skal foretages en vurdering af disse projekters indvirkning på miljøet.

De sociale og økonomiske virkninger af de nuværende programmer vil blive vurderet i løbet af 2003 i forbindelse med midtvejsevalueringen af programmerne, og medlemsstaterne vil med udgangspunkt i evalueringsresultaterne kunne foretage den nødvendige tilpasning af deres udviklingsstrategi.

I lovgivningen stilles der ligeledes krav om en efterfølgende evaluering af programmerne, der skal gennemføres efter programmernes afslutning. Evalueringen vil gøre det muligt at foretage en mere definitiv vurdering af programmernes sociale og økonomiske indvirkning på de støtteberettigede regioner.

----

(1)  Hertil kommer, at affolkningen fortsætter i de egne i Aragonien, som er hårdest ramt, ligesom det høje aldersgennemsnit i Bajo Ebro i sammenligning med de øvrige kystområder ved Middelhavet er udtryk for et socioøkonomisk niveau, som ligger langt under det tilsvarende niveau i Barcelonas byområde og de andre kystområder, som vil nyde godt af omlægningen (Arrojo Agudo P. m.fl., Análisis y valoración socioeconómica de los trasvases del Ebro, WWF European Office, september 2002).

(2)  Ifølge en rapport, der er udarbejdet for Kommissionen (Mateman s., Rencoy, P.H., Undeclared labour in Europe — Towards an integrated approach of combating undeclared labour, Regioplan Research Advice and Information, Amsterdam, oktober 2001), skønnes det sorte arbejde i Spanien at udgøre mellem 15 og 20 % af bruttonationalproduktet, hvad der ligger langt over det europæiske gennemsnit på 9 %. Østspanien er det område, som har den højeste procentsats af sort arbejde: Murcia 32 %, Andalusien 29 %, den autonome Region Valencia 24 % (Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Sort arbejde i forbindelse med den femte henstilling i Toledo-pagten, samling af beretninger — ØSU, Madrid 1999).

(3)EFT L 161 af 26.6.1999, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/041)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0687/03

af Joan Vallvé (ELDR) og Carles-Alfred Gasòliba i Böhm (ELDR) til Kommissionen

(7. marts 2003)

Om:   Foranstaltninger til beskyttelse af hasselnødder fremstillet i EU

I Catalonien ligger den årlige produktion af hasselnødder på mellem 20 000 og 25 000 tons. Det fremgår af en sammenligning med produktionen i Tyrkiet, som er på hen ved 600 000 tons nødder i skal årligt, at der er tale om en relativt lille mængde.

Med den associeringsaftale, som i 1998 blev indgået mellem EU og Tyrkiet, forpligtede den tyrkiske stat sig til ikke at markedsføre den samlede mængde af disponible hasselnødder på EU's marked på én gang efter hver enkelt høst. Takket være denne foranstaltning kunne der i tidsrummet 1998-2001 sikres et prisniveau på mellem 500-600 pesetas pr. kilo for hasselnøddekerner.

Devalueringen af den tyrkiske lire i 2001 foranledigede den tyrkiske stat til at undlade at holde en del af sin produktion tilbage, og i stedet forøge eksporten. Denne forøgelse af de eksporterede mængder til EU har bevirket et fald i priserne.

Undertegnede har kendskab til den spanske regerings anmodning til Kommissionen om iværksættelses af beskyttelsesforanstaltninger for hasselnødder som fastsat i artikel 37 i Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 (1) om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager.

Det er flere måneder siden, at anmodningen blev indgivet. Undertegnede vil gerne have svar på følgende: Vil Kommissionen iværksætte beskyttelsesforanstaltninger for hasselnødder fremstillet EU, som er hårdt ramt af importen af tyrkiske hasselnødder?

Hvornår vil disse foranstaltninger træde i kraft?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(15. april 2003)

Behandlingen og vurderingen af den officielle spanske anmodning om iværksættelse af beskyttelsesforanstaltninger over for hasselnødder fra Tyrkiet såvel som analysen af de underbyggende statistiske data er i gang.

Som følge af sagens komplekse karakter og behovet for at overholde de forpligtelser, der følger af de internationale aftaler, som EU har indgået (artikel 37, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager), har Kommissionen ført rådslagninger med de tyrkiske myndigheder og optaget en række kontakter med forskellige EF-erhvervs-drivende i hasselnøddesektoren.

På grundlag af de oplysninger, som de spanske myndigheder indtil nu har fremlagt, de foreliggende statistiske data og under hensyntagen til ovennævnte rådslagninger har Kommissionen udarbejdet et udtømmende dossier om sagen. Det kan dog ikke udelukkes, at det efter behandlingen af dette dossier vil blive anset for nødvendigt at anmode de spanske myndigheder om supplerende oplysninger.

Efter afslutningen af denne vurdering vil Kommissionen beslutte, om der skal træffes foranstaltninger om sagen for at undgå, at målene i EF-traktatens artikel 33 kommer i fare.

----

(1)EFT L 297 af 21.11.1996, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/042)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0726/03

af Rosa Miguélez Ramos (PSE) til Kommissionen

(11. marts 2003)

Om:   Prestige: Solidaritetsfonden

Europa-Parlamentet vedtog den 21. november 2002 en beslutning om katastrofen forårsaget af tankskibet Prestiges forlis ud for Galiciens kyst, hvis punkt 8 indeholder følgende krav:

Europa-Parlamentet vedtog ligeledes den 19. december 2002 en beslutning om søfartssikkerhed og hjælpeforanstaltninger i forbindelse med olietankeren Prestiges forlis, hvis punkt 12 indeholder følgende krav:

Hvilke beløb er der bevilget fra Solidaritetsfonden til a t afbøde virkningerne af Prestige-katastrofen?

Hvilken procentdel udgør de pågældende beløb af de samlede anslåede skader og tab?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(9. april 2003)

I januar 2003 modtog Kommissionen en ansøgning fra de spanske myndigheder om støtte fra Den Europæiske Unions Solidaritetsfond (EUSF) i forbindelse med den katastrofe, der blev forårsaget af tankskibet Prestiges forlis og det efterfølgende olieudslip, som ramte Galiciens kyst.

Kommissionen har behandlet anmodningen med udgangspunkt i de krav, der er fastlagt i Rådets forordning (EF) nr. 2012/2002 af 11. november 2002 om oprettelse af Den Europæiske Unions Solidaritetsfond (1), herefter benævnt EUSF-forordningen. På grundlag af de spanske myndigheders oplysninger har Kommissionen fastslået, at katastrofen ikke kan betragtes som værende en »større katastrofe« i forordningens forstand, da de skader, der blev forvoldt, ikke når tærsklen på 3 mia. EUR eller 0,6 % af bruttonationalindkomsten (BNI).

I EUSF-forordningen fastslås det imidlertid, at en region under ganske særlige omstændigheder kan modtage midler fra fonden, når regionen er blevet ramt af en usædvanlig katastrofe, som berører størstedelen af befolkningen med alvorlige og vedvarende følger for livsvilkårene og den økonomiske stabilitet i regionen. EUSF må kun ganske undtagelsesvist gribe ind, såfremt det påvises, at kravene i EUSF-forordningens artikel 2, stk. 2, er opfyldt, og Kommissionen er desuden forpligtet til meget nøje at gennemgå de anmodninger, den modtager i henhold til dette afsnit.

Kommissionen bekræfter, at den nu gennemgår den spanske anmodning, og at den for at kunne foretage en ordentlig vurdering har anmodet de spanske myndigheder om supplerende oplysninger i henhold til kravene i EUSF-forordningen.

Først når denne vurdering er foretaget, kan Kommissionen vælge at foreslå budgetmyndigheden, at der ydes støtte fra solidaritetsfonden.

----

(1)EFT L 311 af 14.11.2002.

----

----

(2004/C 65 E/043)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0756/03

af Joan Vallvé (ELDR) til Kommissionen

(12. marts 2003)

Om:   Liberalisering af elsektoren på De Baleariske Øer

I skriftlig forespørgsel E-2260/00 (1) blev Kommissionens tjenestegrene gjort opmærksom på, at liberaliseringen af elpriserne medførte problemer for De Baleariske Øer. Her ville liberaliseringen ikke kunne få de positive virkninger i form af prisnedsættelser, som man forventede, fordi det i de afsidesliggende regioner — på grund af den geografiske beliggenhed — ikke er muligt at oprette et fuldt ud liberaliseret marked. En fuld liberalisering af isolerede systemer vil oven i købet kunne få negative følger, f.eks. prisstigninger, på grund af det naturligt begrænsede antal markedsoperatørers monopol- eller oligopollignende stilling.

Den løsning, Kommissionens tjenestegrene pegede på i denne forbindelse, var, at den spanske regering, hvis den anså det for uhensigtsmæssigt at liberalisere sådanne små, isolerede systemer, kunne henvise til artikel 24, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet (2) og anmode om undtagelser fra de relevante bestemmelser heri, forudsat at den sikrede den endelige forbruger et passende prisniveau gennem effektiv regulering af markedet.

Kommissionen fremførte endvidere, at den var fuldstændig klar over øernes helt specielle energiforsyningsmæssige situation, og at den på daværende tidspunkt var ved at undersøge forholdene nærmere og se på, om der var mulighed for at finde frem til løsninger og foranstaltninger, navnlig med hensyn til fremme af vedvarende energikilder, der normalt frembød betydelige potentielle udvidelsesmuligheder på øer, som ikke var forbundet med de nationale net.

Har Kommissionen allerede afsluttet ovennævnte undersøgelse? Har den besluttet sig for at træffe foranstaltninger med henblik på disse særlige forhold?

Har Kommissionen kendskab til, om den spanske regering, eller regeringen i en anden medlemsstat, har gjort ovennævnte direktivs artikel 24, stk. 3, gældende og anmodet om undtagelser fra de relevante bestemmelser i direktivet?

Dette direktiv er nu ved at blive ændret efter den fælles beslutningsprocedure, og Parlamentet har anmodet om, at hele artikel 24 udgår. Har Kommissionen derfor planer om foranstaltninger til fremme af fuld liberalisering af små isolerede net som det, der f.eks. findes på De Baleariske Øer, og som stadig vil være omfattet af undtagelser trods manglende mulighed for at gøre direktivet gældende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(12. maj 2003)

Kommissionen arbejder aktivt på at fremme anvendelsen af vedvarende energiformer på øer, herunder De Baleariske Øer, via Fællesskabets særlige rammeprogrammer for forskning og teknologisk udvikling (FTU) samt Altener-programmet. Sidstnævnte program er specielt helliget fremme af vedvarende energiformer og vil udgøre en del af programmet for intelligent energi til Europa, når dette er blevet vedtaget.

Desuden er der på Mallorca indgået et partnerskab for vedvarende energi med henblik på at fremme udnyttelsen af vindkraft som led i Kommissionens Take Off-kampagne til effektiv udnyttelse af vedvarende energikilder i Fællesskabet.

Kommissionen kender intet til nogen anmodninger fra medlemsstaternes side om undtagelser i henhold til artikel 24, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet.

I det nye udkast til direktiv om fælles regler for det indre marked for elektricitet (3) bibeholdes (artikel 26, stk. 1) medlemsstaternes mulighed for at anmode om undtagelser som omhandlet i artikel 24, stk. 3, i Rådets direktiv 96/92/EF. Denne mulighed er indeholdt i teksten til den fælles holdning (EF) nr. 5/2003 vedtaget af Rådet den 3. februar 2003 (4). Artikel 24 i den fælles holdning vedrører sikkerhedsforanstaltninger, som kan træffes i nødstilfælde.

Det er dog klart, at et endeligt svar på dette spørgsmål først kan gives, når direktivet er endeligt vedtaget, hvilket forventes at ske i nær fremtid.

----

(1)EFT C 89 E af 20.3.2001, s. 170.

(2)EFT L 27 af 30.1.1997, s. 20.

(3)EFT C 240 E af 28.8.2001.

(4)EUT C 50 E af 4.3.2003.

----

----

(2004/C 65 E/044)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0797/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(14. marts 2003)

Om:   Objektiv information fra Kommissionen om miljøskader forårsaget af opdræt af rovfisk

I sit svar på min forespørgsel E-0009/2003 (1) fastholder Kommissionen den påstand, som den fremsatte i sit svar E-2675/02 (2), ifølge hvilken jeg skulle har givet udtryk for det synspunkt, at »akvakulturen udgør den alvorligste trussel mod en bæredygtig udvikling af fiskeriet«, hvilket ikke er korrekt, hvad jeg også havde lejlighed til at gøre rede for i min forespørgsel E-0009/2003, og som jeg nu gentager her.

F. eks. i Portugal er produktionen af toskallede bløddyr traditionelt af langt større betydning end produktionen af rovfisk, den beskæftiger mange mennesker — normalt med få ressourcer — men med stor betydning for deres indkomst. Nu er den imidlertid truet af den forurening, som er forårsaget af turistsektoren (som det er tilfældet i Ria Formosa), men det kommer Kommissionen overhovedet ikke ind på i sin »strategi for akvakulturen«.

De informationer, som kommer fra forskningen, fra de vigtigste miljøorganisationer og fra pressen strider totalt mod Kommissionens argumenter for opdræt af rovfisk, både i dens svar til Europa-Parlamentet og i dens »strategi«.

Kommissionen bedes derfor svare på, hvornår den agter at forelægge objektive og uafhængige oplysninger om de skader, som opdrættet af rovfisk påfører miljøet.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(22. april 2003)

Som Kommissionen allerede har oplyst i sine svar på det ærede medlems to tidligere skriftlige forespørgsler om det samme emne (E-2675/02 og E-0009/03), har Kommissionen redegjort for sin holdning til akvakultur, dvs. både intensiv fiskeopdræt og ekstensiv opdræt af toskallede bløddyr, i En strategi for bæredygtig udvikling af europæisk akvakultur (3). Strategien er blevet vel modtaget i både Parlamentet og Rådet, henholdsvis den 16. og 28. januar 2003.

De problemer, som det ærede medlem mener, at akvakulturen medfører for havets økosystem, behandles i strategidokumentet, hvor der også redegøres for de foranstaltninger, der ifølge Kommissionen er nødvendige for, at man kan etablere et miljømæssigt bæredygtigt erhverv.

Hvad angår turismens betydning for forureningen af de farvande, hvor der opdrættes skaldyr, er dette problem omfattet af Rådets direktiv 79/923/EØF af 30. oktober 1979 om kvalitetskrav til skaldyrvande (4). Ifølge direktivet anmodes medlemsstaterne om at udpege farvande, hvor der kan opdrættes skaldyr, og at udarbejde forureningsbekæmpende programmer for disse farvande.

----

(1)EUT C 161 E af 10.7.2003, s. 167.

(2)EUT C 155 E af 3.7.2003, s. 40.

(3)  KOM(2002) 511 endelig.

(4)EFT L 281 af 10.11.1979.

----

----

(2004/C 65 E/045)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0802/03

af Marco Pannella (NI), Emma Bonino (NI), Marco Cappato (NI), Gianfranco Dell'Alba (NI), Benedetto Della Vedova (NI) og Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(17. marts 2003)

Om:   Vietnamesiske myndigheders forfølgelse af Que Nguyen og FN's Menneskerettighedskomités afsluttende bemærkninger af 27. juli 2002

Que Nguyen er en af de mest respekterede personligheder i den demokratiske og ikke-voldelige bevægelse i Vietnam og også kendt internationalt.

Fra 1978 til 1988 var Que Nguyen tilbageholdt første gang og blev i denne periode bl.a. holdt i isolation og underkastet totur på grund af sin utrættelige aktivisme.

Efter at han i 1990 havde grundlagt »Den Ikke-voldelige Bevægelse for Menneskerettigheder« og den 11. maj samme år offentliggjort et manifest for bevægelsen, hvori der krævedes respekt for menneskerettighederne, politisk pluralisme og frie valg, blev han på ny arresteret og holdt i isolation, og i 1991 blev han efter en skueproces på en halv time idømt 20 års fængsel og fem års husarrest for forsøg på at omstyrte regeringen.

I 1995 blev Que Nguyen af Robert F. Kennedy Memorial tildelt Robert Kennedy Human Rights Award, han har flere gange været nævnt som modtager af Nobels fredspris, og har er opført på Amnesty Internationals liste over samvittighedsfanger.

I 1998 udstedte regeringen en amnesti, hvorefter Que Nguyen blev sat i husarrest, hvilket han stadigvæk er, bl.a. fordi han har nægtet at lande sig udvise af Vietnam, men truslerne fortsætter, og hans muligheder for frit at kunne udtrykke sig hæmmes til stadighed af de vietnamesiske sikkerhedsstyrker, som nægter ham adgang til telefon og internettet.

Den 20. september 2002 blev Que Nguyen dagen før den internationale dag for frihed og demokrati også i Vietnam, der blev organiseret af Det Tværnationale Radikale Parti, som Que Nguyens bror, Quan Nguyen, er medlem af, overfaldet i sit hjem af de vietnamesiske sikkerhedsstyrker, som gennemsøgte hans skrifter og artikler, bl.a. en artikel, hvori han afslører Montagnard-flygningenes skæbne i Cambodja — de blev overdraget til myndighederne i Hanoi af den cambodjanske regering, hvorefter der ikke længere er spor af dem — og forsøgte at arrestere ham, da han påberåbte sig sine rettigheder.

Que Nguyen har alvorlige problemer med nyrerne og lider desuden af forhøjet blodtryk, og der er fare for, at vietnamesiske regerings årtier lange forfølgelse af ham vil ende med fuldstændigt at nedbryde hans helbred.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(24. april 2003)

Kommissionen forstår, at Dr. Nguyen Dan Que ikke længere er i husarrest, men på ny blev arresteret den 17. marts 2003, og at det er blevet bekræftet af udenrigsministeriet.

Det er Kommissionens politik over for Vietnam at tilskynde til og støtte fremskridt med hensyn til menneskerettigheder og demokratisering og at påtale misbrug eller gribe ind, hvis der opstår en tydelig forværring af situationen. Kommissionen arbejder nært sammen med medlemsstaterne om overvågning af udviklingen i menneskerettighedssituationen i landet og deltager i alle Unionens demarcher over for den vietnamesiske regering om menneskerettighedsspørgsmål.

Kommissionen deler den bekymring, der kom til udtryk i De Forenede Nationers Menneskerettigheds-komité i juli 2002 i forbindelse med gennemførelsen i Vietnam af den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder, men den noterer sig på den anden side, at Vietnam bestræber sig på at reformere sin indenlandske retsorden for at kunne opfylde sine internationale forpligtelser, særlig hvad angår menneskerettighederne. I denne forbindelse hilser Kommissionen den vietnamesiske regerings beslutning velkommen om at udarbejde en handlingsplan for justitsreform på basis af en retsmiddelvurdering, som er blevet foretaget med støtte fra det internationale donorsamfund.

Kommissionen og medlemsstaterne har gentagne gange indtrængende opfordret den vietnamesiske regering til større respekt for politisk frihed og religionsfrihed og til at styrke de økonomiske og sociale friheder. EU fremsatte dette ønske i sin erklæring på mødet i den rådgivende gruppe i Hanoi i december 2002. Kommissionen og medlemsstaterne har desuden erklæret, at de til enhver tid står til rådighed til at hjælpe den vietnamesiske regering med foranstaltninger til at styrke reform inden for forvaltningsskik og administrationen, at forbedre menneskerettighederne, at træffe forberedelse til undertegnelse og gennemførelse af yderligere konventioner om menneskerettighederne, samt på andre områder, hvor hjælp ville kunne være nyttig.

Henvisningen til respekten for menneskerettighederne og de demokratiske principper i artikel 1 i samarbejdsaftalen mellem Fællesskabet og Vietnam udgør grundlaget for menneskerettighedsdialogen mellem Kommissionen og den vietnamesiske regering. Kommissionen vil sammen med medlemsstaterne fortsat nøje følge menneskerettighedssituationen i Vietnam og tage alle relevante skridt.

----

----

(2004/C 65 E/046)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0811/03

af Alexander de Roo (Verts/ALE) og Bernd Lange (PSE) til Kommissionen

(17. marts 2003)

Om:   Revision af direktiv 2000/14/EF om støjemission fra maskiner til udendørs brug

Direktiv 2000/14/EF (1) harmoniserer medlemsstaternes lovgivning om støjemissionsstandarder og yderligere data for maskiner til udendørs brug, og det blev vedtaget den 8. maj 2000. Direktivets anvendelsesområde omfatter støjende udstyr som entreprenørmaskiner, kompressorer, køleanlæg, hydrauliske hamre og plæneklippere (jf. bilag I).

I henhold til artikel 20, stk. 3, skal Kommissionen senest den 3. juli 2002 forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om tekniske fremskridt med henblik på at nedsætte grænseværdierne for plæneklippere og plænetrimmere. Denne rapport skal eventuelt ledsages af et forslag til ændring af direktivet for at erstatte de vejledende tal i artikel 12. Kommissionen har til dato ikke forelagt nogen rapport (februar 2003).

Vil Kommissionen forklare grundene til forsinkelsen, når det gælder forelæggelsen af en rapport og et forslag til ændring, jf. artikel 20, stk. 3, i direktiv 2000/14/EF? Hvornår forventer Kommissionen at kunne forelægge disse to dokumenter?

Kan den give en oversigt over de aktiviteter, som Kommissionen i øjeblikket udfolder for at sikre, at den rapport om direktivets gennemførelse, som skal forelægges i medfør af direktivets artikel 20, stk. 1, vil blive forelagt senest den 3. januar 2005?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(2. maj 2003)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/14/EF af 8. maj 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om støjemission fra maskiner til udendørs brug (2) harmoniserer medlemsstaternes lovgivning om støjemissionsstandarder for maskiner til udendørs brug. For plæneklippere skal de fastsatte grænseværdier gælde fra 2003, og et sæt vejledende værdier vil i givet fald kunne gælde fra 2006.

I henhold til direktivets artikel 20, stk. 3, skal Kommissionen forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om, hvorvidt og i hvilket omfang den tekniske udvikling giver mulighed for en nedsættelse af grænseværdierne for plæneklippere og plænetrimmere/plænekanttrimmere samt eventuelt et forslag til ændring af direktivet. En rapport om den tekniske udvikling med hensyn til nedsættelse af støjen fra plæneklippere blev givet i kommission til en forskningsinstitution. I 2002 modtog Kommissionen den pågældende rapport og senere en vurdering heraf fra en arbejdsgruppe, som havde til opgave at gennemgå rapporten kritisk. Der er igangsat et yderligere arbejde med at vurdere de økonomiske virkninger af konklusionerne. Når dette arbejde er afsluttet, vil Kommissionen udfærdige rapporten til Europa-Parlamentet og Rådet. Denne indgår i Kommissionens arbejdsprogram for 2003 og forventes at blive forelagt Europa-Parlamentet og Rådet, så snart den er klar.

Med henblik på en revision af direktivet som omhandlet i dettes artikel 20 har Kommissionen indledt en gennemgang af de indhøstede erfaringer med dets gennemførelse sammen med det udvalg, der er nedsat i henhold til artikel 18, ligesom den er i gang med at indsamle støjdata som omhandlet i artikel 16. Den er også ved at nedsætte en arbejdsgruppe bestående af de berørte parter og eksperter fra medlemsstaterne, som skal bistå den ved vurderingen af de tekniske spørgsmål i forbindelse med gennemgangen.

----

(1)EFT L 162 af 3.7.2000, s. 1.

(2)EFT L 162 af 3.7.2000.

----

----

(2004/C 65 E/047)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0846/03

af María Herranz García (PPE-DE) til Kommissionen

(18. marts 2003)

Om:   Kvalitetsfremme

I henhold til Kommissionens forslag om en reform af den fælles landbrugspolitik skal forordning (EF) 2826/2000 (1) om oplysningskampagner og salgsfremstød på det indre marked ophæves i 2005 på et tidspunkt, hvor de projekter, som finansieres over forordningen knap nok er blevet iværksat. Kommissionen ønsker at erstatte forordningen, hvis sigte er om finansiering af generelle kampagner, af en ny foranstaltning i kapitlet om udvikling af landdistrikter til fremme af kvalitetsmærker ud fra argumentet om, at dobbeltfinansiering skal undgås.

Bortset fra, at den af Kommissionen fremførte begrundelse ikke er underbygget, idet formålene med de to initiativer er fuldstændig forskellige og endog kan hævdes at være indbyrdes modstridende, kan den så gøre rede for, hvorfor den har fremskyndet en afgørelse, som skal træffes af De Femten om reformen, så de midler, der er afsat til forordning (EF) 2826/2000 allerede skal nedsættes i 2003? Ifølge de argumenter, der er fremført af Kommissionens tjenestegrene, skyldes nedskæringen af denne budgetpost, at mange af de i 2002 indgivne projekter var af dårlig kvalitet. Mener Kommissionen, at dette er den mest hensigtsmæssige fremgangsmåde for motivering og uddannelse af de erhvervsdrivende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(15. april 2003)

Det er rigtigt, at det i august 2002 blev besluttet at gennemføre en første række programmer om salgsfremstød for og oplysning om landbrugsprodukter efter Rådets forordning (EF) nr. 2826/2000 af 19. december 2000 om oplysningskampagner og salgsfremstød for landbrugsprodukter på det indre marked. Det er også grunden til, at der af de budgetbevillinger på 50,3 mio. EUR, der blev afsat til salgsfremstød på EU's indre marked, kun blev anvendt 15 448 000 EUR (regnskabsåret 2002). For 2003 er der afsat budgetbevillinger på 46,5 mio. EUR (budgetlinje B1-3800 og B1-3810), og prognoserne for udnyttelsen viser bedre resultater i år.

Kommissionen kan bekræfte, at det lave forbrug af budgetbevillinger delvis skyldes de fremlagte forslags kvalitet. Af de modtagne 120 forslag kunne kun 40 forslag fra erhvervsorganisationer i 14 medlemsstater accepteres som værende i overensstemmelse med forordningen og retningslinjerne for salgsfremmende programmer.

Med hensyn til udskiftningen af forordning (EF) nr. 2826/2000 med en ny foranstaltning under forslaget om landdistrikternes udvikling som led i reformen af den fælles landbrugspolitik er det værd at nævne, at Kommissionen på grundlag af de hidtidige drøftelser af forslaget i Parlamentet og Rådet overvejer mulighederne for at anvende begge ordninger sideløbende, idet enhver risiko for overlapning af bestemmelserne udelukkes.

----

(1)EFT L 328 af 23.12.2000, s. 2.

----

----

(2004/C 65 E/048)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0854/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(20. marts 2003)

Om:   Tilsyn

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(2. maj 2003)

----

(1)  Kommissionens pressemeddelelse IP/01/1880 og IP/03/97.

(2)  Jf. Domstolens dom af 19. december 1991, Forenede sager C-6/90 og C-9/90, Francovich og Bonifaci, Sml. 1991 I, s. 5357.

(3)  Jf. Domstolens dom af 5. marts 1996, Forenede sager C-46/93 og C-48/93, Brasserie du Pêcheur og The Queen mod Secretary of State for Transport, ex parte: Factortame Ltd m.fl., Sml. 1996 I, s. 1029.

----

----

(2004/C 65 E/049)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0876/03

af Ioannis Marínos (PPE-DE) til Kommissionen

(21. marts 2003)

Om:   Stigning i udlånsrenterne i Grækenland

Der hersker i Grækenland stor bekymring over rygterne om den generelle forhøjelse på 2 % af de variable udlånsrenter. I artikler i den græske presse er det blevet nævnt, at dette er det diametralt modsatte af, hvad der sker i de øvrige lande i Euroområdet (hvor der er tendens til faldende renter), og at bankerne i Grækenland tilbyder indlånsrenter på mellem 1 % og 2 %, hvorimod udlånsrenten for kreditkortindehavere er på 16 %. Dette betyder, at afstanden mellem indlåns- og udlånsrenten i Grækenland er blandt de højeste i Euroområdet. Stigningen i udlånsrenterne gør situationen håbløs for de forbrugere, der har optaget boliglån i tillid til regeringens forsikringer om, »at udlånsrenterne fortsat vil falde«, noget som også partiet »Nea Dimokratia« påpegede samtidig med, at det understregede manglen på fuld konkurrence mellem bankerne i Grækenland. Som Nea Dimokratias ansvarlige koordinator for økonomiske anliggender, parlamentsmedlemmet G. Alogoskoufis påpegede, bør det bemærkes, at »mere end halvdelen af bankdirektørerne i det græske bankvæsen udpeges af regeringen«. Det frygtes i Grækenland, at økonomiens tilstand vil føre til en generel stigning i renterne, hvis følger for forbrugerne og den økonomiske vækst er indlysende. Den græske forening af forbrugere og låntagere har nævnt i en officiel udtalelse, at den gennemsnitlige rente på forbrugslån i Grækenland i henhold til Den Europæiske Centralbank er tre procentenheder højere end i de øvrige Eurolande. Det bør bemærkes, at direktøren for den græske centralbank, Garganas, har påpeget, at også den nyligt vedtagne lov om yderligere renter kendetegnes af store uklarheder, hvorfor bankerne ikke overholder den.

Hvad mener Kommissionen om stigningerne i udlånsrenterne i Grækenland? Af hvilke årsager stiger renterne i Grækenland samtidig med, at udviklingen i de øvrige lande i Euroområdet tenderer i stik modsat retning? Er Kommissionen af de græske myndigheder blevet underrettet om disse yderligere renter, som har ført så mange græske forretnings- og erhvervsfolk ud i økonomisk ruin?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(7. maj 2003)

På de i vidt omfang integrerede finansielle markeder i Fællesskabet med en fælles mønt og en fælles pengepolitik øges konkurrencen. Selv om de enkelte institutioner påvirkes af fælles faktorer som f.eks. en ændring af ind- og udlånsrenten, kan de dog stadig selv beslutte, hvilke betingelser de opstiller for deres kunder i overensstemmelse med deres egen individuelle strategi, deres regnskaber og andre forhold. I perioder med svag økonomisk vækst kan de finansielle institutioner navnlig beslutte at lægge større vægt på risikoanalyser. I den senere tid er renteforskellen i nogle lande vokset.

Selv om der fra tid til anden er blevet foretaget ad hoc-undersøgelser af påstået samarbejde eller koordinering mellem institutioner om de betingelser, der finder anvendelse på kunderne, er der hidtil ikke fundet bevis herfor eller for misbrug af en dominerende stilling i Grækenland. De græske konkurrencemyndigheder er bedst placeret til at holde øje med konkurrencen på det græske bankmarked, og vi vil sende spørgsmålet videre til disse myndigheder.

----

----

(2004/C 65 E/050)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0881/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(21. marts 2003)

Om:   Støtte til familier — forslag fra Lazios regionalråd om opførelse og indretning af børneinstitutioner

Regionalrådet for Lazio afholdt den 21. november 2002 et ekstraordinært møde i Bruxelles under forsæde af Francesco Storace, som havde deltagelse af Kommissionens formand, Romano Prodi. Efterfølgende er det blevet besluttet at anmode Kommissionen om at fremme EU-foranstaltninger til finansiering af projekter vedrørende opførelse af børneinstitutioner.

Den stigende kvindearbejdsløshed og den krise, der kendetegner ægteskabet, har på kort tid medført betydelige ændringer i familiestrukturen og i børns vilkår, og et tilbud til familierne om effektive pasnings-og opdragelsesstrukturer kan gøre det muligt for kvinderne, som jo i særlig grad varetager pasningen af børnene, at bevare deres arbejdsplads og opnå lige beskæftigelsesmæssige muligheder. Desuden bevirker de stigende leveomkostninger, at færre indgår i parforhold og danne familie, hvilket resulterer i det faldende befolkningstal, som er blevet diskuteret i Europa i årevis. Disse forhold gør det nødvendigt med en sammenhængende politik på området, som bl.a. tilstræber af afhjælpe den store mangel på børneinstitutioner i Italien og andre medlemsstater. Af en sammenlignende undersøgelser af foranstaltninger til fordel for børn, som universitetet i York udførte i 2002 på bestilling af den britiske regering, og som foruden de 15 EU-lande omfatter Norge, USA, Australien, Canada, Israel, Japan og New Zealand, fremgår det, at niveauet i nogle medlemsstater hverken er tilfredsstillende i henseende til midler eller institutioner.

I sit svar af 15. juli 2002 på forespørgsel E-1551/02 (1) af 3. juni 2002 tilkendegav Kommissionen, at den er interesseret i familiespørgsmål, selv om der mangler et retsgrundlag, der giver EU specifik kompetence på området. Traktatens artikel 308 giver mulighed for at udfærdige fællesskabsforskrifter på områder, hvor traktaten ikke har taget højde herfor. Der er allerede gjort mange bestræbelser på at få EU til at træffe familiepolitiske foranstaltninger, og chartret om grundlæggende rettigheder anerkender i artikel 9 familiens betydning.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(7. maj 2003)

Som svar på spørgsmålet, om Kommissionen agter at træffe foranstaltninger på familiepolitikområdet, kan Kommissionen kun gentage, at der ikke er noget lovgrundlag for at udarbejde og gennemføre foranstaltninger på EU-niveau inden for familiepolitikområdet. Dette er et nationalt spørgsmål og fastlægges og gennemføres udelukkende af medlemsstaterne. Denne indstilling er på linje med Domstolens afgørelse fra 1998 om retsgrundlag (Det Forenede Kongerige mod Kommisionen vedrørende fællesskabsprogram til bekæmpelse af social udstødelse — sag C-106/96 af 12.5.1998). I sammenhæng hermed og under hensyntagen til nærhedsprincippet agter Kommissionen ikke at fremme eller give finansiel støtte til initiativer inden for familiepolitikområdet.

Med hensyn til børnepasningsfaciliteter har Kommissionen i forbindelse med den europæiske beskæftigelsesstrategi aktivt fremmet (ved at foreslå retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitikker) et rimeligt udbud af børnepasningsfaciliteter af høj kvalitet, som er økonomisk overkommelige og tilgængelige, for at øge antallet af kvinder på arbejdsmarkedet. Endvidere overvåger Kommissionen medlemsstaternes gennemførelse af de mål for tilbud om børnepasningsfaciliteter, som blev fastlagt på Det Europæiske Råds møder i Stockholm og Barcelona. Inden for rammerne af den sociale integrationsproces og i kampen mod fattigdom tages også spørgsmålene om en forening af arbejds- og familieliv, pasningsmuligheder og bekæmpelse af social udstødelse blandt børn op, ligesom man overvåger disse emner.

Dette betyder, at spørgsmålet om tilbud af børnepasningsfaciliteter er højt prioriteret på den politiske dagsorden, som omtalt af det ærede medlem. Men de konkrete aktioner til gennemførelse af de politiske retningslinjer er fortsat medlemsstaternes ansvar, selv om Kommissionen overvåger dette.

Mere konkret som svar på anmodningen om programmer til finansiering af opførelse af børnepasnings-institutioner i Lazio-regionen omfatter de programmer, som styres direkte af Kommissionen, (og som er underlagt bestemmelserne om offentlige indkøb), ikke nogen mulighed for finansiering af opførelse af børnepasningsinstitutioner. Men denne type infrastruktur er støtteberettiget under strukturfondene, forudsat at de indgår i et regionalprogram. Ikke desto mindre skal enhver finansieringsmulighed undersøges hos den relevante regionale myndighed, da disse fonde hovedsagelig styres på regionalt niveau.

----

(1)EFT C 301 E af 5.12.2002, s. 177.

----

----

(2004/C 65 E/051)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0888/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(21. marts 2003)

Om:   Fiumicino Kommunes udnyttelse af midler fra FIUF

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af midler, der er stillet til rådighed af EU.

Af opgørelsen fremgår det, at udvælgelsen af projekter blandt nogle lokale myndigheder foregår foruroligende langsomt og ineffektivt.

Også Kommissionen har flere gange gjort opmærksom på de lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Der er specielt i visse lokalsamfund, heriblandt Fiumicino Kommune, hårdt brug for at kunne udnytte EU-midlerne til støtte for strukturforanstaltninger inde for fiskeri, fiskeopdræt og forarbejdning og markedsføring af fiskeprodukter. Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse:

----

----

(2004/C 65 E/052)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1186/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(1. april 2003)

Om:   Ancona Kommunes udnyttelse af midler fra det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet (FIUF)

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg opgørelsen over de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Ancona Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at støtte strukturforanstaltninger inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning og afsætning af produkter herfra.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/053)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1187/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(1. april 2003)

Om:   Carrara Kommunes udnyttelse af midler fra det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet (FIUF)

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg opgørelsen over de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Carrara Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at støtte strukturforanstaltninger inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning og afsætning af produkter herfra.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/054)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1188/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(1. april 2003)

Om:   Livorno Kommunes udnyttelse af midler fra det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet (FIUF)

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg opgørelsen over de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Livorno Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at støtte strukturforanstaltninger inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning og afsætning af produkter herfra.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/055)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1189/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(1. april 2003)

Om:   Massa Kommunes udnyttelse af midler fra det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet (FIUF)

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg opgørelsen over de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Massa Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at støtte strukturforanstaltninger inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning og afsætning af produkter herfra.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/056)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1190/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(1. april 2003)

Om:   Pesaro Kommunes udnyttelse af midler fra det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet (FIUF)

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg opgørelsen over de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Pesaro Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at støtte strukturforanstaltninger inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning og afsætning af produkter herfra.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

på skriftlige forespørgsler E-0888/03, E-1186/03,

E-1187/03, E-1188/03, E-1189/03 og E-1190/03

(15. maj 2003)

Kommunerne Fiumicino, Livorno, Massa, Carrara, Ancona og Pesaro kan forelægge projekter til finansiering under FIUF (det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet) inden for rammerne af enhedsprogrammeringsdokumentet for fiskeri (DOCUP), som omfatter hele det italienske territorium uden for mål 1 for perioden 2000-2006.

De initiativer, der kan samfinansieres under dette program, omfatter ikke blot støtte til fiskerflåden, men også projekter, der tager sigte på bl.a. kunstige rev til beskyttelse af akvatiske ressourcer, opførelse eller ændring af akvakulturanlæg, fiskerihavnes faciliteter, opførelse og ændring af anlæg til forarbejdning og afsætning af fiskevarer, forbedring af fiskeriet i de indre farvande og af kystfiskeri af mindre omfang samt socioøkonomiske foranstaltninger.

Forvaltningen af DOCUP hører under generaldirektoratet for fiskeri og akvakultur under det italienske ministerium for landbrug og skovbrug, som så igen har uddelegeret forvaltningen af de foranstaltninger, der ikke vedrører fiskerflåden, til fiskerikontorerne i de forskellige regionale administrationer. Ministeriet fremsender i egenskab af forvaltningsmyndighed for DOCUP i henhold til forordning (EF) nr. 366/2001 (1) senest den 30. april hvert år Kommissionen en oversigt over programmernes forløb.

Ifølge oplysninger fra det italienske ministerium og de berørte regioner havde ingen af ovennævnte kommuner pr. 31. december 2002 forlagt projekter i egenskab af endelige modtagere, hvorimod der i samme kommuner var blevet forelagt projekter af andre modtagere (fiskere, kooperativer og fiskerivirksomheder).

For yderligere oplysninger kan der rettes henvendelse til følgende myndigheder:

----

(1)  Kommissionens forordning (EF) nr. 366/2001 af 22. februar 2001 om gennemførelsesbestemmelser til de aktioner, der er fastsat i Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999, EFT L 55 af 24.2.2001.

----

----

(2004/C 65 E/057)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-0901/03

af James Fitzsimons (UEN) til Kommissionen

(17. marts 2003)

Om:   Anordninger til bortfiltrering af radon fra grundvandskilder

Som Kommissionen ved, kan der forekomme naturligt radioaktive luftarter i grundvand. Det er imidlertid ikke klart, hvordan man bortfiltrerer radon fra vand. Er Kommissionen opmærksom på dette problem, og har den kendskab til metoder eller anordninger til bortfiltrering af sådanne luftarter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(10. april 2003)

Kommissionen er klar over problemet med naturligt forekommende radon i grundvandskilder, der navnlig er aktuelt i de tilfælde, hvor vandet anvendes til drikkevand. I Kommissionens henstilling 2001/928/Euratom henstilles det, at hvis koncentrationen i offentlige vandforsyninger er på over 100 Bq/l, skal det vurderes, om der er behov for udbedrende foranstaltninger.

Inden for rammerne af programmet vedrørende nuklear fissionssikkerhed (Euratom-programmet) er der blevet gennemført et forskningsprojekt, Tenawa, om netop dette problem. Den generelle målsætning med dette projekt, der blev afsluttet i 1999, var at undersøge forskellige fjernelsesmetoder og kommercielt tilgængeligt udstyr samt at undersøge deres evne til at fjerne naturlige nuklider fra drikkevandet. I forbindelse med projektet blev der undersøgt en række teknikker, som f.eks. iltning, aktivt kulgranulat, ionbytning og membranteknologi. Nogle af disse teknikker nåede en effektivitet på over 99 % for fjernelse af radon. De kan læse nærmere om dette projekt på projektets webside (http://iwga-sig.boku.ac.at/project/ tenawa/tenawa1_e.htm).

Inden for det femte rammeprogram fokuseres der i et igangværende forskningsprojekt, Radwat, der er finansieres af underprogrammet »Miljø og bæredygtig udvikling« inden for CRAFT-ordningen, på udviklingen af et innovativt system til måling og kontrol af radon i grundvand. Dette toårige projekt afsluttes i februar 2004.

----

----

(2004/C 65 E/058)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0920/03

af Antonio Tajani (PPE-DE) og Gerardo Galeote Quecedo (PPE-DE) til Kommissionen

(24. marts 2003)

Om:   De nederlandske myndigheders løsladelse af mullah Krekar

Har Kommissionen kendskab til, at de nederlandske myndigheder har løsladt mullah Krekar, leder af den internationale islamiske gruppe Ansar al-Islam?

Har Kommissionen kendskab til, at mullah Krekar, der blev arresteret i lufthavnen i Amsterdam efter at være blevet udvist af Iran, i øjeblikket befinder sig i Norge, hvor han har fået tilkendt asyl?

Har Kommissionen kendskab til, at den terrororganisation, der ledes af mullah Krekar, påstås at have produceret og afprøvet kemiske og biologiske våben, herunder ricin, et dødbringende toksisk stof, som der ikke findes nogen vaccine imod?

Hvilke initiativer agter Kommissionen at tage for at modsætte sig mullah Krekars aktiviteter og forhindre hans indrejse i Den Europæiske Union, så han ikke senere kan færdes uhindret i Unionen, således som det allerede var sket i årene forud for hans arrestation?

Hvilke initiativer agter Kommissionen at iværksætte over for Norge for at få dette land til at overvåge mullah Krekars og hans organisations aktiviteter, som tilsyneladende får tilslutning fra mange bin Laden-tilhængere, der er flygtet fra Afghanistan?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(28. maj 2003)

Kommissionen har kendskab til sagen om mullah Krekar.

Som følge af en ændring, som FN's sanktionskomité foretog den 24. februar 2003, er Ansar al-Islam i medfør af Kommissionens forordning (EF) nr. 350/2003 af 25. februar 2003 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 881/2002 (1) optaget på listen over »Juridiske personer, grupper og enheder«, som indefrysningen af midler og andre økonomiske ressourcer finder anvendelse på.

I henhold til Schengen-konventionens (2) artikel 96 er det muligt at hindre tredjelandsstatsborgere i at rejse ind på medlemsstaternes område ved at foretage en indberetning om dem i Schengen-informationssystemet (SIS). Denne form for indberetninger, som skal foretages af en medlemsstat, skal i princippet efterkommes af alle de 13 medlemsstater, der fuldt ud har gennemført Schengen-reglerne i national ret, og de stater, der deltager i Schengen-reglerne, såsom Norge og Island. Afgørelsen om at foretage en indberetning på grundlag af Schengen-konventionens artikel 96 kan baseres på det forhold, at tredjelandsstatsborgeren udgør en trussel mod den offentlige orden eller sikkerhed.

Af hensyn til de uoverensstemmelser, som kan opstå, når flere forskellige medlemsstater har truffet sådanne afgørelser, er der med Schengen-konventionens artikel 25 indført en procedure for konsultation mellem medlemsstaterne. Denne procedure anvendes, når en medlemsstat påtænker at udstede eller allerede har udstedt en opholdstilladelse til en tredjelandsstatsborger, som er genstand for en artikel 96-indberetning i SIS. Denne konsultationsprocedure anvendes også, når det viser sig, at en medlemsstat overvejer at foretage en artikel 96-indberetning med henblik på at nægte en tredjelandsstatsborger, der har en gyldig opholdstilladelse, som er udstedt i en anden medlemsstat, indrejse.

Resultatet af den konsultation, der er omhandlet i Schengen-konventionens artikel 25, kan være:

Hvis medlemsstaterne indberettede mullah Krekar på grundlag af Schengen-konventionens artikel 96, kunne der finde en tilsvarende konsultation sted, og der ville så være de ovennævnte muligheder.

Endelig skal Kommissionen med hensyn til en eventuel indsats fra Kommissionens side for at sikre, at Norge overvåger mullah Krekar og hans organisation, meddele det ærede medlem, at dette spørgsmål fuldt ud henhører under de norske myndigheders kompetence. Kommissionen kan hverken foretage indberetninger eller få kendskab til de indberetninger, der er foretaget; SIS drives af medlemsstaterne, og de nationale indberetninger henhører under ansvarsområdet for myndighederne i medlemsstaterne. Hvis der ikke er foretaget nogen indberetning af mullah Krekar på grundlag af artikel 96, kan andre medlemsstater dog foretage en indberetning med henblik på »diskret overvågning eller målrettet kontrol« på grundlag af Schengen-konventionens artikel 99.

----

(1)  Kommissionens forordning (EF) nr. 350/2003 af 25. februar 2003 om trettende ændring af Rådets forordning (EF) nr. 881/2002 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder, der har tilknytning til Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban, og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 467/2001, EFT L 51 af 26.2.2003.

(2)  Konvention om gennemførelse af Schengen-aftalen af 14. juni 1985, undertegnet den 19. juni 1990 (EFT L 239 af 22.9.2000).

----

----

(2004/C 65 E/059)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-0946/03

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(26. marts 2003)

Om:   EU-bidrag til opførelse af Picasso-museet i Málaga

Myndighederne i Málaga håber, at som det var tilfældet med Guggenheim-museet i Bilbao i forbindelse med byfornyelsen og den økonomiske sanering, vil også byens fremtidige Picasso-museum blive det nye symbol, som skal sætte gang i en udvikling og modernisering af byen.

Eftersom Málaga håber på en udvikling, hvor alle myndigheder, som det var tilfældet i Bilbao med Guggenheim-museet, vil gøre den størst mulige indsats for, at Picasso-museet bliver et reelt symbol på den moderne verden i en by, som ønsker at stå for mere end sol og strand.

Kan Kommissionen oplyse, hvilket bidrag den yder til Picasso-museet i Málaga, og i hvilket omfang den anser museet for at være et bidrag til EU's kulturarv som sådan?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(25. april 2003)

Kommissionen kan oplyse det ærede medlem om, at den ikke har bidraget til opførelsen af Picasso-museet i Malaga.

----

----

(2004/C 65 E/060)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1034/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(28. marts 2003)

Om:   Ancona Kommunes udnyttelse af midler fra Leader+-programmet

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg opgørelsen for udnyttelsen af midler stillet til rådighed af EU.

Af denne opgørelse fremgår det bl.a., hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Ancona Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til støtte af sådanne innovative aktioner til udvikling af landdistrikterne, som tager sigte på at udnytte kultur- og naturarven, skabe nye arbejdspladser gennem styrkelse af økonomien og forbedre landbosamfundenes organisatoriske kapacitet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse

----

----

(2004/C 65 E/061)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1038/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(28. marts 2003)

Om:   Macerata Kommunes udnyttelse af midler fra Leader+-programmet

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg opgørelsen for udnyttelsen af midler stillet til rådighed af EU.

Af denne opgørelse fremgår det bl.a., hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Macerata Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til støtte af sådanne innovative aktioner til udvikling af landdistrikterne, som tager sigte på at udnytte kultur- og naturarven, skabe nye arbejdspladser gennem styrkelse af økonomien og forbedre landbosamfundenes organisatoriske kapacitet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse

----

----

(2004/C 65 E/062)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1041/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(28. marts 2003)

Om:   Pesaro Kommunes udnyttelse af midler fra Leader+-programmet

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg opgørelsen for udnyttelsen af midler stillet til rådighed af EU.

Af denne opgørelse fremgår det bl.a., hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Pesaro Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til støtte af sådanne innovative aktioner til udvikling af landdistrikterne, som tager sigte på at udnytte kultur- og naturarven, skabe nye arbejdspladser gennem styrkelse af økonomien og forbedre landbosamfundenes organisatoriske kapacitet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse

----

----

(2004/C 65 E/063)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1156/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(1. april 2003)

Om:   Ancona Kommunes udnyttelse af midler fra Den Europæiske Udviklings og Garantifond for Landbruget

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg opgørelsen for udnyttelsen af midler stillet til rådighed af EU.

Af denne opgørelse fremgår det, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Ancona Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til omstilling og slag af landbrugsprodukter og til udvikling af landdistrikterne.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse:

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

på skriftlige forespørgsler E-1034/03, E-1038/03, E-1041/03 og E-1156/03

(24. april 2003)

De stillede spørgsmål vedrører anvendelsen af bevillingerne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) i kommunerne Ancona, Macerata og Pesaro. Det ærede medlem beder navnlig Kommissionen om at oplyse, om de pågældende kommuner har forelagt EUGFL projekter, om de har fået bevilget støtte til disse projekter, og om de pågældende midler er blevet brugt.

I regionen Marche deltager EUGFL's Garantisektion i finansieringen af udviklingsplanen for landdistrikterne for perioden 2000-2006, som er godkendt ved Kommissionens beslutning K(2000) 2726 af 26. september 2000. Udviklingsplanen for landdistrikterne dækker hele regionens område, undtagen for så vidt angår to støtteforanstaltninger, som kun iværksættes i de områder, der ikke er støtteberettigede under mål 2. Det er foranstaltninger til sanering og udvikling af landsbyer og til forbedring af infrastrukturer af betydning for udviklingen af landbruget, under hvilke kommunerne Macerata og Pesaro kan forelægge projekter, da disse kommuner ikke er omfattet af mål 2. Kommunerne Ancona, Macerata og Pesaro kan forelægge projekter under alle de øvrige foranstaltninger i udviklingsplanen for landdistrikterne, hvor støttemodtagerne også kan være offentlige organer.

EUGFL's Garantisektion deltager i finansieringen af EU-initiativprogrammet Leader+ for perioden 2000-2006, som er godkendt ved Kommissionens beslutning K(2001) 4144 af 13. december 2001. Regionen Marche har begrænset anvendelsen af dette program ved at fastsætte en række udvælgelseskriterier for landdistrikterne i overensstemmelse med Kommissionens meddelelse af 14. april 2000 (1) til medlemsstaterne. Ifølge disse kriterier er kommunerne Ancona, Macerata og Pesaro ikke støtteberettigede under EU-initiativet Leader+, da befolkningstætheden i disse kommuner overstiger den, der er tilladt ifølge meddelelsen.

Kommissionen har godkendt ovennævnte programmer efter at have kontrolleret, at de er i overensstemmelse med de gældende EU-bestemmelser; ansvaret for den praktiske forvaltning påhviler medlemsstaternes myndigheder på det mest hensigtsmæssige geografiske niveau. Det er de nationale og/eller regionale myndigheders opgave at gennemføre programmerne, og de skal bl.a. foretage udvælgelsen blandt de projekter, der foreslås af potentielle støttemodtagere, som opfylder betingelserne for støtteberettigelse og forelægger en støtteansøgning. Kommissionen underrettes i forbindelse med partnerskabet om den nærmere anvendelse af midlerne gennem rapporter om gennemførelsen af de pågældende programmer og gennem de overvågningsudvalg, som den selv er repræsenteret i. Disse oplysninger, der gives i form af indikatorer for den finansielle og fysiske overvågning, vedrører imidlertid ikke behandlingen af enkeltsager, som Kommissionen i overensstemmelse med nærhedsprincippet ikke er berettiget til at udtale sig om.

Kommissionen skal derfor opfordre det ærede medlem til at henvende sig til kontoret for landbrug ved regionen Marche for enhver oplysning om de enkelte støttemodtagere under ovennævnte programmer, nærmere bestemt i kommunerne Ancona, Macerata og Pesaro.

----

(1)  Meddelelse fra Kommissionen til medlemsstaterne af 14. april 2000 om retningslinjer for EU-initiativet vedrørende udvikling af landdistrikterne — (Leader+), 2000/C 139/05, EFT C 139 af 18.5.2000.

----

----

(2004/C 65 E/064)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1176/03

af María Sornosa Martínez (PSE) til Kommissionen

(1. april 2003)

Om:   Fællesskabsmidler til Spanien

Kan Kommissionen forsyne mig med en udtømmende liste over de vandbygningsanlæg, hvor de spanske myndigheder har anmodet om finansiering med midler fra strukturfondene eller fra Samhørighedsfonden i tidsrummet 2000-2006 af store enkeltprojekter eller projekter, som indgår i løbende programmer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(12. maj 2003)

Som fastsat i artikel 14, stk. 3, under overskriften »Information og offentlighed« i Rådets forordning (EF) nr. 1164/94 af 16. maj 1994 om oprettelse af Samhørighedsfonden (1), ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1264/1999 af 21. juni 1999 (2) og Rådets forordning (EF) nr. 1265/1999 af 21. juni 1999 (2), offentliggør Kommissionen hvert år i Den Europæiske Unions Tidende hovedpunkterne i beslutningerne om støtte i henhold til nævnte forordning.

Oplysningerne fordeles på land og støtteområde. Områderne »vandforsyning og vandkvalitet« og »afledning og behandling af spildevand« omfatter oplysningerne om de hydrologiske infrastrukturprojekter, der er finansieret af Samhørighedsfonden.

Oplysningerne er for Spaniens vedkommende offentliggjort i:

Oplysningerne for 2002, som allerede er afsendt til offentliggørelse, vedlægges som bilag I til dette svar og sendes direkte til det ærede medlem og Parlamentets sekretariat.

De projekter, hvortil der er ansøgt om støtte, men som stadig er under overvejelse, eller som er godkendt i 2003, er anført i bilag II til dette svar, som sendes direkte til det ærede medlem og Parlamentets sekretariat.

Hvad angår projekter finansieret af Den Europæiske Fond for Regionaludvikling i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene (2), har medlemsstaten kun pligt til at meddele Kommissionen sine anmodninger om medfinansiering af større projekter. Oplysningerne vedrørende disse projekter er anført i bilag III til dette svar, som sendes direkte til det ærede medlem og Parlamentets sekretariat.

----

(1)EFT L 130 af 25.5.1994.

(2)EFT L 161 af 26.6.1999.

----

----

(2004/C 65 E/065)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1206/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Europæiske uddannelsesprogrammer, som omfatter Tyrkiet

Tyrkiet deltager i programmerne Sokrates, Leonardo da Vinci og Ungdom. For 2004 er der mellem den tyrkiske regering og Den Europæiske Union indgået aftale om en mængde programmer, hvori universiteter, uddannelsesorganisationer og unge i al almindelighed deltager. Omfatter disse programmer også programmer på kurdisk? Kan der gennemføres programmer på kurdisk i EU-medlemsstater, hvor der findes kurdiske indvandrere?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(5. maj 2003)

Tyrkiet deltager endnu ikke i programmerne Socrates, Leonardo da Vinci og Ungdom. Der gennemføres på nuværende tidspunkt forberedende foranstaltninger med henblik på landets fulde deltagelse i disse programmer i 2004. Betingelserne for deltagelse vil være de samme, som gælder for de andre kandidatlande, og vil være i overensstemmelse med reglerne for programmerne.

Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 451/2003/EF af 27. februar 2003 om iværksættelse af anden fase af Socrates-programmet (1) bestemmer, at de støtteberettigede sprog i forbindelse med foranstaltninger vedrørende fremmedsprogsundervisning under Lingua- og Comenius-programmet er de officielle fællesskabssprog samt irsk og luxembourgsk, idet de sprog, der er mindre udbredt, og som der sjældent undervises i, gives højeste prioritet. Minoritetssprog eller regionale sprog er ikke støtteberettigede i forbindelse med disse foranstaltninger.

I forlængelse heraf skal de samme principper gælde for Tyrkiets deltagelse i de nævnte programmer.

Uden for rammerne af Lingua- eller Comenius-sprogprojekter er det vigtigt at bemærke, at minoritetssprog og regionale sprog kan gøres til genstand for samarbejde i forbindelse med andre Socrates- eller Leonardo da Vinci-projekter.

----

(1)EUT L 69 af 13.3.2003.

----

----

(2004/C 65 E/066)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1210/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Ancona Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Ancona Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/067)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1211/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Carrara Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Carrara Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/068)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1212/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Firenze Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Firenze Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/069)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1213/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Livorno Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Livorno Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/070)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1214/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Macerata Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Macerata Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/071)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1215/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Massa Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Massa Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/072)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1216/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Perugia Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Perugia Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/073)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1217/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Pesaro Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Pesaro Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/074)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1218/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Pisa Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Pisa Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/075)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1219/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Pistoia Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Pistoia Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/076)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1220/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Prato Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Prato Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/077)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1221/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Siena Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Siena Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/078)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1222/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Terni Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Terni Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/079)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1223/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Fiumicino Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Fiumicino Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/080)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1224/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Frosinone Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Frosinone Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

----

----

(2004/C 65 E/081)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1235/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. april 2003)

Om:   Rom Kommunes udnyttelse af midler til aktiviteter for at fremme en bæredygtig byudvikling i EU

I september 2002 forelagde det italienske finansministeriums tilsynsudvalg en opgørelse over udnyttelsen af de midler, der var stillet til rådighed af EU.

Det fremgår af denne opgørelse, hvor foruroligende langsomt og ineffektivt en række lokale myndigheder tildeler de godkendte projekter støtte.

Også Kommissionen har flere gange henledt opmærksomheden på denne alarmerende situation, for så vidt angår lokale myndigheders mangelfulde udnyttelse af EU-midler.

Navnlig visse lokale myndigheder, herunder f.eks. Rom Kommune, har hårdt brug for at udnytte EU-midlerne til at fremme en bæredygtig udvikling af bymiljøet.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse følgende:

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

på skriftlige forespørgsler E-1210/03, E-1211/03, E-1212/03, E-1213/03,

E-1214/03, E-1215/03, E-1216/03, E-1217/03, E-1218/03, E-1219/03,

E-1220/03, E-1221/03, E-1222/03, E-1223/03, E-1224/03 og E-1235/03

(21. maj 2003)

Kommissionen skal henvise det ærede medlem til sin meddelelse med titlen »Bæredygtig byudvikling i Den Europæiske Union: Rammer for handling« (1). Dette dokument indeholder en række betragtninger om, hvorledes Kommissionens forskellige sektorpolitikker af relevans for bymiljøerne bedst kan koordineres.

Med henblik på byernes eventuelle brug af fællesskabsfondene anbefaler dokumentet de kompetente myndigheder i medlemsstaterne bl.a. at være særlig opmærksomme på byernes problemer, når de fremlægger deres operationelle programmer vedrørende mål 1, 2 et 3 med henblik på støtte fra strukturfondene.

Hidtil er der i henhold til ovennævnte dokument hverken ydet støtte fra fællesskabsfondene til de seksten italienske byer, som det ærede medlem nævner, eller i det hele taget til nogen anden europæisk by.

----

(1)  KOM(98) 605 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/082)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1254/03

af Bernard Poignant (PSE) til Kommissionen

(3. april 2003)

Om:   Statistisk registrering af udveksling af goder mellem Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater

Med forordning (EØF) nr. 3330/91 (1) har Det Europæiske Fællesskab udarbejdet statistikker over udveksling af goder mellem medlemsstater. Små virksomheder betragter imidlertid disse angivelser, som ikke på nogen måde begrænser varers bevægelighed, som en administrativ byrde, da det medfører en bøde på omkring 1 500 EUR, hvis disse angivelser ikke forelægges.

Når man læser forordningerne, ser det ud til, at de operatører, der påberåber sig artikel 24 og 25 i direktiv 77/388/EØF (2), kan få dispensation for angivelse af udveksling af goder. I disse artikler præciseres det, at mindre virksomheder kan få mulighed for at forelægge kortere og forenklede skatteangivelser.

Imidlertid er angivelsen af udveksling af goder, som er en gennemførelse af forordningen om statistikker over udveksling af goder i Fællesskabet, obligatorisk i Frankrig for alle operatører, hvis erhvervelser overstiger 100 000 EUR. Operatørerne skal imidlertid parallelt med denne angivelse udarbejde momsangivelser, hvori der stilles krav om de samme oplysninger.

For at forenkle driften i deres virksomhed kræver en række erhvervsdrivende, at tærsklen for obligatorisk angivelse hæves til 150 000 EUR eller måske endda 200 000 EUR.

Hvordan forholder Kommissionen sig til dette forslag? Hvordan kan man fortsat sikre en statistisk undersøgelse af udvekslingen af goder i Fællesskabet, samtidig med at driften af virksomhederne forenkles?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(15. maj 2003)

De statistiske oplysninger om varehandelen mellem medlemsstaterne indsamles på basis af Rådets forordning (EØF) nr. 3330/91 af 7. november 1991 om statistikker over udveksling af goder mellem medlemsstater, den såkaldte Intrastat-forordning.

Forordningen finder kun anvendelse på statistik, og i de fleste lande bliver statistiske oplysninger indsamlet adskilt fra de oplysninger, som de momspligtige i øvrigt skal indgive til de nationale skattemyndigheder om deres leveringer og erhvervelser af goder i Fællesskabet. Da det i Frankrig er forvaltningsmyndigheden Direction générale des douanes et droits indirects, der har ansvaret for Intrastat, har Frankrig valgt en statistisk angivelse, som ligeledes anvendes til skatteformål.

Den tærskel på 100 000 EUR, hvorunder franske virksomheder er fritaget fra at indberette statistiske oplysninger, er baseret på Intrastat-forordningen, som indeholder en tærskelordning, der skal forhindre, at den indberetningsbyrde, der hviler på virksomhederne, særlig de små og mellemstore virksomheder, står i urimeligt forhold til de statistiske mål. Frankrig anvender i henhold til samme Intrastat-forordning ligeledes andre tærskler, der gør det muligt — ud fra virksomhedens omsætning — at fastlægge de nærmere oplysninger, der skal indberettes (forenklet indberetning).

Frankrig har allerede hævet fritagelsestærsklen den 1. januar 2001. Før var den på 38 000 EUR. Ifølge Direction générale des douanes françaises har dette ført til, at ca. 50 000 virksomheder, hvis årsomsætning i 2000 lå under den nye tærskel, blev fritaget fra oplysningspligten. Derudover kan en tredjedel af de oplysningspligtige virksomheder i dag nøjes med en forenklet indberetning.

De statistiske tærskler, som er baseret på kvalitetskravene i Intrastat-forordningen, må ikke forveksles med de tærskler, som medlemsstaterne i givet fald måtte anvende i henhold til direktiv 77/388/EØF (3), og som er til skattemæssige formål og bl.a. kan komme bestemte erhvervsgrene til gode.

Kommissionen forelægger inden længe Europa-Parlamentet og Rådet et forslag til en ny Intrastat-forordning. Målet vil fortsat være at sikre en indberetning, der imødekommer brugernes behov, og at begrænse den indberetningsbyrde, der hviler på virksomhederne. En ny justering af tærsklerne for Frankrig vil være mulig inden for rammerne af denne nye forordning, som skal træder i kraft i 2005.

----

(1)EFT L 316 af 16.11.1991, s. 1.

(2)EFT L 145 af 13.6.1977, s. 1.

(3)  Rådets direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag.

----

----

(2004/C 65 E/083)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1267/03

af Ioannis Marínos (PPE-DE) til Kommissionen

(3. april 2003)

Om:   Odysseus-programmet

Ifølge oplysninger i det ansete nyhedsbrev Agence Europe (12.3.2003) er den første fase af fællesskabsprogrammet Odysseus, hvis formål er kontrol med illegal indvandring, blevet en fiasko på grund af »mangel på et fælles arbejdssprog og problemer med teknisk kompatibilitet. Dette komplicerede det arbejde, de 5 skibe af henholdsvis spansk, italiensk, fransk, britisk og portugisisk nationalitet skulle have udført i fællesskab«, som det anføres i en skrivelse, de spanske myndigheder har sendt til det græske EU-formandskab.

Det fremgår endvidere af oplysningerne, at »der ikke er blevet fundet en eneste illegal indvandrer« i hele dette fællesskabsprograms gennemførelsesperiode.

Stadig ifølge de samme oplysninger har kommissær Vitorino i mellemtiden foreslået, at Middelhavet med henblik på kontrol med illegal indvandring skulle opdeles i tre zoner, som skulle overvåges af henholdsvis Italien, Grækenland og Spanien.

Af hvilke grunde ser Kommissionen efter ovennævnte fiasko mere optimistisk på mulighederne for et heldigt udfald af fællesskabsinitiativerne til forebyggelse af illegal indvandring? Hvilke særlige foranstaltninger vil der blive gennemført i Ægæerhavet, som er et specielt følsomt område og tusindvis af illegale indvandreres indgangsport til Grækenland og de øvrige EU-lande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(15. maj 2003)

Kommissionen reagerer normalt ikke på artikler i pressen.

Kommissionen vil dog gerne først og fremmest slå fast, at operation Odysseus, som er blevet gennemført under de spanske myndigheders ansvar, indgår i de fælles operationer ved de ydre grænser, som er omhandlet i planen for forvaltning af de ydre grænser, der blev vedtaget af RIA-Rådet (Retlige og Indre Anliggender) den 13. juni 2002. Det Europæiske Råd i Sevilla (den 21. og 22. juni 2002) betragtede disse fælles operationer som prioriterede foranstaltninger.

Den kompetente instans i Rådet (»SCIFA+«-arbejdsgruppen) har bl.a. godkendt det Odysseus-projekt, som det ærede medlems spørgsmål drejer sig om; der er tale om en fælles operation, som blev gennemført af Spanien med deltagelse af Frankrig, Italien, Portugal og Det Forenede Kongerige som deltagerlande og en række andre medlemsstater (såsom Grækenland og Nederlandene) og kandidatlande (f.eks. Polen og Letland) som observatører. Ifølge den beskrivelse af operationen, som Spanien har fremlagt, havde den til formål at lade en række skibe fra flere forskellige medlemsstater patruljere for at sikre den fælles overvågning af Schengen-områdets ydre grænser, hvilket bl.a. skulle have en afskrækkende virkning på ulovlig indvandring.

Et af formålene med pilotprojekterne og de fælles operationer er at konstatere, hvilke (juridiske og praktiske) problemer medlemsstaterne står over for under en sådan operation. Kommunikationsproblemer på grund af sprogvanskeligheder og problemer med udstyrets kompatibilitet er således reelle vanskeligheder, som skal løses gennem fælles uddannelse og ved at sikre interoperabilitet mellem udstyret. Det skal fremhæves, at disse problemer allerede var nævnt i Kommissionens meddelelse om en integreret forvaltning af de ydre grænser (1).

Med hensyn til de løsninger, som Kommissionen overvejer at iværksætte, skal det understreges, at det på Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki (den 20. og 21. juni 2003) vil være relevant at sikre sig, at de beslutninger, som blev truffet på Det Europæiske Råds møde i Sevilla i juni 2002, er blevet gennemført korrekt. Mere generelt bør man også på Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki benytte lejligheden til at evaluere resultaterne af det første år af gennemførelsen af planen for forvaltning af de ydre grænser.

Det græske formandskab er i gang med at udarbejde en rapport, som vil blive fremlagt i forbindelse med Det Europæiske Råds møde, og som bl.a. kommer til at dreje sig om de konklusioner, der kan drages af de fælles operationer og pilotprojekter, som er gennemført i den forløbne periode. Kommissionen har til hensigt at bidrage til rapporten ved at foreslå en rationalisering af de planlagte initiativer.

Hvad angår henvisningen til et forslag fra et medlem af Kommissionen, som har ansvaret for retlige og indre anliggender, med henblik på at opdele samarbejdet i Middelhavet i tre zoner, skal Kommissionen meddele det ærede medlem, at dette forslag er fremsat af den konsulent, der har fået til opgave at gennemføre en feasibility-undersøgelse vedrørende forbedringen af kontrollen og overvågningen af EU's ydre søgrænser, som Rådet har anmodet Kommissionen om. Det pågældende medlem af Kommissionen aflagde den 27. og 28. februar 2003 rapport til RIA-Rådet om, hvor langt konsulenten var nået med arbejdet. Den endelige rapport om feasibility-undersøgelsen vil blive offentliggjort i juni 2003.

Ud fra de konklusioner, der drages af de forskellige initiativer, og ovennævnte feasibility-undersøgelse vil Kommissionen eller medlemsstaterne på grundlag af deres respektive kompetence beslutte, om det er hensigtsmæssigt at fremlægge lovgivningsmæssige og/eller operationelle initiativer, der skal iværksættes med henblik på at nå de mål, som er fastsat i ovennævnte handlingsplan.

----

(1)  KOM(2002) 703 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/084)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1351/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(10. april 2003)

Om:   Priskonvergens

Mener Kommissionen, at euroen indtil videre har fremmet priskonvergens i euroområdet og herved gavnet fællesmarkedet og gjort fordelingen af de økonomiske ressourcer mere effektiv? Vil Kommissionen venligst opsummere tilgængelig dokumentation herfor?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(26. maj 2003)

Euroen bør fremme priskonvergens via en række kanaler. For det første udelukker euroen udsving og forskelle i valutakurserne i den monetære politik inden for euroområdet og eliminerer dermed disse kilder til prisspredning. For det andet mindsker udelukkelsen af udsving i valutakurserne transaktionsomkostninger og risici forbundet med handel og investering på tværs af grænserne. Dette bør stimulere handel (1) og investering på tværs af grænserne, øge konkurrencepresset i euroområdet og dermed medføre nedadgående priskonvergens. For det tredje bør indførelsen af eurosedler og -mønter øge prisgennemsigtigheden mellem produkter i forskellige deltagende lande, og det bør øge konkurrencepresset og føre til nedadgående priskonvergens. Denne øgede prisgennemsigtighed bør i teorien også give virksomhederne mulighed for lettere at koordinere priser, som vil føre til opadgående priskonvergens, men sådanne aktiviteter er imod Fællesskabets og de nationale konkurrenceregler.

Euroen vil ikke eliminere al prisspredning i euroområdet. Der vil stadig være prisspredning på grund af faktorer som f.eks. forskellige indirekte skatter og handelshindringer, som Fællesskabets politikker omhandler. Der vil stadig være prisspredning — selv med fuldt integrerede markeder i euroområdet — på grund af forskelle i forbrugersmag og og transportomkostninger.

De vigtigste data, som Kommissionen anvender til overvågning af økonomisk priskonvergens, kommer fra Eurostats prisindeks. Disse data viser, at der har været priskonvergens i euroområdet siden euroens indførelse i 1999. I 1998 var prisspredningen (2) i hele euroområdet på 12,9 %, men i 2001 (seneste data) var den på 12,3 %. I EU som helhed oplevede man en svag stigning i prisspredningen mellem 1998 og 2001, og prisspredningen var mere variabel. Forskellen i udviklingen af euroområdet og EU's prisspredning siden 1998 kan være forårsaget af indførelsen af euroen, selv om andre faktorer også påvirker prisniveauer.

Tabel 1 — Prisspredning blandt lande i EU og euroområdet (3)

Data fra prisindekser inden 2000 er påvirket af den gradvise indførelse af det nye national- og regionalregnskabssystem (ENS95) siden 1995 (4). Data fra 2001 er foreløbige.

Den anden meget vigtige faktor i dataene om prisspredning er, at der har været en nedgang i EU's og euroområdets priskonvergens i de senere år (5) trods indførelsen af euroen. Nedgangen i priskonvergens afspejler muligvis, at det indre markeds indledende virkning på prisspredning er slået igennem. Derudover var der forud for indførelsen af euroen flere år med stigende valutakursstabilitet hos mange af euromedlemmerne, og det har betydet, at noget af virkningen af stabile valutakurser på priskonvergens er slået igennem inden indførelsen af euroen. I denne sammenhæng er det værd at bemærke, at prisspredningen mellem Belgien, Tyskland, Frankrig, Luxembourg, Nederlandene og Østrig, der har haft en lang periode med valutakursstabilitet, kun var på 1,3 % i 2001. Derudover er det for tidligt at sige noget om, hvorvidt indførelsen af eurosedler og -mønter i januar 2002 vil give ny drivkraft til priskonvergens, da de seneste data er fra 2001.

De seneste beviser på priskonvergens for de enkelte produkter er indeholdt i følgende publikationer fra Kommissionen:

Disse publikationer tegner et billede af betydelige prisforskelle for de enkelte produkter, men med nogen tendens til konvergens. F.eks. viser den seneste rapport om bilpriser (data for november 2002), at prisforskellene for nye biler stadig er betydelige, selv om der er nogen konvergens, især inden for euroområdet. Cardiff-rapporten viste, at priserne på forskellige produkter mellem 1992 og 2001 fulgte flere tendenser, selv om den mest almindelige tendens var konvergens i retning af lavere priser. Resultattavlerne for det indre marked viste betydelige prisforskelle i medlemsstaterne med hensyn til dagligvarer og husholdningsvarer, ferskvarer og forbrugerelektronik (data indsamlet i 1999-2000), selv om landene ikke havde konsekvent høje eller lave priser for de pågældende produkter. Tillæg A viste, at prisspredning i EU for alle undersøgte produktkategorier var højere end i USA (data for 1998).

For at opsummere har der tilsyneladende været kontinuerlig priskonvergens i euroområdet siden indførelsen af euroen i 1999, selv om det er foregået i et langsommere tempo end i 1990'erne. Der er dog ikke foretaget mange undersøgelser om dette specifikke emne indtil nu, og det vil vare flere år, før den fulde virkning af euroens indførelse kan ses. Kommissionen vil fortsat overvåge virkningen af euroen på priskonvergens fremover.

----

(1)  Både Bun og Klaasen (2002) samt Micco, Stein og Ordoñez (2002) fandt, at der var en positiv virkning af ØMU på handel mellem eurodeltagere siden starten af 1999 på grundlag af empiriske data.

(2)  Prisspredning beregnes her som variationskoefficienten af deltagende medlemsstaters prisniveauer.

(3)  Prisspredningen beregnes her som variationskoefficienten af medlemsstaternes prisniveauer.

(4)  Yderligere oplysninger i Eurostats »Statistics in Focus« 32/2002, »Purchasing Power Parities and related economic indicators for EU, EFTA and Candidate Countries: Preliminary results for 2000« offentliggjort den 30. juli 2002.

(5)  Disse resultater støttes af J. H. Rogers (2002) ved anvendelse af et andet datasæt for prisniveauer.

(6)  KOM(2002) 743 endelig, december 2002.

----

----

(2004/C 65 E/085)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1361/03

af Roger Helmer (PPE-DE) til Kommissionen

(4. april 2003)

Om:   Medlemsstaternes nettobidrag til og/eller -indtægt fra EU

Kan Kommissionen oplyse de 15 medlemsstaters nettobidrag til og/eller -indtægt fra EU for 1998, 1999, 2000, 2001 og 2002? Kan Kommissionen yderligere oplyse de 15 medlemsstaters forventede nettobidrag og/eller -indtægt for 2003 og 2004 samt de forventede nettobidrag og/eller -indtægter for det udvidede EU i 2005, 2006, 2007 og 2008?

Min anmodning om oplysninger gælder kun direkte overførsler af midler og ikke anslået udbytte, som er mindre håndgribeligt.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(5. maj 2003)

Som svar på det ærede medlems anmodning kan følgende oplyses:

----

----

(2004/C 65 E/086)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1394/03

af Caroline Lucas (Verts/ALE) til Kommissionen

(16. april 2003)

Om:   Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor i Irland

Vil Kommissionen angive, hvilke virksomheder der var ansvarlige for opførelsen af Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor i Irland?

Kan Kommissionen ligeledes forelægge:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(19. juni 2003)

Europa-Kommissionens Levnedsmiddel- og Veterinærkontor i Grange i Irland blev til via Office of Public Works (OPW) i Dublin. Bygningen blev tegnet af OPW's Architectural Services Division, og bygge- og anlægskontrakten blev efter licitation tildelt Michael Mc Namara & Co.

----

----

(2004/C 65 E/087)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1405/03

af Herbert Bösch (PSE) til Kommissionen

(23. april 2003)

Om:   Kommissionens personalepolitik

For godt to år siden vakte Kommissionens repræsentation i Wien opmærksomhed på grund af dens ansættelsesmetoder. Folk blev ansat på kontraktbasis med henblik på at udføre forskellige opgaver, uden at Kommissionen i Bruxelles havde kendskab til det. Under Kommissionens kontrolbesøg måtte disse arbejdstagere »gå under jorden«, det vil sige, at de blev bedt om på disse dage at arbejde hjemme i stedet for på repræsentationen. Kommissionen er imidlertid allerede blevet dømt i en retssag ved den østrigske arbejds- og socialdomstol, og OLAF foretager for øjeblikket undersøgelser.

Den daværende stedfortræder ved Kommissionens repræsentation i Wien, Hatto Käfer, blev for nylig ansat som talsmand ved Domstolen og er hermed blevet forfremmet fra en A5-stilling til en A3-stilling. Käfer var den person, der i tilfælde af kontrol fra Kommissionens side skriftligt anmodede alle kontraktansatte om at arbejde videre hjemme og ikke vise sig på Kommissionens repræsentation.

Alberto Hasson, der i sin tid var ansvarlig for repræsentationerne i medlemslandene, leder nu midlertidigt forvaltningen af hele Generaldirektoratet for Presse og Kommunikation og bliver snart udnævnt til direktør for denne institution. Hasson var en af de hovedansvarlige for Kommissionens repræsentation i Wien og er blandt andet ansvarlig for uden varsel at afskedige repræsentationens tillidskvinde.

Plejer Kommissionen at forfremme tjenestemænd, som er genstand for igangværende undersøgelser?

Hvis ja: I hvilke tilfælde har Kommissionen benyttet en sådan fremgangsmåde?

Hvis nej: Hvilke foranstaltninger træffer Kommissionen i sådanne tilfælde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(15. juli 2003)

Ovennævnte forespørgsel omhandler navngivne tjenestemænd i Kommissionen og indeholder påstande om, at de skulle have gjort sig skyldige i visse forhold. Disse påstande skader de pågældendes omdømme, er i modstrid med princippet om forhåndsformodning om manglende skyld, der gælder for alle personer, og vil desuden også kunne skade de pågældende tjenestemænds administrative og retlige stilling.

Kommissionen ønsker at foretage følgende berigtigelser i forhold til visse af de punkter, det ærede medlem anfører:

----

----

(2004/C 65 E/088)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1411/03

af Ioannis Marínos (PPE-DE) og Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Rådet

(23. april 2003)

Om:   Gennemførelse af Interreg-programmet i Albanien

Repræsentanter for det græske etniske mindretal i det sydlige Albanien og Karamelos, medlem af det albanske parlament, har under en nylig pressekonference i Europa-Parlamentet (den 2. april 2003) klaget over, at kun 30 % af midlerne under Fællesskabets Interreg II-program for foranstaltninger på begge sider af den græsk-albanske grænse er blevet udnyttet, medens Interreg III (som blev oprettet for perioden 2000-2006) endnu ikke er blevet påbegyndt. Følgelig ydes der ingen støtte fra fællesskabsmidler til projekter og initiativer til forbedring af situationen blandt det internationalt anerkendte græske mindretal i det sydlige Albanien. Dette græske mindretal blev i årtier forfulgt af Enver Hoxha's tyranniske og totalitære styre, og har endnu ikke de grundlæggende demokratiske rettigheder, som det er berettiget til, hvilket EU's institutioner i øvrigt har påpeget gentagne gange. De samme repræsentanter understregede under deres besøg i Europa-Parlamentet, at der 12 år efter det ovennævnte styres fald endnu ikke er blevet foretaget en folketælling af den samlede græske befolkning i Albanien, hvilket er normalt i henhold til den praksis, som følges i alle velordnede europæiske lande.

Er de ovennævnte oplysninger vedrørende gennemførelsen af Interreg II og III korrekte? I bekræftende fald hvad skyldes denne forsinkelse, som har følger for livskvaliteten for i tusindvis af grækere og albanere i det sydlige Albanien? Hvorledes agter Rådet at lægge pres på Albanien, således at der gennemføres en pålidelig folketælling af den albanske befolkning efter de europæiske modeller med henblik på at fastlægge størrelsen af det græske og af andre mindretal (sigøjnere, roma, slavere, osv.), som lever i dette land?

Svar

(17. november 2003)

----

----

(2004/C 65 E/089)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1421/03

af Pernille Frahm (GUE/NGL) til Kommissionen

(15. april 2003)

Om:   Landbrugspolitik

Hvor meget vurderer Kommissionen, at »Producer Support Estimate« som led i EU's landbrugspolitik udgør, hvor meget heraf er »Market price support«, og hvor meget af disse beløb kan henføres til diverse produkter, såsom sukker, oksekød, mælkeprodukter, hvede og grøntsager?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(2. juni 2003)

OECD's overslag over den samlede støtte, hvoraf overslaget over producentstøtten måler den andel, som økonomiske overførsler fra forbrugerne og skatteyderne til landbrugerne udgør af landbrugets bruttoindkomst af producerede varer, blev udviklet for at vurdere den støtte, en OECD-økonomi yder til landbrugssektoren som følge af politiske foranstaltninger, dvs. at betalingerne via budgettet kun udgør en del af det.

Den anvendte metode har imidlertid en række mangler, da den baserer beregningen af disse økonomiske overførsler (udtrykt i teoretiske euro eller dollar eller andre nationale valutaer) på forskellen mellem hjemmemarkedspriser og verdensmarkedspriser, der er bestemt under markedsvilkår, som ikke er optimale. Den introducerer desuden markedsprissvingninger, der forstærkes ved anvendelsen af valutakurser, som er et udtryk for den økonomiske adfærd som helhed og valutaspekulation. Med andre ord kan overslaget over producentstøtten stige eller falde på grund af disse parametre, selv om en politik ikke ændres.

I de senere år har OECD fremhævet visse støtteforanstaltningers produktions-, markeds- og handelsforstyrrende karakter (markedsprisstøtte og input- og outputrelaterede betalinger) og sammenholdt dem med strategier for frakoblet støtte, såsom arealbetalinger, direkte bedriftsindkomststøtte, betalinger på grundlag af historiske rettigheder osv., som i langt mindre grad eller slet ikke har nogen forstyrrende effekt.

Kommissionen har til stadighed påpeget den nuværende metodes mangler og fejlvisninger, dvs. de for højt beregnede økonomiske overførsler, men har samtidig været på vagt over for visse politikkers skadelige indvirkning på hjemmemarkederne og verdensmarkedet og den andel af denne støtte, der direkte kommer bedrifterne til gode (indkomstoverførselseffektivitet).

I »Reformen af den fælles landbrugspolitik — bæredygtigt landbrug på lang sigt« foreslår Kommissionen strategier, der skal mindske den forstyrrende effekt af støtte mest muligt og samtidig sikre landbrugsproducenternes bæredygtighed og iværksætterånd gennem frakoblede foranstaltninger til gengæld for en større grad af god landbrugspraksis, herunder bedre miljøpleje. I kraft af frakoblingen vil den andel af indkomsten, som landbrugeren får via støtteforanstaltningen, stige væsentligt, mens de handelsforstyrrende foranstaltninger, såsom markedsprisstøtte, vil blive indskrænket betydeligt.

OECD anslår den samlede producentstøtte til 100,266 mia. EUR i gennemsnit for 2000-2002, hvoraf 57 % eller 56,820 mia. EUR ifølge beregningen er markedsprisstøtte, og 40 % direkte kan tilskrives specifik produktprisstøtte. Dette tal er for højt på grund af en række faktorer, såsom referencepriser, valutakurser osv., og tager ikke højde for 29 % af landbrugsproduktionen, hvor støtteniveauet er meget lavt, eller der slet ikke ydes støtte (som fx frugt og grøntsager, vin, blomster og prydplanter). Det vil sige, at politikken for de 71 % registrerede produkter ekstrapoleres til de resterende afgrøder.

Hvad angår de specifikke produkter, der er nævnt, er markedsprisstøtten ifølge OECD's beregning 1,131 mia. EUR for sukker, 15,364 mia. EUR for oksekød (hovedsagelig på grund af foranstaltninger i forbindelse med bovin spongiform encephalopati (BSE)), 7,71 mia. EUR for mælk og 4,488 mia. EUR for hvede. Som tidligere nævnt indgår grøntsager, bortset fra kartofler, ikke i de 71 %, som overslaget over producentstøtte dækker. Alle de andre produkter, der er medtaget, tegner sig dog tilsammen kun for 5,674 mia. EUR.

----

----

(2004/C 65 E/090)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1425/03

af Dorette Corbey (PSE) til Kommissionen

(15. april 2003)

Om:   Direktiv om emballage og emballageaffald

Direktivet om emballage og emballageaffald (94/62/EF (1)) er i øjeblikket under revision. I direktivets artikel 6 fastlægges de kvantitative mål for genanvendelse og genvinding af emballageaffald. Artiklens indledende sætning har følgende ordlyd:

Kan Kommissionen bekræfte, at opfyldelse af målsætningerne for genanvendelse og genvinding er en bindende forpligtelse for medlemsstaterne?

Kan Kommissionen bekræfte, at den som vogter af den korrekte gennemførelse, håndhævelse og anvendelse af fællesskabsretten vil indlede en overtrædelsesprocedure mod de medlemsstater, som ikke opfylder målsætningerne i artikel 6?

Deler Kommissionen den opfattelse, at de foranstaltninger, medlemsstaterne skal træffe, blot er et middel til at opfylde forpligtelserne i henhold til artikel 6 og ikke et mål i sig selv?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(3. juni 2003)

Opfyldelsen af målene for genanvendelse og genvinding er bindende forpligtelser for medlemsstaterne i henhold til artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald. Kommissionen kan bekræfte, at den fuldt ud vil spille sin rolle som EF-traktatens vogter og forfølge alle sager vedrørende manglende opfyldelse af direktivets mål. Dette vil om nødvendigt også omfatte iværksættelse af overtrædelsesprocedurer efter EF-traktatens artikel 226.

I henhold til artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger til at nå de mål, der er nævnt i samme artikel. Medlemsstaterne har mulighed for selv at vælge, hvilke midler de vil benytte for at nå disse mål, forudsat at fællesskabslovgivningen overholdes.

----

(1)EFT L 365 af 31.12.1994, s. 10.

----

----

(2004/C 65 E/091)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1448/03

af Chris Davies (ELDR) til Kommissionen

(28. april 2003)

Om:   Radioaktivt brændstof og affald

Hvilke krav stiller Kommissionen for at garantere sikkerheden ved udskibning i europæiske farvande af radioaktivt brændstof og radioaktivt affald?

Har Kommissionen givet udtryk for særlig bekymring i forbindelse med transport af MOX til og fra det nukleare oparbejdningsanlæg i Sellafield, Cumbria, Det Forenede Kongerige?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(26. maj 2003)

Det ærede medlems opmærksomhed henledes på de tidligere svar, Kommissionen har afgivet på tilsvarende eller dermed beslægtede spørgsmål, og hvor der kan findes yderligere oplysninger (H-0398/01 fra Fitzsimons under spørgetiden i Europa-Parlamentets mødeperiode i maj 2001 (1), E-3277/01 fra Breyer (2), H-0501/02 fra Fitzsimons under spørgetiden i Europa-Parlamentets mødeperiode i juli 2002 (3) samt P-1904/02 fra Doyle (4)).

International transport af radioaktivt materiale er omfattet af internationale bestemmelser som f.eks. Den Internationale Søfartsorganisations bestemmelser vedrørende søtransport, fællesskabslovgivningen og den lovgivning og de procedurer, der gælder for de berørte afsender-, modtager- og transitlande.

Desuden indeholder Rådets direktiv 93/75/EØF af 13. september 1993 om mindstekrav til skibe, der er på vej til eller fra Fællesskabets søhavne med farligt eller forurenende gods (5), en forpligtelse for et sådant skibs reder til før afsejlingen at give myndighederne i medlemsstaten meddelelse om bestemmelsesstedet, den påtænkte sejlrute og arten af det farlige gods, der transporteres.

I Det Forenede Kongerige er MOX underkastet lovbestemt kontrol i henhold til sikkerhedskontrolordningen. Kommissionen skal via Euratoms Sikkerhedskontrol varetage, at sikkerhedsbestemmelserne overholdes.

Sikkerhedsforanstaltningerne i forbindelse med sådanne transporter skal være i overensstemmelse med de internationale og nationale bestemmelser om transport af radioaktivt materiale. Det er op til de nationale myndigheder at sikre, at disse bestemmelser efterkommes.

Det Forenede Kongeriges Office of Civil Nuclear Security (OCNS) er ansvarligt for, at de civile nukleare instanser sikrer en betryggende transport af »følsomme kategorier« af nukleart materiale. OCNS er således Det Forenede Kongeriges udpegede nationale myndighed under konventionen om fysisk beskyttelse af nukleart materiale i forbindelse med forsendelser til og fra oversøiske destinationer.

Sikkerhedsforanstaltningerne i forbindelse med forsendelser af MOX mellem Japan og Det Forenede Kongerige er også blevet taget op til fornyet undersøgelse af de amerikanske og japanske myndigheder. Alle sikkerhedsmyndigheder var overbevist om, at sikkerhedsforanstaltningerne var »tilstrækkeligt solide til at kunne imødegå enhver potentiel trussel«.

På denne baggrund ser det ud til, at der er etableret fyldestgørende sikkerhedsforanstaltninger for forsendelser af MOX til og fra Det Forenede Kongerige.

----

(1)  Skriftligt svar af 15.5.2001.

(2)EFT C 172 Ε af 18.7.2002.

(3)  Skriftligt svar af 2.7.2002.

(4)EFT C 277 af 14.11.2002.

(5)EFT L 247 af 5.10.1993.

----

----

(2004/C 65 E/092)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1463/03

af Paulo Casaca (PSE) til Kommissionen

(29. april 2003)

Om:   Dyrkning af bomuld i kunstvandingsområdet Alqueva

I lighed med, hvad der allerede er tilfældet i andre medlemsstater (Spanien og Grækenland), vil det med det nye kunstvandingsområde Alqueva være muligt at dyrke bomuld i Portugal. Der er tale om en målafgrøde, der påviseligt kan dyrkes, og der er betydelig interesse for at foretage investeringer.

Vil Kommissionen for Portugals vedkommende foreslå vilkår svarende til dem, der gælder for de nævnte medlemsstater med henblik på udvikling af denne afgrøde? Kan Kommissionen give en detaljeret besvarelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(5. juni 2003)

Kommissionen er opmærksom på udviklingen af kunstvandingsområdet Alqueva og de muligheder, som det giver for udviklingen af landbrugsafgrøder.

Imidlertid har de foranstaltninger, som Rådet har truffet i forbindelse med reformen af støtteordningen for bomuld, jf. forordning (EF) nr. 1051/2001 (1), især til formål at mindske udvidelsen af bomuldsdyrkningen, da denne kan have en negativ indvirkning på miljøet. Af disse grunde og på grund af støtteniveauet og budgetudgifterne pr. hektar vil det være vanskeligt for Kommissionen at foretage lovgivningsændringer med henblik på en udvidelse af denne afgrøde.

Kommissionen har under alle omstændigheder til hensigt at indlede nogle overvejelser om bomuldsstøtte-ordningens fremtid.

----

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 1051/2001 af 22. maj 2001 om støtte til bomuldsproduktionen, EFT L 148 af 1.6.2001.

----

----

(2004/C 65 E/093)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1508/03

af Gabriele Stauner (PPE-DE) til Kommissionen

(28. april 2003)

Om:   Budgetkonto A-1090 — Indkomstforbedringer for medlemmer af Kommissionen

Medlemmer af Kommissionen har i årevis draget fordel af indkomstforbedringer, idet de ikke har ladet dele af deres vederlag overføre til konti på deres tjenestested Bruxelles men har ladet dem overføre til andre EU-stater og i denne forbindelse gjort krav på de såkaldte justeringskoefficienter. Kommissionen anførte bl.a. til sit forsvar (jf. svar på skriftlig forespørgsel P-1805/02) (1), at Rådet og Parlamentet jo hvert år på budgettet havde afsat de nødvendige bevillinger til sådanne overførsler, og at disse udtrykkeligt var blevet medtaget i de tilsvarende budgetanmærkninger.

Indtil regnskabsåret 2002 var den relevante budgetkonto (A-1090 — Tilpasninger af lønningsregulativet/Justeringskoefficienter) forsynet med følgende anmærkning: »Denne bevilling er bestemt til at dække ... de justeringskoefficienter ..., der anvendes på den del af lønnen, der overføres til et andet land end det, hvor tjenestestedet er beliggende.« Denne anmærkning var blevet foreslået på ny af Kommissionen i dens foreløbige forslag til budget for 2003. Rådet lod denne anmærkning udgå under førstebehandlingen. Dette blev bekræftet af Kommissionen.

Hvilken konklusion drager Kommissionen af budgetmyndighedens afgørelse om at lade denne anmærkning udgå?

Mener Kommissionen, at dens medlemmer på trods heraf fortsat kan gøre krav på justeringskoefficienter, når de lader en del af deres vederlag overføre til et andet land end det, hvor tjenestestedet er beliggende?

Hvilken konklusion drager Kommissionen i denne forbindelse af den kendsgerning, at muligheden for sådanne pengeoverførsler ved anvendelse af justeringskoefficienten heller ikke er fastsat eller nævnt med noget ord i den relevante forordning om lønningsregulativ for Kommissionens medlemmer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(23. juni 2003)

Som det vil være det ærede medlem bekendt fra tidligere svar, har de vægtede overføringsordninger, som der henvises til, altid været gældende for medlemmer af Domstolen og Revisionsretten såvel som for Kommissionens medlemmer. Ordningens lovlighed er, som det ærede medlem vil vide, blevet bekræftet i en administrativ afgørelse truffet af Domstolen. Herefter genindførte medlemmerne af Domstolen og Revisionsretten ordningen, hvilken det ærede medlem er bekendt med. I juni 2002 besluttede Kommissionen at suspendere ordningen, og denne beslutning står stadig ved magt.

Som følge af Rådets beslutning om at fjerne anmærkningen, således som det understreges i det ærede medlems forespørgsel, understregede generaldirektøren for Generaldirektoratet for Budget den 7. maj 2002 over for formanden for Rådets budgetudvalg, at proceduren ifølge Kommissionen var at betragte som »ikke normal«, idet Kommissionen ikke var blevet hørt eller underrettet, og der ikke var givet nogen forklaring i begrundelsen. Det ligger imidlertid fast, at anmærkningen til den pågældende budgetpost ikke havde nogen betydning for lovligheden, og at fjernelsen af anmærkningen derfor heller ikke havde nogen betydning, hvilket fremgår af det faktum, at bevillingen blev opretholdt (i samme størrelsesorden som i de foregående år).

----

(1)EFT C 309 Ε af 12.12.2002, s. 164.

----

----

(2004/C 65 E/094)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1515/03

af André Brie (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. maj 2003)

Om:   Omfattende skov- og kratrydning i FFH-områder i landkredsen Elbe-Elster i den tyske delstat Brandenburg

Gennem længere tid er der foretaget omfattende skov- og kratrydning ved floderne Schwarze Elster, Pulsnitz og Röder (landkredsen Elbe-Elster i Brandenburg), hvilket de kompetente myndigheder (Brandenburgs miljøministerium) begrunder med nødvendigt sanerings- hhv. vedligeholdelsesarbejde på de berørte diger.

Sådant arbejde er allerede eller vil blive gennemført i følgende udpegede flora-, fauna- og habitat-områder (FFH):

Brandenburgs miljøministerium betragter dette arbejde som en vedligeholdelsesforanstaltning (presserende behov for sikring mod oversvømmelse), selv om der hverken i forbindelse med højvandet i august 2002 eller i januar 2003 var tale om nogen akut fare ved disse floder. Den omfattende skov- og kratrydning i disse FFH-områder er i høj grad til skade for beskyttede levesteder og dyrearter.

Kan Kommissionen oplyse,

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(18. september 2003)

Det ærede medlem er sikkert klar over, at artikel 6, stk. 3 og 4, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (1) foreskriver, at alle planer eller projekter, der kan påvirke en lokalitet af fællesskabsbetydning væsentligt, skal vurderes med hensyn til deres virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne. Hvis en plan eller et projekt vurderes negativt, kan der kun gives tilladelse hertil af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, og fordi der ikke findes nogen alternativ løsning. I så fald skal medlemsstaten træffe alle nødvendige kompensationsforanstaltninger for at sikre, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes.

I den foreliggende sag er Kommissionen ikke blevet informeret om de forhold, som det ærede medlem nævner. Dog har Kommissionen på grundlag af de dokumenter, den har modtaget fra det ærede medlem, nu indhentet yderligere oplysninger i sagen.

Ifølge disse oplysninger ser situationen ud som følger:

----

(1)EFT L 206 af 22.7.1992.

----

----

(2004/C 65 E/095)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1585/03

af Joan Vallvé (ELDR) til Kommissionen

(8. maj 2003)

Om:   Sproglig mangfoldighed

Jeg bifalder kommissionsmedlem Viviane Redings ord i en artikel (se Agence Europe af 12. april), hvori hun gør sig til fortaler for sproglig mangfoldighed og mener, at engelsk ikke nødvendigvis har førsteprioritet. Viviane Reding nævner sit eget land, Luxembourg, hvor »modersmålet er luxembourgsk, hvor vore tysktalende og fransktalende naboers sprog høres overalt, og hvor man også hører de store italienske og portugisiske befolkningsdeles sprog. Folk lærer også engelsk, og vi er godt rustet til livet i et multilingvistisk samfund (...). Tror I virkelig, at det er bedre for borgerne i Luxembourg at starte med at lære engelsk frem for at lære deres naboers sprog, og mon førsteprioriteten for dem, der taler et minoritetssprog, virkelig er at lære engelsk?«, spurgte hun og bemærkede, at »den sproglige situation varierer så meget fra region til region i Europa, at det ikke er muligt at træffe samme valg for alle«.

Comenius-sprogprojekterne har til formål at fremme deltagelse af alle sproglige grupper. I Vejledning for ansøgere 2000 kan man under »fremme af sproglig mangfoldighed« således læse, at Comenius-sprogprojekterne søger at fremme den sproglige mangfoldighed i Europa ved at tilskynde til anvendelse af alle de officielle sprog i Den Europæiske Union (samt irsk og luxembourgsk), navnlig de sprog i Den Europæiske Union, der er mindre udbredt og som der sjældent undervises i. Der kan også ydes tilskud til nationale sprog i EFTA/EØS-lande og de øvrige ansøgerlande, der deltager i Socrates.

I Comenius-sprogprojekterne vil mindst en af de to partnere normalt repræsentere et af disse sprog. Mange elever vil således få lejlighed til at lære et sprog at kende, som ikke er med i deres læseplan. Det er netop et af de væsentligste aspekter i forbindelse med den europæiske merværdi ved disse projekter. På samme tid angives det i bilag 3 til den nævnte vejledning, under kapitlet »Gennemførelse af princippet om ligebehandling i anden fase af Socrates-programmet«, at der ligeledes vil blive »tilskyndet til foranstaltninger, der fremmer fuld og aktiv deltagelse i programmet for personer fra alle etniske grupper og sproggrupper«.

I betragtning af alle de ovennævnte gode hensigter samt Europa-Parlamentets beslutning om en informations- og kommunikationsstrategi for Den Europæiske Union (P5_TA-PROV(2003)0187, Strasbourg, 10.4.2003), som understreger, at der må tages hensyn til alle de officielle sprog i medlemslandene, hvad mener Kommisionen da om muligheden for at henvise til alle de officielle sprog i naboområderne i den nye udgave af vejledningen for Socrates-ansøgere?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(19. juni 2003)

I Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 253/2000/EF af 24. januar 2000 om iværksættelse af anden fase af Fællesskabets handlingsprogram for almen uddannelse Socrates (1) er de sprog defineret, som indgår i de projekter, der fokuserer på undervisning i og tilegnelse af sprog: nemlig de officielle fællesskabssprog samt irsk og letzeburgesch (bilag til afgørelse nr. 253/2000/EF: Aktion 1: Comenius: skoleuddannelse, aktion 1.1, punkt 2b).

Det vil derfor i den nye udgave af vejledningen for ansøgere ikke være muligt med en henvisning til alle de officielle sprog i naboområderne, når det gælder sprogprojekterne i Comenius.

Men de skoleprojekter i Comenius, der fremmer samarbejdet mellem skoler (bilag til afgørelse nr. 253/2000/EF: Aktion 1: Comenius: skoleuddannelse, aktion 1.1, punkt 2a) kan være målrettet mod disse sprog som et fælles emne for de deltagende skoler.

----

(1)EFT L 28 af 3.2.2000.

----

----

(2004/C 65 E/096)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1622/03

af Patricia McKenna (Verts/ALE) til Kommissionen

(13. maj 2003)

Om:   Undtagelse fra nitratdirektivet

Den irske regering har for nylig lovet de irske landbrugsorganisationer, at den vil søge at opnå en undtagelse fra begrænsningerne gældende for spredning af slam i henhold til nitratdirektiv 91/676/EØF (1).

Hvordan vil Kommissionen reagere på dette løfte, der blev givet under forhandlingerne om en ny national aftale (støtte til fremskridt)?

Hvis et velhavende EU-medlemsland som Irland, der har været medlem i mange år, stadig prøver på at slippe for at gennemføre EU-lovgivningen, er Kommissionen da enig i, at en sådan adfærd sender et dårligt signal til kandidatlandene?

----

(1)EFT L 375 af 31.12.1991, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/097)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1623/03

af Patricia McKenna (Verts/ALE) til Kommissionen

(13. maj 2003)

Om:   Irlands gennemførelse af EU-direktiverne

Irland har endnu ikke gennemført EU-direktiv 91/676/EØF (1) og har endnu ikke fastlagt grænser for spredning af slam og gødning på landbrugsjord for at beskytte vandkvaliteten. Irland er den eneste medlemsstat, der endnu ikke har gjort dette.

Hvilke skridt er Kommissionen ved at tage for at sikre, at Irland overholder dette direktiv? Er Kommissionen enig i, at Irland er kendt for ikke at gennemføre EU-miljølovgivning, og at der nu er brug for effektive foranstaltninger for at sikre, at denne lovgivning hurtigt og korrekt håndhæves?

----

(1)EFT L 375 af 31.12.1991, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/098)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1624/03

af Patricia McKenna (Verts/ALE) til Kommissionen

(13. maj 2003)

Om:   Udpegelse af zoner i Irland, der er sårbare over for nitrat

Irland har endnu ikke udpeget de zoner, der er sårbare over for nitrat, således som det kræves af nitratdirektivet 91/676/EØF (1). For to år siden lovede den daværende miljøminister at gøre dette, men ingenting skete. Hvilke skridt er Kommissionen ved at tage for at sikre, at Irland opfylder sine forpligtelser i henhold til nitratdirektivet? Truer Kommissionen med at tilbageholde udbetaling af landbrugsstøtte, dersom Irland ikke overholder direktivet? Har den irske regering fremsendt oplysninger om foreslåede hjælpeforanstaltninger og en tidsplan for disses gennemførelse?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

på skriftlige forespørgsler E-1622/03, E-1623/03 og E-1624/03

(26. juni 2003)

Kommissionen er forpligtet til at sikre, at alle medlemsstater, herunder Irland, handler i overensstemmelse med kravene i Rådets direktiv 91/676/EØF af 12. december 1991 om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget. Den 10. oktober 2001 bragte den Irland for Domstolen på grund af manglende overholdelse af disse krav (2). Nærmere bestemt gjorde Kommissionen opmærksom på, at der ikke var udpeget nitratsårbare zoner, og at der ikke var udarbejdet handlingsprogrammer herfor. Man afventer Domstolens afgørelse.

Under henvisning til fællesskabsfonde og især til udvikling af landdistrikterne (Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL)) (3) blev Kommissionens retningslinjer for gennemførelse af direktiv 91/676/EØF udsendt til medlemsstaterne i maj 2000. I henhold til disse retningslinjer skal programmeringsdokumenter for udvikling af landdistrikterne for visse lande indeholde klare og uigenkaldelige forpligtelser til at sikre, at deres programmer er i overensstemmelse med beskyttelsen af sårbare zoner, jf. direktiv 91/676/EØF.

Programmeringsdokumenter for udvikling af landdistrikterne skal omfatte:

I retningslinjerne pegede Kommissionen på, at den formelt ville meddele medlemsstaterne, når den ville træffe øjeblikkelige og passende foranstaltninger over for uregelmæssigheder i forbindelse med betingelser for gennemførelse, jf. Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 og Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999 af 17. maj 1999 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (5), det vil i dette tilfælde sige en specifik misligholdelse af forpligtelsen til at udpege nitratsårbare zoner.

Irland påtog sig disse forpligtelser i landets plan for udvikling af landdistrikterne, der blev godkendt af Kommissionen i slutningen af 2001.

Den 23. februar 2003 meddelte de irske myndigheder, at de ville iværksætte et handlingsprogram for hele det irske område, jf. artikel 3, stk. 5, i direktiv 91/676/EØF. Det fremgik, at handlingsprogrammet skulle være udviklet inden juni 2003.

Det er for tidligt at udtale sig om undtagelsesbestemmelser, da handlingsprogrammet, hvorfra der skulle søges om undtagelser, endnu ikke er på plads.

Alle tiltrædelseslandene har i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne forpligtet sig til helt og fuldt at gennemføre direktivet i national lovgivning senest ved tiltrædelsen, herunder etablering af handlingsprogrammerne. Kommissionen vil nøje følge disse forberedelser.

----

(1)EFT L 375 af 31.12.1991, s. 1.

(2)  Sag C-2001/396, Kommissionen mod Irland.

(3)EFT L 160 af 26.6.1999.

(4)EFT L 214 af 13.8.1999.

(5)EFT L 160 af 26.6.1999.

----

----

(2004/C 65 E/099)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1684/03

af Jens-Peter Bonde (EDD) til Kommissionen

(20. maj 2003)

Om:   Definition på »kontrakt med Kommissionen«

I forlængelse af Kommissionens svar af 11. februar på mit spørgsmål vedrørende udvælgelsesprøven i forespørgsel E-2968/02 (1) vil jeg gerne have uddybet betegnelsen »kontrakt med Kommissionen«.

Besvarelsen lyder som følger: »x candidates were called to the oral test exam. Of these, x had or have had contracts with the Commission«.

Vil De venligst oplyse mig om betegnelsen »Young national Expert« hører under definitionen »kontrakt med Kommissionen«?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(20. juni 2003)

I Kommissionens svar af 11. februar 2003 henvises der til ansøgere, som havde eller havde haft »kontrakt med Kommissionen«. Det betyder, at de havde eller havde haft en »tidsubegrænset« kontrakt eller en kontrakt som »midlertidigt ansat« eller »hjælpeansat« i Kommissionen i henhold til artikel 1 (18) og artikel 2 (18) i afsnit I vedrørende de almindelige bestemmelser i Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne.

Kontrakterne med de »udstationerede nationale eksperter« er ikke registreret i Kommissionens database, og deltagerne i en udvælgelsesprøve anmodes heller ikke om at give oplysning herom.

----

(1)EUT C 192 Ε af 14.8.2003, s. 88.

----

----

(2004/C 65 E/100)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1713/03

af Ioannis Marínos (PPE-DE) og Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(23. maj 2003)

Om:   Kapitalmarkedet i Grækenland

Det er velkendt, at der i Grækenland i perioden 1999-2001 skete en omfordeling af indkomsterne gennem børsen, hvis omfang blev anslået til omkring 100 mia. EUR. Det drastiske fald i det generelle prisindeks på den græske børs (som begyndte i 2000 og accelererede i 2001 og 2002) har skabt sociale spændinger og uløselige problemer for hundredtusinder af græske borgere, der havde investeret deres opsparinger (eller penge lånt med henblik på investering) på børsen. Hele situationen har skabt tvivl omkring den måde, hvorpå det græske kapitalmarked fungerer og kontrolleres, samt muligheden for at undgå en tilsvarende situation i fremtiden.

Hvad mener Kommissionen om kapitalmarkedets struktur og funktionsmåde i Grækenland, især hvad angår perioden 1999-2001? Er der sket en omfordeling af indkomsterne gennem børsen af tilsvarende omfang i andre EU-medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(26. juni 2003)

Kommissionen kan ikke bekræfte det tal, som de ærede medlemmer nævner, vedrørende de tab, som investorer har lidt på den græske børs, men Kommissionen deler i høj grad medlemmernes bekymring om konsekvenserne af faldet i aktiepriser på den græske børs.

Det bør imidlertid tages i betragtning, at det drastiske fald i det generelle prisindeks på den græske børs fulgte efter en meget stor stigning mellem 1996 og 2000. Moderniseringen af børsen og udsigten til at tiltræde Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU) øgede investorernes forventninger til udbytte af kapitalinteresser i slutningen af 1990'erne. Det generelle prisindeks på Athens børs steg med ca. 600 % mellem 1996 og 1999. Det er faldet efterfølgende med ca. 65 %. Det er uden tvivl et drastisk fald, men det er i tråd med tendenserne for størstedelen af børserne. Siden januar 2000 er det vigtigste franske indeks faldet med ca. 50 %, det tyske indeks med ca. 55 % og det britiske indeks med ca. 40 %.

Først faldt priserne på aktier inden for teknologi, medier og telekommunikation, derefter spredte de faldende priser sig til alle sektorer på grund af investorernes bekymring over usikkerheden med hensyn til udbytte i en svækket global økonomi og geopolitisk usikker situation samt manglende tillid til den erhvervsmæssige styring og markedsintegritet. Kommissionen ønsker at understrege, at den hurtige og fuldstændige gennemførelse af alle foranstaltningerne i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser, initiativerne inden for erhvervsmæssig styring samt rationaliseringen af rammerne for regulering og tilsyn på fællesskabsplan vil være meget vidtrækkende og dermed øge beskyttelsen af investorer samt stabiliteten og effektiviteten af det finansielle system til fordel for både investorer og virksomheder.

----

----

(2004/C 65 E/101)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1758/03

af María Sornosa Martínez (PSE) til Kommissionen

(20. maj 2003)

Om:   Behovet for epidemiologisk forskning i de virkninger, som Prestiges undergang har for sundheden

Nogle måneder efter den miljøkatastrofe, der indtraf i forbindelse med Prestiges forlis, kan det konstateres, at når det gælder spørgsmålet om den offentlige sundhed, er der ikke blevet offentliggjort data om graden af forurening hos de berørte personer. Der er ikke blevet gennemført målinger af koncentrationerne af giftige stoffer i deres blod eller urin, og derfor spilder man kostbar tid, hvor der kunne indhentes oplysninger om udslippets følger for befolkningen.

Selv om der rent fysisk har kunnet fastslås en række umiddelbare virkninger for helbredet som følge af direkte eller indirekte kontakt med råolien fra Prestige (som eksempel kan nævnes de mange tilfælde af øjenkatar, hovedpine, kvalme og åndedrætsbesvær), har man ikke noget kendskab til, hvilke følgevirkninger, der kan opstå i fremtiden på grund af en kronisk udsættelse for potentielt giftige sammensætninger.

Greenpeace Spanien har i samarbejde med det kommunale institut for medicinsk forskning og Barcelonas Universidad Autónoma offentliggjort rapporten »Konsekvenserne af udslippet fra Prestige for menneskers helbred og den offentlige sundhed«, hvori det foreslås at gennemføre forskning i to faser for at fastslå, hvilke virkninger, denne forurening har for mennesker på kort og lang sigt.

I henhold til traktaterne hører fremme af den offentlige sundhed ind under Fællesskabets beføjelser i form af handlingsprogrammer og støtte til forskning med henblik på at indhente oplysninger til brug for sundhedsindikatorer og epidemiologisk opfølgning og kontrol.

Har Kommissionen på denne baggrund hidtil gjort noget for at fremme en sådan forskning i virkningerne for menneskers helbred på kort og lang sigt på grundlag af tilfælde med olieforurening?

Vil Kommissionen under hensyntagen til de krav, der optræder i rapporten fra Greenpeace Spanien støtte forskning i konsekvenserne af Prestiges forlis?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(19. juni 2003)

Under henvisning til det ærede medlems spørgsmål om EU's handlingsprogrammer til undersøgelse af miljøfaktorers påvirkning af helbredet kan Kommissionen oplyse, at Europa-Parlamentet og Rådet med afgørelse 1296/1999/EF (1) har vedtaget et EF-handlingsprogram vedrørende forureningsrelaterede sygdomme som led i indsatsen inden for folkesundhed (1999-2001).

Ingen af de projekter, som har fået støtte under dette program, vedrører undersøgelser af virkningerne fra olieforurening på helbredet, da disse virkninger er dokumenteret videnskabeligt og allerede er blevet brugt som et videnskabeligt grundlag for udarbejdelse af lovgivning om miljø- og arbejdsmiljøspørgsmål inden for dette område.

Hvis medlemmerne i udvalget under det nye handlingsprogram inden for folkesundhed, som blev vedtaget den 23. september 2002 (2) (afgørelse nr. 1786/2002/EF), anser langsigtede virkninger for helbredet som følge af olieforurening som et prioriteret område, vil Kommissionen inddrage dette under de prioriterede aktioner i arbejsprogrammet for 2004.

----

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1296/1999/EF af 29. april 1999 om vedtagelse af et EF-handlingsprogram vedrørende forureningsrelaterede sygdomme som led i indsatsen inden for folkesundhed, EFT L 155 af 22.6.1999.

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1786/2002/EF af 23. september 2002 om vedtagelse af et program for Fællesskabets indsats inden for folkesundhed, EFT L 271 af 9.10.2002.

----

----

(2004/C 65 E/102)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1760/03

af Mario Borghezio (NI) til Kommissionen

(27. maj 2003)

Om:   Forbindelsen Torino-Lyon — en prioritering for Europa

Den franske regering har meddelt, at arbejdet med anlæggelsen af højhastighedsjernbaneforbindelsen mellem Torino og Lyon ikke kan påbegyndes før 2015.

Anlæggelsen af denne forbindelse har ikke blot grundlæggende betydning for Piemonte som geoøkonomisk område, men også for forbindelserne mellem Syd- og Nordeuropa og mellem Po-området og Østeuropa.

Agter Kommissionen ikke navnlig over for den franske regering at understrege, at jernbaneforbindelsen mellem Torino og Lyon repræsenterer en prioritering med henblik på færdiggørelsen af korridor V således som flere gange understreget af kommissionsmedlemmet med ansvar for transport?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(17. juli 2003)

Den franske regering har endnu ikke udtalt sig officielt om Lyon-Torino-projektet. På regeringens anmodning har Økonomi- og Finansministeriet og Transportministeriet gennemført en audit. Denne gav anledning til en debat i Nationalforsamlingen og Senatet in slutningen af maj 2003. På grundlag af konklusionerne fra auditen og debatten vil den franske regering i løbet af efteråret træffe beslutning om, hvorledes projektet skal prioriteres. Kommissionen har ved flere lejligheder over for Parlamentet og ligeledes over for de franske myndigheder understreget Lyon-Torino-projektets væsentlige betydning for skabelsen af en modal balance på den strategiske forbindelse mellem Vesteuropa og Østeuropa via Alperne og Italien. Kommissionens støtte kommer konkret til udtryk i form af et betydeligt økonomisk bidrag på 100mio EUR i perioden 2001-2006 — via budgettet for de transeuropæiske net — til et program omfattende en række undersøgelser.

Desuden figurerer Lyon-Torino-projektet blandt de projekter, der falder ind under anvendelsesområdet i det forslag, Kommissionen har fremlagt om at hæve samfinansieringssatsen for græseoverskridende jernbaneprojekter, der passerer gennem naturskabte barrierer, til 20 % inden for rammerne af budgettet for de transeuropæiske net. Det ændrede forslag (1) — efter førstebehandlingen i Parlamentet i juli 2002 — ligger stadig til behandling i Rådet, så det ikke er muligt at give nogen dato for, hvornår satsen på 20 % træder i kraft.

----

(1)  KOM(2003) 38 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/103)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1792/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om:   Konventet og princippet om ikke-forskelsbehandling

Hvad er Kommissionens syn på, at Konventet i forbindelse med sit arbejde har inddraget princippet om ikke-forskelsbehandling i EU's kommende forfatning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(18. juli 2003)

Kommissionen finder, at princippet om ikke-forskelsbehandling generelt er inddraget på tilfredsstillende vis i det forfatningsudkast, Konventet har udarbejdet.

Kommissionen ønsker især at henlede det ærede medlems opmærksomhed på:

Kommissionen beklager dog, at Konventet ikke har ladet hele artikel III-5 være omfattet af afstemning med kvalificeret flertal. Opretholdelsen af enstemmighed i denne artikels stk. 1 vil i fremtiden udgøre en betydelig hindring for vedtagelsen af de nødvendige foranstaltninger til bekæmpelse af alle former for forskelsbehandling på grundlag af køn, race eller etnisk oprindelse, religion eller overbevisning, handicap, alder eller seksuel orientering.

Kommissionen beklager desuden, at racisme og fremmedhad ikke er blandt de former for kriminalitet, der opregnes i artikel III-167 i udkastets afsnit 4 om retligt samarbejde i straffesager (del III). Det er uheldigt, at dette afgørende aspekt af Unionens arbejde bliver mindre synligt og ikke sikres et klart retsgrundlag, selv om disse foragtelige fænomener til stadighed gør sig gældende i de nuværende såvel som de kommende medlemsstater.

----

----

(2004/C 65 E/104)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1794/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(28. maj 2003)

Om:   Software patenter

I nylig forskning om dette emne (1) er det blevet fremført, at en patentordning kan komme i vejen for konkurrence og innovation. Argumentet hviler på den opfattelse, at innovation både er »sekventiel« (dvs. at hver opfindelse bygger videre på de foregående) og »komplementær« (dvs. jo flere innovatorer, des større er chancerne for en ny opdagelse). Dette argument går således imod den traditionelle begrundelse for en patentordning.

Er Kommissionen på nogen måde enig i dette argument? Hvad er Kommissionens svar på det i forbindelse med Fællesskabspatentet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(19. juni 2003)

Kommissionen er bekendt med den nævnte forskning af James Bessen og Eric Maskin. Rapportens forfattere mener, at sekventialitet og komplementaritet er typiske karakteristika for industrier som f.eks. software- og hardwareindustrien. Dette kan muligvis være tilfældet, men det går på ingen måde »imod den traditionelle begrundelse« bag patentsystemer. Det er et faktum, at sekventialitet og komplementaritet i større eller mindre omfang er karakteristika for al innovation, selv om graden af indbyrdes afhængighed mellem opfindelser er stærkt forskellig, afhængigt af sektorerne.

Kommissionen er positivt indstillet over for enhver form for forskning, der bidrager til debatten om omfanget og nytten af patentbeskyttelse, særlig i højteknologiske sektorer. Bessen og Maskin's arbejde på dette område er særdeles interessant og den model, som forfatterne udarbejder i rapporten, er utvivlsomt elegant og raffineret. I lighed med alle andre modeller af denne type er der imidlertid tale om forenklinger, og man må være varsom med at anvende resultaterne af sådanne arbejder i den virkelige verden.

Efter en længerevarende rådføring og drøftelse er Kommissionen kommet til den konklusion, at der ikke var blevet fremlagt tilstrækkelige argumenter til, at en væsentlig udvidelse eller indskrænkning af omfanget af, hvad der betragtes som patenterbart på området for softwareopfindelser, kunne retfærdiggøres. Der var særlig ringe konkrete beviser på den negative virkning, som patenter angiveligt skulle have på innovation. Derfor omfatter forslaget til et direktiv om computerimplementerede opfindelser harmonisering og præcisering af visse aspekter af lovgivningen, men er i øvrigt hovedsagelig baseret på gældende praksis. Det foreslåede direktiv indeholder imidlertid en mulighed for, at Kommissionen kan udarbejde en rapport om eventuelle virkninger, direktivet måtte have på innovation, konkurrence og erhvervsliv.

For så vidt angår EF-patentet er formålet med dette initiativ at skabe en EU-dækkende fælles ret, der tildeles af Det Europæiske Patentkontor og som kan håndhæves inden for rammerne af ét enkelt EU-retsområde. Det er imidlertid ikke hensigten i denne sammenhæng væsentligt at ændre de grundlæggende betingelser for patenterbarhed, som de i øjeblikket er anført i den europæiske patentkonvention og medlemsstaternes nationale patentlove.

----

(1)  Sequential Innovation, Patents, and Imitation, af Jesse Bessen og Eric Maskin, juli 2002, Harvard University og MIT.

----

----

(2004/C 65 E/105)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1809/03

af Anna Karamanou (PSE) til Rådet

(2. juni 2003)

Om:   Irak — stor fare for civilbefolkningen på grund af de efterladte miner og plyndringerne

Ifølge oplysninger fra Human Rights Watch er antallet af ofre blandt civilbefolkningen efter afslutningen af krigen i Irak for nylig vokset drastisk i forhold til antallet af ofre under selve krigen. Dette skyldes først og fremmest den store mængde af ueksploderet ammunition — landminer, håndgranater og andre eksplosive anordninger — som befinder sig i beboede områder. Dette fænomen skyldes hovedsagelig det pludselige sammenbrud af den irakiske hærs kontrol- og kommandostrukturer, som har bevirket, at soldater er stukket af og har efterladt deres udstyr. Mange af ofrene er børn, der kommer alvorligt til skade under leg med sprængstofferne. Samtidig fortsætter plyndringerne og snigskytternes aktiviteter; sidstnævnte formodes at være medlemmer af Bath-partiet, der prøver at destabilisere landet med det resultat, at mange uskyldige borgere kommer til skade eller omkommer, og talløse vigtige dokumenter tilhørende Iraks offentlige administration ødelægges. Ifølge Amnesty International er britiske soldater indblandet i masseødelæggelsen af elektricitetsselskabets dokumenter i Basra.

Samtidig ignorerer de amerikanske styrker, der kontrollerer Irak, appellerne om fjernelse af minerne og om en forøgelse af antallet af patruljer. Også de internationale organisationers appeller om at få indført i det mindste en form for politiovervågning ignoreres.

Hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe for at sikre, at besættelses- og overvågningsstyrkerne i Irak overholder de internationale konventioner og beskytter de irakiske borgere imod de ovennævnte farer, der ikke alene truer deres sundhed og liv men også deres stats organisation?

Svar

(17. november 2003)

Rådet er enigt med det ærede parlamentsmedlem i, at ueksploderede landminer og anden efterladt ammunition udgør en stor fare for befolkningen. Det er udmærket klar over, at sikkerhedssituationen i Irak skaber alvorlige problemer både for Iraks befolkning og for de besættelsesstyrker, der for tiden har ansvaret for at skabe sikkerhed i landet og beskytte befolkningen. Det Europæiske Råd i Thessaloniki noterede sig med tilfredshed, at der var sket en forbedring af den humanitære situation, men var fortsat bekymret over de vedvarende problemer med at skabe sikkerhed for civilbefolkningen.

Rådet har dog ingen grund til at mene, at besættelsesstyrkerne ikke overholder internationale aftaler og forpligtelser med hensyn til beskyttelsen af Iraks befolkning.

----

----

(2004/C 65 E/106)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1828/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(2. juni 2003)

Om:   Bøder og procedurer ved Domstolen mod Grækenland

Kan Kommissionen oplyse, i hvor mange og hvilke tilfælde, Grækenland er blevet idømt bøder af Domstolen for De Europæiske Fællesskaber siden 1994 og frem til i dag? Hvad er det samlede beløb i bøder, som Grækenland er blevet pålagt? Hvor mange af disse bøder har Grækenland endnu ikke betalt? I hvor mange og hvilke tilfælde verserer der sager mod Grækenland for Domstolen, og hvad er tidsplanen for disse procedurer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(16. juli 2003)

Grækenland er blevet dømt en enkelt gang af Domstolen i henhold til EF-traktatens artikel 228 i sag C-387/97 om ukontrolleret bortkastelse af affald i Chania-området (Kreta) og manglende forvaltningsplaner for bortskaffelse af giftigt og farligt affald. Med dommen af 4. juli 2000 (afsagt i henhold til EF-traktatens artikel 228) blev Grækenland idømt tvangsbøder på 20 000 EUR for hver dags forsinkelse i forhold til iværksættelsen af de foranstaltninger, der var påkrævet for at efterleve dommen af 7. april 1992, Kommissionen mod Grækenland (sag C-45/91 afsagt i henhold til EF-traktatens artikel 226). Grækenland måtte betale dagbøder på 20 000 EUR, indtil landet reelt havde gennemført den anden dom, dvs. fra den 4. juli 2000 til den 26. februar 2001 (hvor Grækenland havde efterkommet dommen), hvilket svarer til et samlet beløb på 5 400 000 EUR, som de græske myndigheder indbetalte inden for de fastsatte frister.

Kommissionen har også anlagt sag for Domstolen mod Grækenland i sagen om manglende efterlevelse af Domstolens dom af 23. marts 1995 (1) Søgsmålet blev indgivet for Domstolen den 27. maj 1998 som sag C-197/98. Eftersom ovennævnte direktiv blev gennemført ved præsidentdekretet af 23. juni 2000, frafaldt Kommissionen den 3. august, og sagen er officielt annulleret.

I tre andre sager havde Kommissionen besluttet at anlægge sag for Domstolen under henvisning til EF-traktatens artikel 228. Men eftersom medlemsstaten efterkom Domstolens dom, er sagerne blevet afsluttet, inden der blev indgivet sagsanlæg for Domstolen.

Der var tale om manglende gennemførelse af de domme, der var afsagt i følgende sager:

Der verserer således i dag ingen sager mod Grækenland i henhold til EF-traktatens artikel 228.

For så vidt angår sager mod Grækenland, der verserer for Domstolen i henhold EF-traktatens artikel 226, er det samlede antal i dag 22. I seks af disse sager har Kommissionen frafaldet sin anklage, og man afventer den officielle afgørelse herom. En oversigt over de 16 resterende sagsanlæg med angivelse af sagsnumre, en forkortet titel og etape i proceduren sendes direkte til det ærede medlem og Parlamentets sekretariat.

----

(1)  Sag C-365/93, manglende indberetning af nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 89/48/EØF vedrørende anerkendelse af eksamensbeviser for videregående uddannelser.

----

----

(2004/C 65 E/107)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1847/03

af Luigi Vinci (GUE/NGL) til Kommissionen

(3. juni 2003)

Om:   Overholdelse af direktivet om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet i forbindelse med bygningen af motortrafikvejen Milano-Bergamo-Brescia

Det af Kommissionen for nylig udstedte direktiv om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet (1) indeholder bestemmelse om, at der i forbindelse med alle planer og programmer vedrørende etablering af nye store transportinfrastrukturer skal foretages en vurdering af samtlige gennemførlige alternativer med det formål at vælge den løsning, der er forbundet med så få indvirkninger på miljøet som muligt, og om, at de berørte beboere, beboersammenslutninger og lokale myndigheder skal inddrages gennem forelæggelse for dem af alle kendte elementer og indhentning af deres reaktioner.

Denne ret til adgang til dokumentmateriale og til at blive hørt er blevet og bliver fortsat ignoreret i forbindelse med den af den italienske regering ønskede bygning af motortrafikvejen Milano-Bergamo-Brescia (kaldet MIBEBRE-motortrafikvejen). De berørte beboere, beboerforeninger og lokale myndigheder råder faktisk kun over de oplysninger, der er kommet frem i pressen.

Desuden er de hidtidige presseforlydender særlig foruroligende, idet motortrafikvejen ifølge disse skulle forstyrre eller ødelægge kultur- og miljøværdier, herunder hele fire regionale naturparker. En af disse parker er den meget betydningsfulde Naviglio Martesana, som er på nippet til at blive anerkendt som verdensnaturarv af Unesco.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse, om ikke den finder det hensigtsmæssigt, at den henvender sig til den italienske regering for at sikre, at direktivet om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet og, i al almindelighed, de europæiske miljøbestemmelser overholdes og gennemføres i praksis i forbindelse med MIBEBRE-projektet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(17. juli 2003)

Artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet foreskriver, at medlemsstaterne skal sætte de nøvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet inden den 21. juli 2004.

Dette direktiv finder således endnu ikke anvendelse, og Italien har endnu ikke underrettet Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme det.

Bortset fra det nævnte direktiv indeholder de oplysninger, som det ærede medlem er fremkommet med, ingen specifikke grunde til at klage over anvendelsen af andre EU-miljøbestemmelser i det foreliggende tilfælde. Der kan således på denne baggrund ikke konstateres nogen overtrædelse af Fællesskabets miljølovgivning.

----

(1)  Direktiv 2001/42/EF — EFT L 197 af 21.7.2001, s. 30.

----

----

(2004/C 65 E/108)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1866/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om:   Prisspredning

Kan Kommissionen oplyse tallene for prisspredningen i De Forenede Staters monetære union og sammenholde dem med prisspredningen i EU som helhed (som den fremgår af beretninger om det indre marked), i euroområdet og i de medlemsstater, som ikke deltager i euroen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(14. juli 2003)

I et dokument (European Economy, Supplement A, nr. 7. juli 2001), som Kommissionen offentliggjorde i 2001, sammenlignedes prisspredningen i EU og USA for varegrupper i 1998. Den samlede prisspredning i USA fandtes at være omkring tre procentpoint lavere end i EU i 1998, dvs. før indførslen af euroen. Dokumentet konkluderede, at der var mulighed for, at prisspredningen i EU kunne falde yderligere i retning af niveauet i USA. Ifølge Kommissionens beregninger var den samlede prisspredning i euroområdet kun marginalt lavere end i EU i 1998.

Hvis der ses på sektorer, var prisniveauet for boliger mere spredt i euroområdet end i EU som helhed, men for alle andre varegrupper var prisspredningen mindre i euroområdet end i Unionen.

Nedenstående tabel viser tallene fra dette dokument og angiver samtidig tal for prisspredning i euroområdet. De europæiske og amerikanske tal for prisspredning er baseret på forskellige kilder og er ikke fuldt ud sammenlignelige (se bemærkningerne til tabellen). Kommissionen planlægger at ajourføre denne analyse og se nærmere på tallene for euroområdet.

Prisspredning i EU, euroområdet og USA i 1998 (1)

Tallene for USA er for prisspredningen mellem 14 byer. Tallene for EU er for prisspredningen mellem de 15 medlemsstater. Tallene for euroområdet er for de tolv lande i dette område.

Tallene for USA omfatter ikke indirekte afgifter. Tallene for EU er blevet justeret, så de ikke omfatter moms og punktafgifter.

Tallene for USA er for individuelle varer. Tallene for EU benytter den nærmeste sammenlignelige varegruppe fra Eurostats PPP-oplysninger.

Ud over Kommissionens arbejde er der i to nylige undersøgelser foretaget en sammenligning af prisspredningen i euroområdet og USA ved anvendelse af andre kilder (Economist Intelligence Unit).

Den første af disse undersøgelser fandt, at prisspredningen for omsættelige varer var højere i euroområdet (undtagen Grækenland) end i USA i 1999. Den anden undersøgelse, der blev foretaget et år senere, fandt, at prisspredningen i 2001 for omsættelige varer i euroområdet (undtagen Grækenland) var tæt på niveauet i USA. Begge undersøgelser fandt, at prisspredningen for ikke-omsættelige varer var lavere i euroområdet (undtagen Grækenland) end i USA. Tallene i de to undersøgelser er fra tiden før indførelsen af mønter og sedler i euro.

----

(1)  Prisspredningen er beregnet som koefficienten af variationen af prisniveauer.

----

----

(2004/C 65 E/109)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1874/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om:   Godkendelse af tegningsprospekter

Kan Kommissionen skønsmæssigt oplyse, hvor lang tid der på nuværende tidspunkt typisk medgår i hver medlemsstat fra det tidspunkt, hvor et tegningsprospekt vedrørende henholdsvis obligationer og aktier forelægges, til det tidspunkt, hvor det godkendes?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(30. juni 2003)

Kommissionen har ikke undersøgt, hvor lang tid der typisk går fra det tidspunkt, hvor et tegningsprospekt vedrørende henholdsvis obligationer og aktier forelægges, til det godkendes i de enkelte medlemsstater. Det er ikke Kommissionens opfattelse, at der kan drages nogen brugbar konklusion af et gennemsnitstal, end ikke for den enkelte medlemsstat.

Gennemsnitstallene ville ikke være sammenlignelige, fordi godkendelsesproceduren er forskellig i hver medlemsstat (i praksis rækker gennemgangen fra en simpel bekræftelse af, at dokumentet er sendt til den kompetente myndighed uden gennemgang af selve dokumentet, til en udtømmende gennemgang, hvor det kontrolleres, at alle oplysninger i prospektet, herunder også regnskabet, er utvetydige, objektive, nøjagtige og konsistente). Disse forskelle skyldes hovedsageligt forskelle i medlemsstaternes lovgivning om civilretligt og lovpligtigt ansvar.

På nationalt niveau vil den tid, det tager at undersøge et tegningsprospekt med henblik på godkendelse også variere fra sag til sag afhængigt af tegningsprospektets kvalitet, størrelse og indhold, af udstederens erfaring i at udarbejde dokumentet og hans kendskab til procedurerne, af eksistensen af tidligere godkendte tegningsprospekter, af tegningsprospektets karakter (f.eks. førstegang stilbud eller hyppig udstedelse), af den kompetente myndigheds ressourcer osv.

Kommissionen foreslog derfor en lovgivning, der giver spillerum. Kommissionen har tilgodeset behovet for forskellige maksimale frister for undersøgelses- og godkendelsesprocessen. Den ønsker at forhindre de kompetente myndigheder i at pålægge udstederne overdrevne frister, men også at give de kompetente myndigheder tilstrækkelig tid til at udføre deres opgaver korrekt under alle tænkelige forhold.

Kommissionen har undersøgt de forskellige maksimale frister for godkendelse af et tegningsprospekt, før den vedtog det ændrede forslag, og den har taget højde for de forskellige maksimale frister, der i dag findes i forskellige medlemsstater. Kommissionen har også taget i betragtning, at de påtænkte maksimale frister er kortere end dem, der findes i USA, som er verdens største kapitalmarked. De foreslåede frister er også kortere end de gældende frister i Belgien, Frankrig, Grækenland, Italien, Luxembourg, Spanien, Storbritannien og Østrig. De maksimale frister er dog i dag strengere i Finland, Nederlandene og Tyskland. Visse medlemsstater (herunder Danmark, Irland, Portugal og Sverige) har slet ikke fastsat en maksimal frist.

----

----

(2004/C 65 E/110)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1876/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om:   Tegningsprospekter — nominel værdi af emissioner

Kan Kommissionen skønsmæssigt oplyse antal og samlet mængde af obligationer udstedt med en nominel værdi på henholdsvis 5 000 EUR eller mindre, 1 000 EUR eller mindre, 500 EUR eller mindre og 100 EUR eller mindre?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(14. juli 2003)

Kommissionen har ikke søgt at foretage et skøn over antallet eller den samlede mængde af obligationer udstedt med en nominel værdi på henholdsvis 5 000 EUR eller mindre, 1 000 EUR eller mindre, 500 EUR eller mindre og 100 EUR eller mindre, fordi den ikke mener, at man ud fra disse tal kan afgøre, om det er nyttigt at fastsætte en bestemt grænse for de enkelte værdier.

For det første er det som udgangspunkt vigtigt at understrege, at tanken om høje nominelle værdier på værdipapirer udsprang af ønsket om en klar adskillelse mellem værdipapirer til store investorer og papirer til detailmarkedet.

Kommissionen har kendskab til tal vedrørende eksisterende obligationers nominelle værdi (fra International Primary Market Association (IPMA) og EF-bankforeningen).

Men af to årsager mener Kommissionen ikke, at sådanne tal tilføjer debatten større værdi.

----

----

(2004/C 65 E/111)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1877/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om:   Uddelegering af myndighed til at godkende tegningsprospekter

Kan Kommissionen skønsmæssigt redegøre for, hvor stor en andel de tegningsprospekter, der blev godkendt direkte af en kompetent myndighed i medlemsstaterne i sidste kalenderår, udgjorde i forhold til de prospekter, der blev godkendt af fondsbørser eller mellemmænd, hvortil denne opgave var blevet uddelegeret? Kan Kommissionen endvidere oplyse, hvor mange klager der i begge tilfælde blev indgivet som følge af ufuldstændige eller unøjagtige tegningsprospekter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(30. juni 2003)

Kommissionen har ikke forsøgt at vurdere, hvor stor en andel af tegningsprospekter, der godkendes direkte af en kompetent myndighed eller af myndigheder såsom fondsbørser eller mellemmænd, hvortil opgaven er uddelegeret. I øjeblikket er spørgsmålet ikke relevant i de fleste medlemsstater. Så vidt Kommissionen ved, er det kun Østrig, der har en specifik lovgivning på området (revisorer og banker har ansvaret for at revidere tegningsprospektet under en delegation fra fondsbørsen).

Kommissionen har dog nøje undersøgt de forskellige typer kompetente myndigheder, der har til opgave at gennemgå og godkende tegningsprospekter i medlemsstaterne. I Danmark, Grækenland, Irland, Luxembourg, Sverige, Tyskland og Østrig er det børsen, der er ansvarlig for at gennemgå tegningsprospekterne. Det skal dog bemærkes, at i disse lande gennemgås tegningsprospekter for værdipapirer, der ikke er børsnoterede, normalt af en anden kompetent myndighed, der som regel er offentlig.

Det er værd at bemærke, at gennemgangen af tegningsprospekter i Nederlandene for nylig overgik fra Euronext NV til den nye myndighed på finansmarkedet, og at man i Irland overvejer at gøre det samme.

Kommissionen kan ikke oplyse, hvor mange klager, der er indgivet som følge af ufuldstændige eller unøjagtige tegningsprospekter afhængigt af, hvilken instans der er ansvarlig for at gennemgå tegnings-prospektet. For det første mener Kommissionen ikke, at den på baggrund af antallet af klager, som de kompetente myndigheder har modtaget over manglende eller vildledende oplysninger i forbindelse med tegningsprospekter, kan drage nogen entydig konklusion. For det andet er det Kommissionens opfattelse, at kvaliteten af gennemgangen ikke nødvendigvis afhænger af, hvilken form for instans der er ansvarlig for gennemgangen.

----

----

(2004/C 65 E/112)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1880/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om:   Kapitalstrømme mellem eurolandene

Kan Kommissionen i tilslutning til svaret på skriftlig forespørgsel E-1134/01 (1) undersøge omfanget af bruttokapitalbevægelserne (ikke nettokapitalbevægelserne) mellem eurolandene siden indførelsen af euroen i forhold til tidligere og oplyse, hvorvidt der har været en stigning i disse kapitalstrømme og i bekræftende fald hvor stor stigningen har været?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(14. juli 2003)

Stigninger i kapitalbevægelserne på tværs af grænserne kan bidrage positivt til en forøget økonomisk vækst og effektivitet. Indførelsen af den fælles mønt har ikke blot fjernet kursrisiciene for kapitalbevægelser inden for euroområdet, men har ligeledes stimuleret oprettelsen af et fælles kapitalmarked i euroområdet. Begge disse resultater har gjort kapitalbevægelser på tværs af grænserne lettere inden for euroområdet, og det kan således formodes, at euroen har haft en positiv indvirkning på kapitalbevægelsernes omfang. Samtidig gør en række andre afgørende faktorer sig imidlertid gældende, når det drejer sig om kapitalbevægelser, og det er tilsyneladende meget vanskeligt, hvis ikke helt umuligt, at bestemme euroens indvirkning på kapitalbevægelserne ved at analysere tidsrækker for kapitalbevægelser. For eksempel har den vellykkede konvergens af de langfristede rentesatser i økonomierne i euroområdet mindsket investorernes incitament til at sprede deres investeringer på statsobligationer, der er udstedt af forskellige økonomier i euroområdet (ved udgangen af 2002 var afkastforskellen mellem tyske statsobligationer med 10-års løbetid og tilsvarende aktiver i andre økonomier i euroområdet faldet til mindre end 20 basispoint).

En anden hindring er den forholdsvis utilfredsstillende tilgængelighed af oplysninger. Der er ikke nogen enkelt database, som indeholder fuldstændige og rettidige oplysninger om alle deltagerlandene. Observationerne stammer for oftest fra de oplysninger om direkte udenlandske investeringer (DUI), som Eurostat modtager og offentliggør, og fra betalingsbalanceoplysninger, navnlig kapitalposter, der offentliggøres af de nationale institutioner (f.eks. de nationale centralbanker).

Oplysningerne om direkte udenlandske investeringer er tilgængelige for de fleste lande i euro-området indtil 2001 fra Eurostats NewCronos-database, men for nogle lande er kun oplysninger om egenkapital og investeringsoplysninger om »anden kapital« (lån mellem moderselskabet og søsterselskaber) tilgængelig (dvs. at oplysninger om reinvesteret overskud i nogle medlemsstater ikke er tilgængelige). De nedenstående sammenligninger henviser til de direkte udenlandske investeringsstrømme, for så vidt angår egenkapital. Det skal bemærkes, at den store virkning af enkeltstående transaktioner (f.eks. fusioner og overtagelser af telekommunikationsvirksomheder på tværs af grænserne i 2000) på medlemsstatsplan i et vist omfang hindrer en fortolkning af disse oplysninger. Hvis man ikke desto mindre sammenligner DUI-egen-kapitalbevægelserne mellem enkelte medlemsstater og det øvrige euroområde, synliggøres nogle forskelle mellem de år, der lå forud for euroens indførelse, og årene efter euroens indførelse.

De kvalitative forskelle mellem de sidste tre år i den anden fase (1996-1998) og de første tre år i den tredje fase (1999-2001) kunne tyde på, at kapitalbevægelserne til en vis grad var blevet forøget. I alle de lande, der har indberettet oplysninger, er omfanget af de direkte udenlandske investeringer i udlandet (dvs. i andre eurolande) blevet forøget, mens omfanget af de direkte investeringer, som andre eurolande har foretaget i alle landene, undtagen Nederlandene og Finland, ligeledes er steget. Der træder et mere utydeligt billede frem, hvis man sammenligner de enkelte år.

Ændringer i DUI-bevægelser inden for euroområdet (1996-2001) (2)

Stigningerne i egenkapitalbevægelser mellem eurolandene i treårs-perioden før og efter indførelsen af den fælles mønt skal ses i lyset af den kraftige stigning i antallet af fusioner og overtagelser i verden i 1999 og 2000, der f.eks. er dokumenteret i de rapporter om direkte investeringer, som udarbejdes af De Forenede Nationers Konference om Handel og Udvikling (UNCTAD). Det kunne tænkes at være forhastet at forbinde stigningen i kapitalbevægelserne i 1999 og 2000 med virkningerne af indførelsen af den fælles mønt. Der skal tages højde for, at der skal tændes de samme advarselslamper i forbindelse med fortolkningen af data vedrørende det kraftige fald i verdens direkte udenlandske investeringer i 2001 (der udgør mere end 50 %. Alle data er anført i parenteser i henhold til UNCTAD) og 2002 (omkring 27 %). Faldet i direkte udenlandske investeringer i eurolandene i 2002 (-16 %) har været meget mindre end f.eks. i De Forenede Staters (USA) økonomi (-75 %) og i Det Forenede Kongerige (-67 %), men det forekommer vanskeligt at sammenkæde denne forskel med den fælles mønt, da andre faktorer (f.eks. regnskabsskandalerne i USA) ligeledes har bidraget til disse tal.

For så vidt angår kapitalposter, foreligger der udtalelser om forskellen mellem udviklingen i eurolande på den ene side og enkelte medlemsstater og den øvrige verden på den anden side:

----

(1)EFT C 261 Ε af 18.9.2001, s. 228.

(2)  Sammenligningen er baseret på periodegennemsnit, hvor dette har været påkrævet. I tilfælde af manglende data er de forhåndenværende data blevet anvendt i beregningen.

(3)  Direkte investeringer i alt.

(4)  Egenkapital og anden kapital.

----

----

(2004/C 65 E/113)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1881/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om:   EU-interne udenlandske direkte investeringer

Kan Kommissionen ajourføre de tal, den angav i svar på skriftlig forespørgsel E-0033/02 (1), så de omfatter tallene for det seneste referenceår? Der ønskes data, der kan sammenlignes med de tal, der oplyses for EU-interne udenlandske direkte investeringer i figur 12 i Kommissionens beretning med titlen »Økonomisk reform: Rapport om Fællesskabets produkt- og kapitalmarkeder« (2). Kan Kommissionen også angive tal, der omfatter geninvesteret indtjening? Kan den endelig oplyse de tilsvarende tal for hver enkelt EU-medlems-stat, som endnu ikke deltager i euroen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(17. juli 2003)

Tabel 1 og 2 viser værdien i løbende priser af udenlandske direkte investeringer (UDI) fra forskellige kilder til forskellige modtagere mellem 1996 og 2000. Disse tabeller sendes direkte til det ærede medlem og til Parlamentets sekretariat. De omfatter også tal for hver enkelt medlemsstat, der endnu ikke deltager i euroen. Som i det foregående år skelnes der mellem medlemsstaterne i og uden for euroområdet for at nå frem til statistiske data, der er sammenlignelige med dem, der fremgår af figur 12 i Kommissionens beretning »Økonomisk reform: Rapport om Fællesskabets produkt- og kapitalmarkeder«.

Tabel 1 viser værdien i løbende priser af udenlandske direkte investeringer og omfatter ikke reinvesteret indtjening (hvilket er den standardmetode, Eurostat anvender i sine årsrapporter og i Cardiff-rapporten).

Tabel 2 viser værdien i løbende priser af udenlandske direkte investeringer, herunder reinvesteret indtjening. For visse lande mangler der tal for en række år, hvilket skyldes, at disse lande ikke er i stand til at fremlægge udførlige oplysninger om bl.a. reinvesteret indtjening, da de enten er fortrolige, baseret på andre metoder eller uaktuelle. Den nye forordning vedrørende underretning om medlemsstaternes betalingsbalance vil, når den bliver vedtaget, give bedre adgang til oplysninger om udenlandske direkte investeringer, da den vil træde i stedet for den nuværende »gentlemanaftale« mellem medlemsstaterne og Kommissionen.

I forbindelse med de investeringskilder, der er angivet i de to tabeller, betyder »tredjelande« resten af verden ud over de 15 medlemsstater.

Af hensyn til sammenhængen viser næsten alle de angivne tal den udstrømning, der er registreret af investeringskilden. Kun når der er tale om UDI-strømme fra resten af verden, er der tale om den indstrømning, der er registreret af modtageren.

----

(1)EFT C 160 Ε af 4.7.2002, s. 171.

(2)  KOM(2001) 736 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/114)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1884/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(6. juni 2003)

Om:   Handelsintensitet i euroområdet

Kan Kommissionen skønsmæssigt angive forholdet mellem stigningen i handelen og væksten i BNP i hver enkelt medlemsstat og oplyse, hvorvidt indførelsen af euroen den 1. januar 1999 hidtil på nogen måde har medvirket til at øge handelsintensiteten i forhold til BNP-væksten i de deltagende medlemsstater sammenholdt med ikke-deltagende medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(16. juli 2003)

Kommissionen har tidligere gennemført undersøgelser af, hvilken indflydelse oprettelsen af det indre marked har haft på stigningen i handelen og BNP-væksten, men resultaterne heraf er ikke blevet opdateret for nylig.

Skønt Kommissionen ikke hidtil har foretaget beregninger af euroens specifikke bidrag til udviklingen i handelen, tyder en række studier på, at indførelsen af den fælles valuta har ført til en betydelig stigning i handelen, jf. Kommissionens svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-1883/03 (1).

----

(1)EUT C 58 Ε af 6.3.2004, s. 106.

----

----

(2004/C 65 E/115)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1919/03

af Herbert Bösch (PSE) til Kommissionen

(12. juni 2003)

Om:   Afhøring af de berørte tjenestemænd i Eurostat-sagen

I skrivelse af 19. marts 2003 oplyste OLAF's generaldirektør de franske justitsmyndigheder om, at højtstående embedsmænd i Eurostat muligvis var involveret i svigagtige handlinger.

Det fremgår af Kommissionens meddelelse til Eurostat (IP 03/709) af 19. maj 2003, at de tjenestemænd, der blev nævnt i OLAF's sagsmateriale, på dette tidspunkt slet ikke var blevet afhørt af OLAF om de anklager, der var rejst imod dem.

Kan Kommissionen oplyse, hvordan dette kan harmonere med artikel 4 i Kommissionens afgørelse af 2. juni 1999 om betingelser og regler for interne undersøgelser i forbindelse med bekæmpelse af svig, bestikkelse og enhver anden ulovlig aktivitet, der absolut foreskriver en sådan afhøring, inden OLAF kan drage konklusioner, hvori berørte tjenestemænd nævnes ved navn?

Kun i tilfælde, hvor absolut hemmeligholdelse er nødvendig af undersøgelsesmæssige årsager, og som kræver involvering af en intern justitsmyndighed, kan denne afhøring ifølge artikel 4 i ovennævnte afgørelse udsættes til et senere tidspunkt med henholdsvis Kommissionens formands og dens generalsekretærs samtykke.

Kan Kommissionen oplyse, hvornår og af hvem beslutningen om at udsætte afhøringen af de berørte personer, blev truffet?

Kan Kommissionen oplyse, hvornår, af hvem og på hvilken måde Kommissionens generalsekretær blev underrettet om, at OLAF havde inddraget justitsmyndigheden i Paris i sagen?

Kan Kommissionen oplyse, hvornår, af hvem og på hvilken måde Kommissionens formand blev underrettet herom?

Kan Kommissionen yderligere oplyse, hvornår, af hvem og på hvilken måde den næstformand, der beskæftiger sig med disciplinærsager, den kommissær, der er ansvarlig for bekæmpelsen af svig, og den kommissær, der er ansvarlig for Eurostat, blev underrettet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(4. september 2003)

Disse spørgsmål blev allerede drøftet på mødet i Budgetkontroludvalget den 17. juni 2003, men Kommissionen vil dog gerne give et præcist svar på alle de spørgsmål, det ærede medlem har bragt op.

I henhold til artikel 4, stk. 1, i Kommissionens afgørelse 1999/396/EF, EKSF, Euratom af 2. juni 1999 om betingelser og regler for interne undersøgelser i forbindelse med bekæmpelse af svig, korruption og alle andre ulovlige aktiviteter til skade for Fællesskabernes interesser (1) kan der ikke drages konklusioner, som med navns nævnelse berører et medlem, en tjenestemand eller en anden ansat i Kommissionen, efter undersøgelsens afslutning, uden at den pågældende har fået mulighed for at udtale sig om de faktiske omstændigheder, som berører ham. Kommissionen forstår, at OLAF's undersøgelse endnu ikke er afsluttet. Artikel 4 i Kommissionens afgørelse af 2. juni 1999 kræver ikke høring af tjenestemænd under de omstændigheder, der gjorde sig gældende, da akterne blev sendt til statsadvokaten i Paris. Den 12. maj 2003 meddelte Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) Kommissionen, at det, der blev fremsendt, kun vedrørte den eksterne del af undersøgelsen.

OLAF underrettede første gang Kommissionen (generalsekretæren) om undersøgelsen af »Datashops« den 3. april 2003 uden at give nærmere oplysninger om, hvilke resultater den var nået frem til. OLAF angav, at der muligvis var tjenestemænd involveret, uden at nævne nogen navne, at de pågældende ikke burde gøres bekendt med undersøgelsen for ikke at bringe efterforskningen i fare, og at dossieret var blevet forelagt statsadvokaten i Paris. Enhver afgørelse om at udsætte høringen af de pågældende tjenestemænd blev derfor truffet af OLAF i henhold til de beføjelser, OLAF har fået i medfør af forordningen.

Den 22. april 2003 anmodede OLAF Juridisk Tjeneste om at rette henvendelse til statsadvokaturen i Paris med henblik på retsforfølgning af X for at opnå fuld erstatning for det finansielle tab. OLAF sendte en kopi af denne meddelelse til generalsekretæren den 8. maj 2003.

Den 29. april 2003 underrettede generalsekretæren fortroligt formandens kabinetschef om det, han havde kendskab til på daværende tidspunkt.

Den 14. maj 2003 underrettede generalsekretæren Romano Prodis, Neil Kinnocks, Pedro Solbes' og Michaele Schreyers kabinetschefer tillige med chefen for Juridisk Tjeneste om, at OLAF den 12. maj 2003 havde erklæret, at generalsekretæren nu kunne gøre brug af de oplysninger, han havde fået. Kabinetscheferne underrettede deres kommissærer samme dag.

----

(1)EFT L 149 af 16.6.1999.

----

----

(2004/C 65 E/116)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1926/03

af Roberto Bigliardo (UEN) til Kommissionen

(13. juni 2003)

Om:   709-opkald

I Italien ruineres talløse familier, når de på deres telefonregninger debiteres for Internet-opkald med begyndelsesnummeret 709 (opkald, der betales ud over abonnementsaftalen).

Dette fænomen er en realitet for mange brugere, som erklærer, at de aldrig selv har foretaget Internetopkald med dette nummer. Noget sådant skulle kunne lade sig gøre ved anvendelse af en dialer, som er i stand til at afkoble den forbindelse, som brugeren normalt bruger, og automatisk genforbinde brugerens eget modem til computer eller server hos et selskab, der leverer Internetservice med betalingsadgang. Sådanne selskaber har deres administrative, skattemæssige og logistiske hjemsted uden for italiensk territorium.

Brugeren får kendskab til det foretagne opkald, når det debiteres på regningen.

Kan Kommissionen på den baggrund oplyse,

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(23. juli 2003)

Det ærede medlems spørgsmål angår omkostninger til internetadgang ved hjælp af begyndelsesnummeret 709. Denne adgang skal betales uden abonnentens accept og er tilsyneladende ikke nævnt i bestemmelserne i den standardkontrakt, der er indgået mellem abonnent og teleselskab.

----

(1)EFT L 95 af 21.4.1993.

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester, EFT L 108 af 24.4.2002.

(3)  KOM(2003) 356 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/117)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1950/03

af Daniel Cohn-Bendit (Verts/ALE) og Monica Frassoni (Verts/ALE) til Kommissionen

(13. juni 2003)

Om:   Problemerne i Eurostat

Kan Kommissionen på baggrund af de alvorlige problemer i Eurostat med hensyn til forvaltningen af eksterne kontrakter forelægge en handlingsplan for at sikre, at interessekonflikter i forbindelse med tildelingen af kontrakter undgås?

Kan Kommissionen forelægge en tidsplan for de administrative og disciplinære foranstaltninger, den agter at iværksætte, for at forbedre procedurerne og sikre, at de involverede påtager sig deres ansvar?

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen iværksætte for at sikre, at henstillinger i revisionsberetninger efterkommes, og at der gives meddelelse om resultaterne på rette sted for at få placeret ansvaret for eventuelle handlinger eller mangelen på samme?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(8. september 2003)

----

(1)  Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 248 af 16.9.2002.

----

----

(2004/C 65 E/118)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1964/03

af Proinsias De Rossa (PSE) til Kommissionen

(13. juni 2003)

Om:   Procedurer i medfør af artikel 226 i EF-traktaten for manglende overholdelse af artikel 292 i EF-traktaten

Vil Kommissionen oplyse, hvilke procedurer den har indledt mod medlemsstater i de seneste fem år i medfør af artikel 226 i EF-traktaten for manglende overholdelse af artikel 292 i EF-traktaten, hvori det hedder, at medlemsstaterne forpligter sig til ikke at søge tvister vedrørende fortolkningen eller anvendelsen af denne traktat afgjort på anden måde end fastsat i taktaten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(16. juli 2003)

I løbet af de sidste fem år har Kommissionen indledt to overtrædelsesprocedurer på grund af manglende overholdelse af EF-traktatens artikel 292, nemlig mod Irland. For yderligere oplysninger herom henvises der til Kommissionens svar på det ærede medlems mundtlige forespørgsel H-0256/03 i spørgetiden under Parlamentets samling i maj 2003 (1).

----

(1)  Skriftligt svar af 13.5.2003.

----

----

(2004/C 65 E/119)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-1994/03

af Pietro-Paolo Mennea (PPE-DE) til Kommissionen

(10. juni 2003)

Om:   Tv-transmissionsrettigheder

I medlemsstaterne findes der sportsforeninger, som er juridiske personer, der adskiller sig fra de sportsforbund, som de er medlemmer af. Disse sportsforeninger tager sig af tilrettelæggelsen af de sportsbegivenheder, der transmitteres på tv.

I den betænkning om sport, som Europa-Parlamentet vedtog den 7. september 2000 (A5-0208/2000) hedder det i punkt 27, at »transmissionsrettighederne tildeles i overensstemmelse med antitrustbestemmelserne, og at de tildeles til de selskaber, som påtager sig risici i forbindelse med tilrettelæggelsen af sportsbegivenheden; kræver desuden gennemsigtighed ved tildelingen af transmissionsrettigheder«.

Salget af tv-transmissionsrettigheder til sportsbegivenheder er en økonomisk aktivitet og må derfor være undergivet fællesskabsretten og konkurrencereglerne.

Den Europæiske Union har ved forskellige lejligheder understreget, at retten til tv-transmissionsrettigheder tilkommer de juridiske personer, som påtager sig forretningsrisikoen med de hertil knyttede konsekvenser, herunder også risikoen for at gå konkurs.

Kan Kommission på denne baggrund oplyse, hvad den agter at foretage sig på dette punkt, og om den vil undersøge om — samt sikre at — der i medlemsstaterne ved salg og tildeling af tv-transmissionsrettigheder for sportsbegivenheder, især atletikstævner, sker overholdelse af konkurrencereglerne? Vil den ligeledes undersøge, om retten til tv-transmissionsrettigheder tildeles de sportsforeninger, som har påtaget sig den ære at tilrettelægge de pågældende sportsbegivenheder, og ikke sportsforbundene, når ikke disse har påtaget sig denne opgave, og om denne tildeling af tv-transmissionsrettigheder sker under overholdelse af krav om gennemsigtighed?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(10. juli 2003)

Kommissionen er enig med det ærede medlem i, at salget af tv-rettigheder til sportsbegivenheder er en økonomisk aktivitet, der er undergivet EU's konkurrenceregler.

Salget af tv-rettigheder til atletikstævner er derfor i princippet også en aktivitet, der kan være undergivet EU's konkurrenceregler. Hvad imidlertid angår det nævnte problem, dvs. spørgsmålet om, hvorvidt ejendomsretten til tv-rettigheder tilfalder de sportsforeninger, der påtager sig risikoen forbundet med tilrettelæggelsen af sportsbegivenheden, gøres der opmærksom på, at i henhold til EF-traktatens artikel 295 berøres de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne ikke af EU-lovgivningen.

Kommissionen kan desuden oplyse, at med hensyn til spørgsmålet om udnyttelse af tv-rettigheder til atletikstævner og overholdelsen af EU's konkurrenceregler i forbindelse hermed har Kommissionen ikke på nuværende tidspunkt indledt procedurer — hverken efter modtagelse af en klage eller på eget initiativ — angående sportsbegivenheder af specifikt denne art.

----

----

(2004/C 65 E/120)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-1999/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juni 2003)

Om:   Udslip af clophen (PCB) i Athens centrum

Ifølge offentliggørelser i den græske presse foreligger der en rapport fra Kretas universitet, ifølge hvilken der fra det offentlige elektricitetsselskab DEI's koblingsstation, der befinder sig i Økonomiministeriets kælder (i Athens centrum) er sket et udslip af clophen (PCB), et materiale, der bruges til isolation af transformatorer, kondensatorer mv. Dette materiale er kendt for at være yderst farligt og kræftfremkaldende, og seriøse lægetidsskrifter anser det for at være årsag til neurologiske forstyrrelser hos fostre og for at skabe uorden i det endokrinologiske system m.m.

Det er værd at bemærke, at det ikke er første gang, der er tale om clophen-udslip fra en af DEI's koblingsstationer i Grækenland, og at clophenkoncentrationen i forbindelse med det ovennævnte udslip i det græske Økonomiministeriums bygning var 9 000 (!) gange så høj som koncentrationen af dette stof i Athens luft.

Bruges clophen i andre EU-medlemslande? Hvilke oplysninger har Kommissionen modtaget fra de græske myndigheder om det ovennævnte tilfælde, som af Kretas universitet blev registreret i Athens centrum? Har Kommissionen nogen oplysninger om lignende tilfælde i Grækenland i de sidste ti år?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(17. juli 2003)

Kommissionen formoder, at spørgsmålet omhandler PCB generelt; clophen er handelsnavnet på et PCB-baseret kommercielt produkt. Anvendelsen af PCB er begrænset ved Rådets direktiv 85/467/EØF af 1. oktober 1985 om sjette ændring af (PCB/PCT)-direktiv 76/769/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (1). Ifølge Rådets direktiv 96/59/EF af 16. september 1996 om bortskaffelse af polychlorbiphenyler og polychlorterphenyler (PCB/PCT) (2) skal PCB i apparater, der indeholder disse stoffer i en mængde på mere end 5 kubikdecimeter (dm3), være dekontamineret eller bortskaffet senest ved udgangen af 2010. Derfor er der på nuværende tidspunkt stadig udstyr i brug i medlemsstaterne, som indeholder PCB.

Den 16. juni 2003 fremkom Kommissionen med et forslag om, at EU ratificerer to internationale aftaler om persistente organiske miljøgifte (Persistent Organic Pollutants — POP), og PCB er en af de 12 POP på listen deri. Disse to aftaler, Stockholm-konventionen og FN/ECE-protokollen om POP, tager sigte på en udfasning af disse yderst giftige kemikalier ved begrænsning af produktion, anvendelse, import, eksport, emission og bortskaffelse af dem. Samtidig har Kommissionen fremlagt forslag til en forordning om, hvordan forpligtelserne i henhold til de internationale aftaler skal opfyldes, således at EU hurtigt kan ratificere dem (se: http://europa.eu.int/comm/environment/pops/index_en.htm).

Normalt bliver Kommissionen ikke underrettet om uheld i forbindelse med anvendelse af PCB, og Kommissionen har hverken modtaget nogen henvendelse fra de græske myndigheder om dette specifikke uheld eller ved lignende tidligere uheld.

----

(1)EFT L 269 af 11.10.1985.

(2)EFT L 243 af 24.9.1996.

----

----

(2004/C 65 E/121)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2003/03

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juni 2003)

Om:   Frit omløb af eurosedler

Der har lige fra begyndelsen været et ganske vist ventet, men ikke af den grund mindre generende eller foruroligende problem med de eurosedler, der er i omløb, nemlig den begrænsede mulighed for at anvende eurosedler af bestemte værdier, særlig fra 100 EUR og opefter.

»Vi tager ikke imod sedler på 100 EUR og derover« er et skilt, der ofte ses i forretninger og andre steder, hvortil offentligheden har adgang.

Kan Kommissionen oplyse, om der findes bestemmelser, der åbner mulighed for at nægte at modtage eurosedler af et bestemt pålydende, og om de, der ønsker at betale for varer eller tjenester med disse sedler, i benægtende fald har retsmidler til rådighed, hvormed de kan anfægte de bestemmelser, der begrænser omløbet af eurosedler af bestemte værdier?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(23. juli 2003)

I henhold til artikel 106, stk. 1, 3. punktum, i EF-traktaten og artikel 10 i Rådets forordning (EF) nr. 974/98 af 3. maj 1998 om indførelse af euroen (1) er alle eurobanksedler gyldigt betalingsmiddel. I sidstnævnte forordning er der fastsat en grænse (se artikel 11) for, hvor mange mønter, man er forpligtet til at acceptere, men der findes ingen regler for sedler. De forskellige banksedlers størrelse er specificeret i en beslutning fra Den Europæiske Centralbanks (ECB) Styrelsesråd. Begrebet lovligt betalingsmiddel er ikke defineret i EF-retten og må derfor fortolkes på baggrund af nationale regler og national praksis.

Der findes ingen EU-bestemmelser, der kan bruges til at anfægte den begrænsede accept af visse pengesedler. Der kan gælde forskellige bestemmelser alt efter medlemsstaternes monetære og civile lovgivning.

----

(1)EFT L 139 af 11.5.1998.

----

----

(2004/C 65 E/122)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2072/03

af Brigitte Langenhagen (PPE-DE) til Kommissionen

(24. juni 2003)

Om:   Regler for skibsbesætninger

Den danske lovgivning, der gælder for den nationale flåde, gør det umuligt for f.eks. en tysk kaptajn at få ansættelse på et skib, der sejler under dansk flag. Dette betyder for søfarende en alvorlig begrænsning af arbejdskraftens frie bevægelighed, som er fast forankret i de europæiske traktater. Mange europæiske søfarende, særlig fra lande med små flåder, har ingen anden mulighed end at søge ansættelse på skibe, der sejler under bekvemmelighedsflag, hvilket indebærer tab af anseelse og dårligere arbejds- og lønforhold.

Kommissionen bedes på denne baggrund besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(29. august 2003)

Kommissionen vil gerne informere om følgende.

----

(1)EFT C 301 E af 5.12.2002.

(2)  Sag C-405/01 Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española mod Administración del Estado og sag C-47/02 Albert Anker mod Bundesrepublik Deutschland; generaladvokaten kom med sine konklusioner om begge sager den 12.6.2003.

(3)  KOM(89) 266, EFT C 263 af 16.10.1989— KOM(91) 483, EFT C 19 af 25.1.1992.

----

----

(2004/C 65 E/123)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2082/03

af Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE) til Rådet

(24. juni 2003)

Om:   Tyrkiske flys krænkelse af det græske luftrum og indbyggernes sikkerhed i det ægæiske område

Under mit nylige besøg på øerne Samos og Ikaria i Grækenlands grænseområde konstaterede jeg, at indbyggerne var alvorligt bekymrede over tyrkiske flys konstante provokerende krænkelser af luftrummet over Ægæerhavet og de følger, dette kunne får for deres liv og sikkerhed samt for turismen.

Den nylige episode, hvor to tyrkiske F16-fly generede et Olympic Airways-fly, der var på vej fra Athen til Istanbul, har forstærket bekymringen.

Hvad mener Rådet om Tyrkiets opførsel, og hvilke foranstaltninger agter den omgående at træffe for at sætter en stopper for Tyrkiets provokationer?

Hvilke foranstaltninger agter Rådet at træffe for at afhjælpe den usikkerhed, der hersker for europæiske borgere, der lever eller rejser i det ægæiske område, samt skabe normale forhold og sikre freden i området generelt?

Svar

(17. november 2003)

----

----

(2004/C 65 E/124)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2097/03

af Paul Lannoye (Verts/ALE) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om:   Kongeriget Belgien — Føderative enheder — regionen Vallonien — budgettering uden om finansloven

Den vallonske regering har i pressemeddelelsen af 3. april 2003 bekendtgjort, at den havde vedtaget en ny finansieringsplan for udvikling af de vallonske lufthavne. Den vallonske regering har således godkendt den dobbelte finansieringsplan, der blev fremlagt den 20. marts 2003 af bestyrelsen for Det Vallonske Lufthavnsselskab (Sowaer, SA), et almennyttigt selskab, der har ansvaret for at udvikle den vallonske lufthavnsinfrastruktur samt gennemføre og finansiere miljøvenlige ledsageforanstaltninger, der tager hensyn til beboerne omkring disse lufthavne (opkøb af bygninger og støjreduktion). Ifølge denne dobbelte finansieringsplan vil den samlede regning for den vallonske lufthavnspolitik andrage 754,7 mio.EUR frem til 2024, og disse beløb finansieres ikke via den vallonske regions budget, men gennem lån, hvoraf størstedelen vil blive tilbagebetalt fra 2009 og 2015. Ovennævnte oplysninger viser klart et foruroligende fænomen bestående i at gå uden om finansloven med over 750 mio. EUR.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(4. august 2003)

Det offentlige underskud og gæld, som er relevant for stabilitets- og vækstpagten, er defineret i protokollen om proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud og i Rådets forordning (EF) nr. 3605/93 af 22. november 1993 (4), som ændret (5), ved krydsreference til det europæiske national- og regionalregnskabssystem (ENS-95). Ifølge protokollen forstås ved den relevante sektor »den samlede offentlige sektor, dvs. centralregeringen, regionale eller lokale myndigheder samt sociale sikringsordninger, med undtagelse af kommercielle transaktioner«.

Den samlede offentlige sektor defineres på et institutionelt grundlag og ikke på et funktionelt grundlag. Det er således kun enheder, hvis primære funktion er fremstilling af tjenester uden henblik på salg eller omfordeling af ressourcer, der er omfattet. Følgelig er statsejede enheder, der varetager kommercielle transaktioner så som offentlige erhvervsvirksomheder, udelukket fra den offentlige sektor og kategoriseret som finansielle eller ikke-finansielle selskaber.

I det belgiske nationalregnskab, der er opbygget i overensstemmelse med ENS-95, kategoriseres det vallonske lufthavnsselskab (Sowaer, SA) i sektoren for ikke-finansielle selskaber og ikke som en del af den offentlige sektor. Sowaers investeringer har derfor ikke direkte indflydelse på det belgiske offentlige underskud, og Sowaers finansielle forpligtelser er ikke offentlig gæld. Men hvis den belgiske stat har ydet subsider, kapitaloversførsler eller anden støtte til Sowaer, skal disse registreres som offentlige udgifter, hvorved det offentliges underskud og gæld øges.

----

(1)EFT C 236 af 2.8.1997, s. 1.

(2)EFT L 209 af 2.8.1997, s. 1.

(3)EFT L 209 af 2.8.1997, s. 6.

(4)EFT L 332 af 31.12.1993.

(5)  Rådets forordning (EF) nr. 475/2000 af 28. februar 2000 om ændring af forordning (EF) nr. 3605/93 om gennemførelse af den protokol om proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, der er knyttet som bilag til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, EFT L 58 af 3.3.2000.

----

----

(2004/C 65 E/125)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2126/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(25. juni 2003)

Om:   Obligatoriske grundlæggende banktjenester for alle EU-borgere

I Belgien træder lov om grundlæggende banktjenester i kraft i september 2003. Derefter vil alle for højst 12 EUR om året kunne åbne en konto i en bank efter eget valg. Til gengæld tilbyder banken en række minimumstjenester. Den belgiske lovgiver anså denne lov for påkrævet, bl.a. fordi bankerne afviste en hel del mindrebemidlede som kunder. For disse mennesker var dette ensbetydende med at blive udelukket fra moderne betalingsmetoder, der anses for normale.

Har Kommissionen kendskab til dette belgiske initiativ og overvejer den på baggrund heraf at tage et lignende, socialt betydningsfuldt initiativ på EU-plan, således at alle EU-borgere kan forvente minimumstjenester fra bankerne og dermed fortsat vil kunne benytte sig af moderne betalingsmetoder? Hvilke initiativer vil den i bekræftende fald tage? Hvilke argumenter vil den i benægtende fald fremføre for ikke at gennemføre denne foranstaltning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(31. juli 2003)

Kommissionen er bekendt med den belgiske lov, hvorved der indføres minimumsbanktjenester i dette land.

Selv om spørgsmålet om minimumsbanktjenester er vigtigt, har Kommissionen ingen planer om for indeværende at foreslå en retsakt med sigte på at indføre en lignende forpligtelse i den finansielle tjenesteydelsessektor i hele EU. Spørgsmålet blev drøftet på et workshop, der blev afholdt af Kommissionen i februar 2001. Tanken om adgang til grundlæggende banktjenester er ikke med i Kommissionens grønbog om forsyningspligtydelser, der blev offentliggjort i maj 2003. (1)

Efter de oplysninger, vi råder over, er de nationale økonomiske og sociale forhold, og som følge heraf også de nationale holdninger til minimumsbanktjenester, forskellige fra land til land. Der er med andre ord tale om et område, der bedst overlades til medlemsstaternes egen regulering.

Da området ikke er harmoniseret, står det medlemsstaterne frit for at vedtage eller opretholde love i stil med den belgiske, såfremt disse nationale foranstaltninger er i overensstemmelse med de generelle principper i EF-traktaten og opfylder kravene om proportionalitet og forbud mod diskriminering.

----

(1)  KOM(2003) 270 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/126)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2163/03

af Joan Vallvé (ELDR) til Kommissionen

(30. juni 2003)

Om:   Forbindelserne EU/Irak

Det catalanske fodboldforbund havde planlagt en venskabskamp den 25. juni i Barcelona mellem to hold fra Catalonien og Irak. Ifølge formanden for forbundet var formålet med kampen at fremskaffe midler til genopbygningen af det krigshærgede Irak.

Ifølge oplysninger i medierne har det spanske udenrigsministerium ikke udstedt visum til de irakiske spillere, der skulle have deltaget i kampen i Barcelona.

Undertegnede vil gerne have svar på, om Kommissionen vil undersøge den spanske regerings bevæggrunde til at hindre fodboldkampen mellem Catalonien og Irak, som utvivlsomt ville have udgjort et bidrag til bedre forbindelser og en bedre forståelse mellem borgerne i Europa og det irakiske folk?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Vitorino

(3. september 2003)

Kommissionen deler det ærede medlems positive vurdering af den nævnte venskabskamp og formålet hermed.

Kommissionen vil dog gerne minde om, at beslutninger om adgang for statsborgere fra tredjelande til Schengen-staternes territorium (1) sorterer under de pågældende medlemsstaters nationale administrationer, som udtaler sig på grundlag af de relevante Schengen-regler.

For at kunne få adgang til Schengen-staternes territorium med henblik på et ophold på indtil tre måneder skal en sådan statsborger opfylde følgende betingelser, der er anført i artikel 5 i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen (2): Den pågældende skal være i besiddelse af et gyldigt rejsedokument, skal om nødvendigt kunne forelægge dokumentation for opholdets formål og nærmere omstændigheder og må ikke være indberettet som uønsket eller anses for at udgøre en trussel for en af Schengen-staternes offentlige orden, nationale sikkerhed eller internationale relationer. For statsborgere fra tredjelande, der er undergivet visumpligt i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 539/2001 (3), foretages verifikationen af indrejsebetingelserne i første omgang i forbindelse med behandlingen af visumansøgningen. Konstateres det, at en eller flere af indrejsebetingelserne ikke er opfyldt, medfører dette i princippet afvisning af udstedelse af Schengen-visum. Undtagelsesvis kan en Schengen-stat, hvis den finder det nødvendigt, fravige dette princip af humanitære grunde eller af hensyn til nationale interesser eller på grund af dens internationale forpligtelser. Er dette tilfældet, udsteder den et visum, der kun gælder på dens eget territorium.

I den konkrete sag råder Kommissionen ikke over oplysninger om de omstændigheder eller motiver, som ligger til grund for beslutningen om at afslå visum til de irakiske sportsfolk. I betragtning af de spanske myndigheders skønsret i henhold til Schengen-reglerne med hensyn til behandlingen af de pågældende visumansøgninger mener Kommissionen ikke, at denne sag nødvendiggør yderligere efterforskning eller andre skridt fra dens side.

----

(1)  Samtlige EU-medlemsstater med undtagelse af Irland og Det Forenede Kongerige samt Island og Norge.

(2)EFT L 239 af 22.9.2000.

(3)  Rådets forordning (EF) nr. 539/2001 af 15. marts 2001 om fastsættelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og listen over de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav, EFT L 81 af 21.3.2001. Irak figurerer i bilag I til forordningen, som rummer listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum.

----

----

(2004/C 65 E/127)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2171/03

af Johanna Boogerd-Quaak (ELDR) til Rådet

(30. juni 2003)

Om:   Støtte til udvikling af landdistrikter

Kan Rådet besvare følgende spørgsmål på baggrund af Europa-Parlamentets beslutning af 5. juni 2003 om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 1257/1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ophævelse af forordning (EF) nr. 2826/2000 og under henvisning til den opfattelse, Europa-Parlamentet har givet udtryk for i punkt 1?

Svar

(17. november 2003)

----

----

(2004/C 65 E/128)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2208/03

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(2. juli 2003)

Om:   Mærkning af produkter fra fritgående dyr

Kan Kommissionen give oplysninger om de minimumskrav, der skal opfyldes, for at æg kan mærkes med betegnelsen »æg fra fritgående høns«?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(1. august 2003)

I Kommissionens forordning (EØF) nr. 1274/91 af 15. maj 1991 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 1907/90 om handelsnormer for æg (1) fastsættes de krav, der skal opfyldes, for at æg kan mærkes med betegnelsen »frilandsæg«.

Bilag III til forordning (EF) nr. 1274/91 har følgende ordlyd:

----

(1)EFT L 121 af 16.5.1991.

----

----

(2004/C 65 E/129)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2213/03

af Marco Pannella (NI) til Rådet

(2. juli 2003)

Om:   Fængsling under umenneskelige og ydmygende forhold i de cubanske fængsler af 75 cubanske systemkritikere, der er blevet domfældet ved en summarisk proces i april, og i særdeleshed Martha Beatriz Roque Cabellos sag

Taget i betragtning at:

Har Rådet:

Svar

(17. november 2003)

Rådet er klar over, at forholdene og sundhedssituationen er foruroligende for visse politiske fanger på Cuba, og har foretaget flere officielle henvendelser, hvori det har opfordret til øjeblikkelig løsladelse af alle politiske fanger og indtrængende anmodet om, at de i mellemtiden ikke påføres unødige lidelser og ikke udsættes for umenneskelig behandling. For at støtte denne linje er der truffet forskellige foranstaltninger, bl.a. den 26. marts, hvor den lokale EU-trojka i Havana foretog en officiel henvendelse, hvori den udtrykte stærk bekymring over, at de cubanske myndigheder tilbageholder et stort antal cubanske dissidenter. Den 5. juni sendte EU de cubanske myndigheder endnu en erklæring, hvori man udtrykte dyb bekymring over krænkelserne af oppositionsmedlemmernes menneskerettigheder og på ny opfordrede de cubanske myndigheder til øjeblikkelig at løslade alle politiske fanger. EU krævede også, at fangerne ikke udsættes for umenneskelig behandling, og at Røde Kors sikres adgang til dem. Den 1. august rettede EU's formandskab i Rom en tredje specifik henvendelse til Cubas ambassadør, idet det gav udtryk for sin foruroligelse over Marta Beatriz Roques og Oscar Espinosa Chepes svigtende helbred og krævede, at disse fanger får fuld adgang til lægehjælp. Missionscheferne følger fortsat udviklingen nøje.

For at give et mere fuldstændigt billede af Rådets indsats for de cubanske dissidenter skal det henvise til de svar, som det for nyligt har givet på forskellige spørgsmål fra parlamentsmedlemmer (spørgsmål H-243/03, H-313/03 og H-396/03). Rådet erindrer endvidere det ærede parlamentsmedlem om de konklusioner, det vedtog på samlingen den 21. juli i forbindelse med den seneste revision af EU's fælles holdning vedrørende Cuba.

----

----

(2004/C 65 E/130)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2214/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(2. juli 2003)

Om:   Projekt om europæisk sikkerhed

Kulturforeningen »Gruppo Atlante 2000« har i mange år beskæftiget sig med at gennemføre et projekt om europæisk sikkerhed på grundlag af retningslinjerne i Equal-programmet og nu også i det seneste Agis-program. De vigtigste punkter i dette projekt kan sammenfattes som følger: fastslå antallet af asylsøgere og finde frem til, hvem der rent faktisk tilhører denne kategori, oprette modtagelsescentre i overensstemmelse med behovene for logi og bistand og give EU-borgerne en høj grad af sikkerhed i et område af frihed og retfærdighed.

I de seneste år har den konstante stigning i antallet af asylsøgere i Italien gjort det klart, at det er nødvendigt at fastlægge en fælles regeringsstrategi med henblik på at forbedre kvaliteten af modtagelsen og samtidig bekæmpe den ulovlige indvandring. Samtidig er det nødvendigt at forhindre, at asylsøgerne bliver ofre for organiseret kriminalitet og sort arbejde.

Kan Kommissionen på baggrund af ovenstående oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(22. august 2003)

Efter udløbet af fristen for gennemførelse af Rådets direktiv 2003/9/EF af 27. januar 2003 om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne (1) vil medlemsstaterne være forpligtet til at sørge for at de materielle modtagelsesforhold er i orden for statsborgere fra tredjelande og statsløse personer som søger asyl ved en medlemsstats grænse eller på en medlemsstats territorium, dvs. sørge for at deres sundhed og underhold sikres. Fristen for omsættelsen af direktivet i national lovgivning er 6. februar 2005.

I Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 af 18. februar 2003 er der fastsat kriterier og ordninger for fastlæggelse af hvilken medlemsstat der er pligtig til at tage stilling til asylansøgninger som statsborgere fra tredjelande (2) indgiver i en af medlemsstaterne. Denne ordning sikrer at der ikke kan indgives flere ansøgninger, og kan dermed bidrage til at mindske behovet for oprettelse af nye modtagelsescentre. Gennemførelsen heraf lettes af den ordning der blev indført ved Rådets forordning (EF) nr. 2725/2000 af 11. december 2000 om oprettelse af »Eurodac« til sammenligning af fingeraftryk med henblik på en effektiv anvendelse af Dublin-konventionen (3). Ifølge denne skal medlemsstaterne tage fingeraftryk af alle ansøgere og af alle udlændinge som gribes i forsøg på ulovlig passage af en medlemsstats ydre grænser, forudsat at de er ældre end 14 år.

Rådet vedtog den 28.2.2002 en handlingsplan med henblik på bekæmpelse af ulovlig indvandring (4). Ved en passende gennemførelse af foranstaltningerne heri kan medlemsstaterne bidrage til at bekæmpe uregulær til- og fraflytning og dermed mindske risikoen for at der må oprettes nye modtagelsesfaciliteter for asylsøgere.

AGIS-programmet vedrører i første række samarbejde om straffesager mellem medlemsstaternes politi og retsvæsen. Som led i bekæmpelse af organiseret kriminalitet, og herunder navnlig menneskesmugleri, giver programmet dog også mulighed for at bidrage til finansiering af projektsamordningen mellem politiundersøgelser og den administrative forvaltning. Det er også muligt at bidrage til finansieringen af projekter til bekæmpelse af organisationer, kriminelle net og kriminelle som er involveret i ulovlig indvandring i medlemsstaterne og i nabostaterne.

Europol er oprettet med henblik på at støtte medlemsstaternes ordensmagt i kampen mod alvorlig tværnational kriminalitet. Europol har ingen beføjelser hvad angår asylansøgere. Eurojust er en organisation som er sammensat af medlemmer af retsvæsenet. Denne organisations hovedopgave er at bistå og rådgive medlemsstaternes anklagemyndigheder i forbindelse med forberedelse af sagerne, og den har ingen egentlige politiske eller administrative opgaver. Hvis »Gruppo Atlante 2000« organisationen har særlig ekspertise på det retlige eller politimæssige område, kan den kontakte Eurojust og Europol direkte med henblik på drøftelse af de forelagte punkter og mulighederne for samarbejde.

Den 2. EQUAL-runde igangsættes i 2004, idet man fortsætter med at finansiere udviklingspartnerskaber til forbedring af asylsøgeres sociale og faglige integration. Kommissionen fastsætter de overordnede rammer for initiativet, men det er de forvaltende myndigheder i medlemsstaterne som er ansvarlige for fastlæggelsen af prioriteringen i forbindelse med udvælgelsen af de udviklingspartnerskaber der bedst opfylder målsætningerne. Oplysninger om kontakterne i de forskellige lande kan ses på EQUAL-netstedet: website: (http://europa.eu.int/comm/equal).

----

(1)EFT L 31 af 6.2.2003.

(2)EFT L 50 af 25.2.2003.

(3)EFT L 316 af 15.12.2000.

(4)EFT C 142 af 14.6.2002.

----

----

(2004/C 65 E/131)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2220/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(2. juli 2003)

Om:   Kommissionens pressemeddelelser på de forskellige sprog — Midday Express

Torsdag den 19. juni 2003 udsendte Kommissionen en pressemeddelelse (IP/03/866) om en undersøgelse, som den havde ladet foretage af metoderne for omdeling af Pokemon-kort og Pokemon-stickers. Meddelelsen blev udsendt på alle Den Europæiske Unions officielle sprog.

Erkender Kommissionen, at omgående udsendelse af pressemeddelelser på alle Den Europæiske Unions officielle sprog snarere er undtagelsen end reglen, og at det bestemt ikke overstiger 10 %?

Kan Kommissionen oplyse, ud fra hvilke betragtninger den har ladet netop denne meddelelse omdele på Den Europæiske Unions officielle sprog, men ikke andre meddelelser såsom meddelelserne om godkendelse af nye BSE-testmetoder (19.06.2003), topmødet i Thessaloniki, der anføres som en »milepæl« i EU's relationer med det vestlige Balkan (18.06.2003), indbydelsen til alle europæiske borgere om at deltage i debatten om tilpasning af direktivet om »fjernsyn uden grænser« (18.06.2003), en europæisk kodeks for kræftforebyggelse gennem ændret livsstil (17.06.2003) og den måde, hvorpå kvæg bedst kan transporteres over lange afstande (17.06.2003)?

Har Kommissionen ved udsendelse af meddelelsen om Pokemon-stickers først og fremmest haft de mediemæssige aspekter for øje?

Er det Kommissionens opfattelse, at den samfundsmæssige relevans af en undersøgelse af Pokemon-stickers omdeling må sættes højere end f.eks. europæisk information om en kræftforebyggende livsstil, og har den derfor omdelt førstnævnte meddelelse på alle officielle sprog?

Vil den i benægtende fald for fremtiden også lade alle pressemeddelelser, som er relevante for alle europæere, oversætte til alle Den Europæiske Unions officielle sprog, således at alle europæere på deres eget sprog ikke blot bliver orienteret om en muligvis forkert prisfastsættelse af Pokemon-stickers, men også om andre emner, som er mindst lige så relevante i europæisk sammenhæng og for samfundet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(12. august 2003)

Kommissionen henviser det ærede medlem til det svar, der blev afgivet på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-1972/03 (1).

Pressemeddelelser, der udsendes af Kommissionens Talsmandstjeneste, er naturligvis tilgængelige for den almindelige borger, de øvrige EU-institutioner, erhvervslivet, regeringer og ikke-statslige organisationer. Pressemeddelelser er imidlertid til for at lette den hurtige informationsstrøm til offentligheden, primært via medierne. Talsmandstjenestens praksis er således at lette informationsstrømmen til journalisterne. Da formålet med en pressemeddelelse er at informere forskellige målgrupper gennem medierne, anvender Kommissionens Talsmandstjeneste systemet med en vis fleksibilitet, idet den tager højde for behovet for hurtigt at skulle udsende pressemeddelelser.

Pressemeddelelser, der henviser til Kommissionens beslutninger, oversættes til alle EU's officielle sprog. Det kan ske, at en pressemeddelelse bliver udsendt udelukkende på engelsk eller fransk, hvis en omtalt foranstaltning er blevet vedtaget med meget kort varsel. I disse tilfælde bliver der hurtigst muligt sørget for oversættelser til de øvrige sprog.

Pressemeddelelser om andre emner oversættes til de to sprog, der bruges i Kommissionens pressesal (engelsk og fransk), og til sproget i det land, der berøres af pressemeddelelsen.

Denne praksis er godkendt af IPA (International Press Association).

Kommissionen gør også det ærede medlem opmærksom på de øvrige midler, Kommissionen benytter for at stille information til rådighed for den brede offentlighed (internetsider, udgivelser, osv.). Denne information er tilgængelig på alle EU's officielle sprog.

----

(1)EUT C 51 E af 26.2.2004, s. 169.

----

----

(2004/C 65 E/132)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2222/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(2. juli 2003)

Om:   Europæisk harmonisering af forsikringer mod terrorisme

Siden attentatet i New York den 11. september 2001 har det vist sig, at terrorisme kan få voldsomme følger af ukendt omfang. I første omgang for ofrene og deres direkte omgivelser, men ikke mindst også i økonomisk forstand. Dækningen af skaden påhviler i væsentlig grad forsikringsvirksomheder, og erstatningskravene kan være enorme.

Forsikringsvirksomheder i Nederlandene har vedtaget at bære risikoen ved terrorisme i fællesskab, da følgerne kan være så voldsomt store. I dette øjemed har de oprettet det nederlandske genforsikringsselskab for skader forårsaget af terrorisme. I dette selskab har forsikringsvirksomhederne samlet dækningen af skader som følge af terrorisme.

Det samlede erstatningsbeløb i Nederlandene vil for 2003 være begrænset til 1 mia. EUR. Som det fremgår af det flersprogede websted www.terrorismeverzekerd.nl er dette beløb dog et maksimum, og der vil derfor ikke blive udbetalt højere beløb. Beløbet er sammensat af bidrag fra forsikringsvirksomheder, genforsik-ringsvirksomheder og myndigheder. Forsikringsvirksomheder og genforsikringsvirksomheder har i 2003 indskudt til sammen 700 mio. EUR. De nederlandske myndigheder har indskudt de resterende 300 mio. EUR. Ifølge webstedet www.terrorismeverzekerd.nl sker sidstnævnte indskud på grundlag af en genforsikring, som myndighederne har tegnet hos forsikringsselskaberne mod betaling af en præmie.

Den belgiske forsikringsbranche har kendskab til initiativet, men finder, at en europæisk ordning for dækning af skader som følge af terrorisme ville være den bedste løsning, da der på denne måde undgås skadelig overbudskonkurrence mellem medlemsstaterne. På den anden side ville det være uheldigt, hvis Belgien som det eneste land ikke var med i en sådan ordning. (De Morgen den 23.6.2003).

Er Kommissionen orienteret om den nederlandske terrorismeforsikring? Er de nederlandske myndigheders bidrag i overensstemmelse med den europæiske lovgivning om fair konkurrence?

Hvis ja:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(19. september 2003)

Som følge af begivenhederne den 11. september 2001 er der oprettet en række forsikringspuljer i Europa, som hver især er koncentreret om forsikringsrisici inden for et nationalt territorium. Det kan give anledning til spørgsmål vedrørende kartellovgivningen og, hvis der er tale om statstilskud, endvidere vedrørende statsstøttereglerne.

Med hensyn til kartelaspekterne er den nederlandske pulje, så vidt Kommissionen er orienteret, anmeldt til den nederlandske konkurrencemyndighed. Den tyske pulje Extremus og den østrigske pulje har anmeldt deres aftaler til Kommissionen, som i øjeblikket undersøger disse.

Kommissionen er i nær kontakt med de nationale myndigheder for at sikre fælles fodslag ved vurderingen og behandlingen af disse puljer.

Kommissionen har også opretholdt nær kontakt til de nationale forsikringsmyndigheder for bl.a. at vurdere situationen på markedet og behovet for at iværksætte et initiativ på EU-plan på området for forsikring mod terrorangreb. Størstedelen af medlemsstaterne har ikke fundet et sådant initiativ nødvendigt. Kommissionen følger imidlertid nøje udviklingen på dette område.

Der er ikke fastsat noget maksimumsbeløb for, hvor meget medlemsstaternes myndigheder kan bidrage til sådanne puljer. Statsstøttede puljer dækker normalt kun risici inden for den pågældende stats territorium. Disse puljer konkurrerer derfor ikke med hinanden.

Hvis staten yder støtte til puljer af denne art, kan der opstå problemer med hensyn til statsstøttereglerne. Kommissionen har på baggrund af statsstøttereglerne undersøgt en række forsikringsordninger til dækning af risici ved terrorangreb efter den 11. september 2001, især inden for luftfartsområdet i næsten alle medlemsstater. Kommissionen har i sin vurdering taget hensyn til spørgsmålet om markedssvigt. Den har udsendt to meddelelser (1) om eftervirkningerne af disse terrorangreb og har foreslået en forordning (2) om mindstekrav på forsikringsområdet. Dette forslag er endnu ikke vedtaget.

Kommissionen har endnu ikke modtaget nogen anmeldelse af statsstøtte til ordninger af den nævnte type uden for luftfartsområdet.

----

(1)  KOM(2001) 574 endelig; KOM(2002) 320 endelig.

(2)  KOM(2003) 454 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/133)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2232/03

af Sebastiano Musumeci (UEN) til Rådet

(3. juli 2003)

Om:   Placering af Euro-Middelhavs-banken på Sicilien

Efter anmodning fra Det Europæiske Råd i Laeken i december 2001 vurderede Kommissionen og Rådet muligheden for at oprette en Euro-Middelhavs-bank. Det Europæiske Råd i Barcelona den 15.-16. marts 2002 godkendte oprettelsen af en styrket Euro-Middelhavs-investeringsfacilitet i EIB-regi suppleret med Euro-Middelhavs-partnerskabsordningen og et EIB-repræsentationskontor i området.

Kan Rådet på denne baggrund oplyse:

Svar

(17. november 2003)

Som anført i det ærede parlamentsmedlems forespørgsel godkendte Det Europæiske Råd den 15.-16. marts 2002 i nr. 52 i sine konklusioner Økonfin-Rådets beslutning om oprettelsen af en styrket Euro-Middelhavsinvesteringsfacilitet i EIB-regi. Denne facilitet blev af Den Europæiske Investeringsbank i overensstemmelse med Rådets beslutning oprettet som »Euro-Middelhavs-investeringsfaciliteten og -partnerskabet« eller »FEMIP«.

Under hensyn til alle de elementer, som det ærede parlamentsmedlem nævner i sin forespørgsel, blev FEMIP oprettet med en finansiel facilitet, der blev suppleret med Euro-Middelhavs-partnerskabsordningen, der tilstræber samarbejde i området gennem sit udvalg for politisk dialog, idet samarbejdet yderligere styrkes ved oprettelsen af et EIB-repræsentationskontor i Euro-Middelhavsområdet.

Et sådant regionalt kontor blev åbnet i juli 2003 i Kairo.

Ved samme lejlighed noterede Det Europæiske Råd i nr. 52 i sine konklusioner, at »på grundlag af en evaluering af facilitetens resultater og under hensyntagen til udfaldet af konsultationerne med vore partnere i Barcelona-processen vil en beslutning om at oprette et datterselskab med EIB som hovedaktionær, som specielt skal være rettet mod vore Middelhavspartnerlande, blive overvejet og truffet et år efter facilitetens indførelse«. Eftersom FEMIP blev indført i oktober 2002, forventes evalueringen af det første års drift at være afsluttet i efteråret i år sammen med den dermed forbundne beslutning om oprettelse af et datterselskab, der skal træffes i lyset af evalueringen.

Rådet forventes at drøfte evalueringen og resultatet af konsultationerne med partnerne i Barcelonaprocessen i november, hvor det kan overveje spørgsmålet om oprettelse af et datterselskab med EIB som hovedaktionær.

----

----

(2004/C 65 E/134)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2261/03

af Margrietus van den Berg (PSE) til Kommissionen

(8. juli 2003)

Om:   Undersøgelse af offentlig støtte til professionelle fodboldorganisationer

På baggrund af en skrivelse fra Kommissionen (GD Konkurrence H3/NTI/amv D(2002) 0422) af 11. juli 2002 til den nederlandske regering har sidstnævnte undersøgt karakteren og omfanget af de økonomiske forbindelser mellem 33 kommuner på den ene side og professionelle fodboldorganisationer og deres stadioner på den anden. Resultatet af denne undersøgelse har medført, at den nederlandske regering for øjeblikket træffer foranstaltninger for at fjerne de uklarheder, der eksisterer i forholdet mellem staten og de professionelle fodboldsorganisationer under hensyntagen til den samfundsmæssige rolle, de spiller. Dette sker efter aftale med staten, provinserne, kommunerne, Det Nederlandske Fodboldforbund og Kommissionen.

Men disse uklarheder er ikke forbeholdt Nederlandene. En tilsvarende oversigt over situationen i hele Europa er da også specielt ønskelig.

Har Kommissionen over for flere medlemsstater givet udtryk for sin bekymring over formodentlig statsstøtte? I bekræftende fald, hvilke?

Hvad mener Kommissionen om en undersøgelse i hele Europa af offentlig støtte til professionelle fodboldorganisationer? Er Kommissionen rede til at lade en sådan undersøgelse gennemføre?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(13. august 2003)

Kommissionen er i øjeblikket ved at vurdere en lang række potentielle statsstøtteforanstaltninger. Indtil nu er der til den italienske regering rettet spørgsmål om et dekret, der tillader professionelle sportsklubber en tilsyneladende gunstig anvendelse af regnskabsreglerne. Svarene på spørgsmålene er nu ved at blive vurderet. Samtidig foretages der en vurdering af et salg af fast ejendom til fodboldklubben AZ i Nederlandene. I dette tilfælde åbnede Kommissionen en formel procedure den 23.7.2003. Kommissionen gør ligeledes opmærksom på, at den undersøgte en meddelelse fra den franske regering om offentlig støtte til sportsklubber i 2001 og besluttede ikke at gøre indsigelser, da foranstaltningerne tog sigte på at støtte almen uddannelse og grundlæggende erhvervsuddannelse og således udgjorde et uddannelsesprogram eller tilsvarende, men ikke statsstøtte i henhold til EF-traktaten.

Kommissionen fastholder, at dens politik bør udvikles på grundlag af de enkelte sager. Derfor har Kommissionen ikke i øjeblikket til hensigt at lancere en europæisk undersøgelse af statsstøtte til professionelle fodboldklubber.

----

----

(2004/C 65 E/135)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2270/03

af Adriana Poli Bortone (UEN) til Kommissionen

(7. juli 2003)

Om:   Bari som hjemsted for Euro-Middelhavsbanken

På grund af sine menneskelige ressourcers voksende faglige ekspertise bliver Syditalien i stadig større grad smeltedigel for udviklingsprojekter.

Den offentlige forvaltning i Syditalien har helt klart udviklet sig og er i stand til at imødekomme kravet om mindre bureaukrati og fremskyndelse af procedurerne.

Først og fremmest har regionen Puglia vist sig i stand til effektivt at integrere sig i de europæiske målsætninger.

Kan Kommissionen derfor oplyse, om den i lyset af Puglias strategiske geopolitiske beliggenhed i middelhavsregionen har til hensigt at støtte Baris kandidatur som hjemsted for Euro-Middelhavsbanken?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(30. juli 2003)

Den 14-15 marts 2002 vedtog Økofin-Rådet og Det Europæiske Råd at oprette en investeringsfacilitet med det formål at øge Den Europæiske Investeringsbanks (EIB) aktiviteter i partnerlandene i Middelhavsområdet med særligt henblik på udvikling af den private sektor. De vedtog endvidere, at der et år efter oprettelsen af faciliteten skulle iværksættes en undersøgelse af, hvorvidt den skulle inkorporeres i et majoritetsejet datterselskab under EIB.

Faciliteten blev oprettet i efteråret 2002, og beslutningen om, hvorvidt der skal oprettes et majoritetsejet datterselskab under EIB, vil formodentlig blive truffet i efteråret 2003 af Rådet i samarbejde med Kommissionen og EIB og efter høring af partnerlandene i Middelhavsområdet.

Kommissionen forstår det ærede medlems interesse for denne sag og for en placering af en sådan bank i Bari. Det er dog på nuværende tidspunkt for tidligt at påbegynde sådanne overvejelser, men skulle en beslutning om at oprette et datterselskab blive truffet i efteråret 2003, vil placeringen af dette blive valgt på grundlag af de respektive fordele ved de forskellige mulige placeringer.

----

----

(2004/C 65 E/136)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2272/03

af Pedro Marset Campos (GUE/NGL) til Rådet

(7. juli 2003)

Om:   Arbejdsforholdene for de ansatte på virksomheden Sintel (Spanien)

Arbejdstagerne på virksomheden Sintel, der blev erklæret konkurs for næsten to år siden, efter at den havde accepteret regeringens forslag og betingelser (aftale af 3. august 2001), som skulle danne grundlag for iværksættelsen af alle »de nødvendige foranstaltninger til afhjælpning af krisen i Sintel i samarbejde med alle de implicerede parter«, stadig befinder sig i den samme forsvarsløse situation som ved konfliktens begyndelse.

Arbejdstagernes retmæssige repræsentanter er til dags dato ikke blevet indkaldt til noget møde, hverken af konkursboets forvaltere, myndighederne eller Teléfonica, i deres egenskab af part i konkursproceduren, selv om arbejdstagerne er hovedkreditorerne. Uden arbejdstagernes deltagelse er det vanskeligt at se, hvorledes aftalen kan gennemføres.

Der er gået to år, siden virksomheden blev erklæret konkurs (beslutning af 28. maj 2001), uden at kreditorerne er blevet indkaldt til et møde med henblik på at udpege konkursforvaltere, hvilket gør det umuligt for arbejdstagerne at håndhæve deres rettigheder som kreditorer. Vil Rådet, i lyset af at aftalen på flere punkter er blevet misligeholdt, og at arbejdstagernes rettigheder dermed er blevet krænket, besvare følgende:

Svar

(17. november 2003)

Rådet er klar over, at iværksættelsen af redningsplanen for det konkursramte telekommunikationsselskab Sintel er et særdeles følsomt emne i Spanien.

Den fællesskabslovgivning, der er vedtaget i de seneste år, vidner om, at Rådet tillægger information og høring af medarbejderne og deres repræsentanter stor betydning.

Der findes regler om information og høring i Rådets direktiv 94/45/EF af 22. september 1994 om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabs-koncerner med henblik på at informere og høre arbejdstagerne (1), Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser (2) og Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (3). Et andet vigtigt instrument i denne kontekst er Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab (4), som medlemsstaterne skal gennemføre senest den 23. marts 2005.

Det er imidlertid Kommissionen, der er ansvarlig for at kontrollere, om og om nødvendigt sørge for, at medlemsstaterne anvender de pågældende direktiver. Rådet har derfor ikke mulighed for at kommentere den konkrete sag.

----

(1)EFT L 254 af 30.9.1994, s. 64.

(2)EFT L 225 af 12.8.1998, s. 16.

(3)EFT L 82 af 22.3.2001, s. 16.

(4)EFT L 80 af 23.3.2002, s. 29.

----

----

(2004/C 65 E/137)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2278/03

af Roger Helmer (PPE-DE) til Kommissionen

(9. juli 2003)

Om:   Statsborgerskab

Husker Kommissionen evangeliets ord om, at ingen kan tjene to herrer, eftersom han enten vil hade den ene og elske den anden eller omvendt?

Med hvilken ret mener EU-institutionerne, at de kan pådutte borgerne i EU's medlemsstater et nyt »borgerskab«, selv om disse for hovedpartens vedkommende ikke har anmodet om eller indvilliget i at få et sådant yderligere borgerskab?

Hvilken mekanisme kan medlemsstaternes borgere benytte til at forkaste og tilbagevise dette såkaldte borgerskab og fastslå, at deres borgerskab, identitet og loyalitet helt og fuldt tilhører deres eget land?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(18. september 2003)

Med traktaten om Den Europæiske Union (Maastricht-traktaten) — som er udarbejdet af en konference mellem repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer og ratificeret af alle medlemsstaterne i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige bestemmelser — blev der i EF-traktaten indsat en bestemmelse med følgende ordlyd:

Med Amsterdam-traktaten — som er udarbejdet og ratificeret efter samme procedure — blev der i stk. 1 i denne bestemmelse indsat følgende sætning:

Denne bestemmelse er uden indholdsmæssige ændringer medtaget i artikel I-8 i det udkast til forfatning, som er udarbejdet af Det Europæiske Konvent, hvis medlemmer i overvejende grad er repræsentanter for de nationale parlamenter og de nationale regeringer.

----

----

(2004/C 65 E/138)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2279/03

af Koenraad Dillen (NI) til Rådet

(9. juli 2003)

Om:   Domfældelse af to journalister i Laos

Medierne har i dag den 30. juni meddelt den forfærdende nyhed, at den uafhængige belgiske journalist Thierry Falise, hans franske fotograf Vincent Reynaud og deres amerikanske tolk, som alle tre blev arresteret i Laos den 4. juni, efter en skinproces, hvor ikke et eneste retligt princip blev overholdt, blev idømt femten års fængsel på grund af »ulovlig våbenbesiddelse« og »for at have forhindret en tjenestemand i at udføre sine funktioner«.

Thierry Falise var ved at lave en reportage om Hmong-mindretallet, som gør modstand mod det kommunistiske styre i Laos.

Har Rådet udtalt nogen form for fordømmelse af dette?

Har Rådet allerede truffet diplomatiske foranstaltninger over for myndighederne i Vientiane? Hvad var resultatet heraf? Med hvilke pressionsmidler kan Rådet hurtigst muligt udvirke en omstødelse af dommen?

Anser Rådet det ikke for hensigtsmæssigt via myndighederne i Beijing af lægge pres på styret i Vientiane, idet Laos har et nært forhold til Kina?

Svar

(17. november 2003)

----

----

(2004/C 65 E/139)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2282/03

af Elspeth Attwooll (ELDR) til Kommissionen

(9. juli 2003)

Om:   Fiskerimuligheder

Kan Kommissionen oplyse, i hvilken udstrækning britiske fiskere udnytter fiskerimulighederne både inden for og uden for den britiske 200-sømilegrænse?

Kan Kommissionen yderligere give oplysninger om det omfang, i hvilket andre fiskere fra dels EU-lande og dels tredjelande udnytter fiskerimulighederne inden for den britiske 200-sømilegrænse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(12. august 2003)

Kommissionen har ikke mulighed for at fremskaffe de ønskede oplysninger.

Kontrolforordningen (1) (Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93) forpligter hver enkelt medlemsstat til at underrette Kommissionen om de mængder af hver bestand eller gruppe af bestande, der blev landet i den foregående måned, når der er fastsat en samlet tilladt fangstmængde (TAC) eller kvoter for de pågældende bestande. For andre bestande (som ikke er undergivet TAC eller kvoter og enten er fanget i EF-farvande, tredjelandsfarvande eller på åbent hav) har medlemsstaterne pligt til at underrette Kommissionen om, hvor store mængder der landes af hver bestand hvert kvartal. Derved får Kommissionen mulighed for at overvåge medlemsstaternes udnyttelse af fiskerimulighederne.

I medlemsstaternes meddelelser om landinger skelnes der ikke mellem fangster, der er taget inden for 200 sømil fra en medlemsstats kyst, og dem, der er taget uden for denne grænse, da de er baseret på de områder, der er fastlag ved TAC- og kvoteforordningen.

De fiskeri- eller fangstområder, der er afgrænset ved denne forordning, svarer i almindelighed til hele underområder eller afsnit som fastsat af Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES) eller til fiskeriområder som defineret af De Forenede Nationers Levnedsmiddel- og Landbrugsorganisation (FAO) til statistiske formål. De følger ikke 200 sømilegrænsen.

----

(1)  Rådets forordning (EØF) nr. 2847/93 af 12. oktober 1993 om indførelse af en kontrolordning under den fælles fiskeripolitik, EFT L 261 af 20.10.1993.

----

----

(2004/C 65 E/140)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2283/03

af Elspeth Attwooll (ELDR) til Kommissionen

(9. juli 2003)

Om:   Udvikling af yngelanlæg til torskeopdræt

Har Kommissionen overvejet de mulige fordele ved at opdrætte torsk i yngelanlæg ved hjælp af rogn fra vilde torsk og med henblik på senere udsætning i havet? Hvorledes påtænker Kommissionen at fremme forskningen vedrørende et sådant projekts gennemførlighed og de såvel positive som negative konsekvenser heraf?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(1. august 2003)

Opdræt af torsk i yngelanlæg med henblik på udsætning i havet kan have flere formål: »sea ranching«, dvs. udsætning af torsk i havområder, hvor der ikke findes nogen eller kun meget små naturlige torskebestande, fiskepleje, dvs. forsøg på at forøge eksisterende torskebestande, og genoprettelse af bestande, dvs. medvirke til at genoprette udpinte bestande.

Historisk set har interessen samlet sig om fiskepleje, og der er gjort enkelte forsøg, hovedsagelig i Norge. På den havbiologiske station nær Arendal i det sydlige Norge har man i mere end 100 år arbejdet med at udsætte opdrættet torsk. De indhøstede erfaringer blev sammenfattet på et internationalt symposium i 1993, hvor det blev konkluderet, at der ikke kunne måles nogen nytteværdi. På en workshop tilrettelagt af Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES) i 1994 (»Workshop to evaluate the potential of fiskepleje as an approach to fisheries management«), som delvis blev finansieret af Kommissionen, blev det konkluderet, at fiskepleje af torsk generelt set ikke kunne forventes at give gode resultater. I forbindelse med denne workshop blev der også evalueret et forslag fra Canada om at opdrætte torsk for at genoprette den udpinte Newfoundlandbestand, men også i den henseende var konklusionerne negative.

Årsagerne til den manglende succes med forøgelsen af torskebestandene er ikke fuldt afklaret, men en række faktorer kan spille ind, f.eks. kan opdrættede torsk have problemer med at tilpasse sig de naturlige levevilkår, det kan skyldes konkurrence med de naturlige bestande og begrænsninger i økosystemets kapacitet. Det bør også bemærkes, at selv hvis forøgelsesbestræbelserne resulterer i en fremgang i torskebestandene, ville det være praktisk talt umuligt at adskille denne fra fluktuationerne i de naturlige bestande. Endvidere er opdræt af torsk dyr, og der kan stilles spørgsmål ved lønsomheden af et torskeopdrætsprogram, selv hvis det giver gode resultater.

På grundlag af de foreliggende oplysninger om fiskepleje, som beskrevet ovenfor, har Kommissionen ikke anset det for væsentligt at fremme forskning på dette område.

----

----

(2004/C 65 E/141)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2288/03

af Ozan Ceyhun (PSE) til Kommissionen

(11. juli 2003)

Om:   Behandling af statsborgere fra tredjelande i EU-medlemsstaternes fængsler

I en artikel i den tyrkiske avis Hürriyet blev det anført, at statsborgere fra tredjelande, som sidder fængslet i fængsler inden for EU, har begrænsninger med hensyn til udøvelse af forskellige rettigheder.

Dette drejer sig om besøgsret, klageret og udgangstilladelse fra fængslet.

Har Kommissionen kendskab til dette? Hvilke områder drejer begrænsningerne sig om, og hvilke områder er omfattet heraf? Hvis det forholder sig således, på hvilket retsgrundlag er disse indskrænkninger da baseret? Behandles disse indskrænkninger inden for rammerne af harmoniseringen af de nationale tiltag, eller vil der fortsat eksistere forskelle mellem de enkelte nationalstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(18. september 2003)

Kommissionen har ikke den artikel, som det ærede medlem henviser til, så den kan ikke give et detaljeret svar på de spørgsmål, som er baseret på oplysninger i artiklen. De spørgsmål, som vedrører fuldbyrdelse af sanktioner (herunder spørgsmålene om prøveløsladelse), vil blive behandlet i en grønbog (om tilnærmelse, anerkendelse og fuldbyrdelse af strafferetlige sanktioner i EU), som Kommissionen formodentlig vil vedtage i oktober 2003. På nuværende tidspunkt findes der ikke nogen specifikke EU-retlige regler om de indsattes klageret; klageretten er hovedsagelig underlagt konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, som er vedtaget under Europarådets auspicier (artikel 6), samt medlemsstaternes nationale lovgivning.

----

----

(2004/C 65 E/142)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2295/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(11. juli 2003)

Om:   EU-støttede projekter

Vil Kommissionen udarbejde en fortegnelse over de projekter, som der er bevilget EU-støtte til (inklusive eventuelle BEI-lån) og som der blev udbetalt støtte til i løbet af det foregående regnskabsår i Hampshire, Kent, Surrey, West Sussex, East Sussex, Isle of Wight, Oxfordshire, Berkshire, Buckinghamshire?

Supplerende svar afgivet på Kommissionens vegne af Prodi

(11. november 2003)

Da svaret er meget omfattende, fremsendes det direkte til det ærede medlem og til Parlamentets generalsekretariat.

----

----

(2004/C 65 E/143)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2298/03

af Esko Seppänen (GUE/NGL) til Kommissionen

(11. juli 2003)

Om:   Emissionsrettighederne i virksomhedernes regnskaber

Da Europa-Parlamentet på plenarmødet den 1. juli behandlede direktivet om emissioner (betænkning A5-0207/2003), svarede kommissær Margot Wallström ikke præcist på spørgsmålet om, hvordan de emissionsrettigheder, som administrativt er blevet tildelt virksomhederne, opføres i disses regnskaber og hermed på deres status, som er grundlaget for fastsættelsen af virksomhedens børsnotering. Hvilke midler har Kommissionen til at garantere, at emissionsrettighederne håndteres på samme måde i alle medlemsstater og virksomheder, og hvilke bestemmelser vil Kommissionen indføre på dette område?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(10. september 2003)

Kommissionen er klar over betydningen af harmoniserede regnskabsstandarder for EF-kapitalmarkedets og det indre markeds rette funktion. Regnskabsrelaterede spørgsmål er reguleret ved Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1998 på grundlag af traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om årsregnskaberne for visse selskabsformer (1) og Rådets syvende direktiv 83/349/EØF af 13. juni 1983 på grundlag af traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om konsoliderede regnskaber (2). Disse direktiver indeholder ikke specifikke regler om emissionsrettigheder (kvoter) som sådan, men Kommissionens henstilling af 30. maj 2001 om anerkendelse, måling og offentliggørelse af miljøspørgsmål i virksomheders årsregnskaber og årsberetninger (3), offentliggjort den 30. maj 2001, behandler dette emne. I denne henstilling opfordrer Kommissionen medlemsstaterne til at sikre, at selskaber, der er omfattet af de to direktiver, anvender bestemmelserne i henstillingen, som også dækker emissionsrettigheder.

I Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1606/2002 af 19. juli 2002 om anvendelse af internationale regnskabsstandarder (4) hedder det, at for hvert regnskabsår, der starter den 1. januar 2005 eller senere, udarbejder selskaber, der reguleres af en medlemsstats lovgivning, deres koncernregnskaber i overensstemmelse med de internationale regnskabsstandarder, der er vedtaget af Kommissionen, hvis deres værdipapirer på balancetidspunktet omsættes på et reguleret marked i en medlemsstat. Medlemsstaterne kan også tillade eller kræve, at andre selskaber anvender sådanne regsnskabsstandarder i deres års- og/eller koncernregnskaber. Dette blev yderligere gjort lettere med Parlamentets og Rådets direktiv af 6. maj 2003 (5), der sigter mod at modernisere og ajourføre regsnskabsreglerne.

Kommissionen vedtager internationale regnskabsstandarder efter en udvalgsprocedure i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1606/2002. Heri hedder det, at Kommissionen kan vedtage internationale regnskabsstandarder (International Accounting Standards (IAS), International Financial Reporting Standards (IFRS) og hermed forbundne fortolkninger (SIC/IFRIC-fortolkninger)), forudsat at deres anvendelse fører til et pålideligt billede af et selskabs økonomiske stilling og resultat, er i offentlighedens interesse i EU, og endelig at de opfylder de grundlæggende kriterier, for så vidt angår kvaliteten af de oplysninger, der kræves, for at regnskaberne kan være nyttige for brugerne (forordningens artikel 3).

I maj 2003 udsendte International Accounting Standards Board's (IASB) International Financial Reporting Interpretations Committee (IFRIC) sin første »draft Interpretation« (D1) af gældende standarder, som omfatter regnskabsmæssig behandling af emissionsrettigheder.

Når IASB har udsendt denne fortolkning vedrørende emissionsrettigheder, vil Kommissionen overveje, hvorvidt den skal antages på fællesskabsplan.

----

(1)EFT L 222 af 14.8.1978, direktiv, senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/38/EF af 13. maj 2003, EUT L 120 af 15.5.2003.

(2)EFT L 193 af 18.7.1983, direktiv, senest ændret ved direktiv 2003/38/EF.

(3)EFT L 156 af 13.6.2001.

(4)EFT L 243 af 11.9.2002.

(5)  http://register.consilium.eu.int/pdf/en/03/st03/st03611en03.pdf

----

----

(2004/C 65 E/144)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2311/03

af Luciana Sbarbati (ELDR) til Rådet

(8. juli 2003)

Om:   Kommunikationsmediernes frihed og pluralisme og kompetencetildeling til EU på dette område, jf. den europæiske forfatning

Har Rådet til hensigt at træffe foranstaltninger til at sikre, at den forfatning for Europa, der er under udarbejdelse, har mediernes frihed og pluralisme opført blandt Unionens værdier (udkastets artikel 2) og beskyttelsen af disse rettigheder blandt Unionens mål (udkastets artikel 3) samt en henvisning til de betingelser og midler, der anses for nødvendige for at sikre og bevare dem, og at de relevante beføjelser overdrages Unionen, enten eksklusivt eller i fællesskab med medlemsstaterne?

Svar

(17. november 2003)

Rådet har ikke kompetence til at besvare det ærede parlamentsmedlems spørgsmål. Det vil eventuelt tilkomme regeringskonferencen til revision af traktaterne, der skal træde sammen i oktober 2003, at tage stilling til dette spørgsmål.

----

----

(2004/C 65 E/145)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2312/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(8. juli 2003)

Om:   Den autonome region Azorernes mælkekvote

Rådet (landbrug) indgik den 25.-26. juni 2003 en politisk aftale om en reform af den fælles landbrugspolitik. Inden for rammerne af denne aftale enedes man om en løsning for mælkekvoten for Azorerne, der gik ud på at forlænge dispensationen for 73 000 tons i produktionsåret 2003/2004, 61 500 tons i produktionsåret 2004/2005 og om at forhøje referencemængden med 50 000 tons fra produktionsåret 2005/2006. Denne løsning er fuldstændig utilstrækkelig i lyset af mælkesektorens behov på Azorerne og Portugals anmodning om en forhøjelse af kvoten på 100 000 tons, når det betænkes, at andre lande, som f.eks. Grækenland opnåede en forhøjelse på  120 000 tons.

Spørgeren har allerede i sine skriftlige forespørgsler E-2538/99 (1) og E-3573/02 (2) anmodet Kommissionen om at redegøre for de særlige forhold inden for mælkesektoren på Azorerne og regionens status som randområde. Mælkesektoren er af stor strategisk betydning for Azorerne, også hvad angår det forudgående og efterfølgende produktionsled. Sektoren repræsenterer 80 % af det landbrugsrelaterede bruttoregionalprodukt, 25 % af mælkeproduktionen og mere end 13 % af de nationale mælkeproducenter, hvilket svarer til ca. 5 mio. producenter. Kommissionen har selv i sin rapport om det portugisiske landbrug (3) erkendt, at denne sektor er af overordentlig stor økonomisk betydning for Azorerne, og at de specifikke problemer i forbindelse med udviklingen af mælkeproduktionen i regionen kræver særlig opmærksomhed, hvorfor det er nødvendigt at løse disse problemer ved hjælp af passende foranstaltninger.

Hvorledes forholder Kommissionen sig til Rådets konklusioner på området i lyset af sektorens behov på Azorerne og rapporten om det portugisiske landbrugs særegenhed? Hvilke foranstaltninger agter den at iværksætte i overensstemmelse med rapporten for at løse dette store problem for Azorerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(1. august 2003)

Det ærede medlem omtaler den politiske aftale, der blev indgået i Rådet den 26. juni 2003, og som har ført til en forhøjelse af mælkekvoten for Azorerne med 50 000 tons fra produktionsåret 2005/2006. Rådet besluttede også at videreføre den afgiftsfritagelse, der blev indrømmet i 2001 med henblik på at omstrukturere sektoren, for 73 000 tons i 2003/2004 og 61 500 tons i 2004/2005.

Kommissionen skønner, uden derved at tage stilling til den politiske aftale i Rådet, at resultatet i vid udstrækning imødekommer Portugals ønsker om at tage hensyn til den særlige situation for Azorerne som en region i den yderste periferi.

Kommissionen gør det ærede medlem opmærksom på, at garantimængderne tildeles de enkelte medlemsstater.

Kommissionen fortsætter drøftelserne med de portugisiske myndigheder med henblik på at fremlægge passende forslag som omhandlet i den rapport om det portugisiske landbrugs situation, der blev fremlagt på Det Europæiske Råds møde i Thessaloniki (19. og 20. juni 2003).

----

(1)EFT C 330 E af 21.11.2000, s. 19.

(2)  Se side 17.

(3)  KOM(2003) 359 af 19.6.2003.

----

----

(2004/C 65 E/146)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2323/03

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(8. juli 2003)

Om:   UCLAF

Efter samråd med Budgetkontroludvalget blev en række medarbejdere fra det tidligere UCLAF overført til selve Kommissionen, dvs. uden for OLAF.

Hvilke afdelinger blev de placeret i, og i hvilke stillinger? Har de siden fået nye stillinger?

Er der nogle af disse medarbejdere, som tidligere har haft eller på indeværende tidspunkt har forbindelse med Eurostat?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(22. september 2003)

I foråret 2001 forlod to cheftjenestemænd Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF). I midten af 2001 blev ti tjenestemænd forflyttet til Generaldirektoratet for Personale og Administration i forbindelse med omstrukturering.

----

----

(2004/C 65 E/147)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2325/03

af Pedro Marset Campos (GUE/NGL) og Laura González Álvarez (GUE/NGL) til Kommissionen

(14. juli 2003)

Om:   Genopretning af miljøet i Portman-bugten (Cartagena, Spanien)

I perioden fra 1959 til 1989 er der dumpet flere millioner tons affald i Portman-bugten, som anslås at være fyldt med omkring 13 millioner kubikmeter slam, hvilket har bevirket, at kystlinjen fra 1957 nu har trukket sig ca. 300 m tilbage.

Dette affald indeholder ifølge de konsulterede eksperter sulfider, arsen, cadmium, kobber, kviksølv, bly og zink.

Det vides med sikkerhed, at Kommissionen er bekendt med situationen, idet lokalregeringen i Murcia-regionen i sin tid anmodede EU om finansiel støtte til projekter med henblik på genopretning af miljøet i bugten.

Beboersammenslutningen i Portman har over for ovennævnte medlemmer af Europa-Parlamentet givet udtryk for deres foruroligelse over et byggemodningsprojekt i området, som påtænkes gennemført uden hel eller delvis sanering af de forurenede arealer.

Har Kommissionen kendskab til dette byggemodningsprojekt i den forurenede bugt? Er der ansøgt om EU-midler til det nye projekt? Kan Kommissionen i den forbindelse oplyse, om de kompetente myndigheder anvender EU's miljølovgivning korrekt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(18. september 2003)

Kommissionen kender udmærket til de forhold, det ærede medlem har bragt på bane.

Den har således allerede tidligere behandlet en klage over anvendelsen af mineaffald fra Portmán-bugten som opfyldningsmateriale ved udvidelsen af havnen i Escombreras, som ligger nogle få kilometer fra bugten, og til hvilken de spanske myndigheder havde anmodet om fællesskabsfinansiering.

Som led i undersøgelsen af sagen underrettede Kommissionen de spanske myndigheder om, at affaldet ikke ville kunne benyttes til den pågældende havneudvidelse, og der blev da heller ikke bevilget fællesskabsstøtte til projektet. Som følge heraf har de spanske myndigheder forsikret Kommissionen om, at man ikke ville benytte affald fra bugten ved havneudvidelsen. Kommissionen har derfor henlagt sagen.

Siden er der indbragt en ny klage for Kommissionen om forurening af »Sierra de Cartagena« med mineaffald fra samme bugt.

I forbindelse med behandlingen af denne nye klage og efter en brevveksling mellem Kommissionen og de spanske myndigheder har disse fremsendt en omfattende undersøgelse vedrørende projektet med henblik på genopretning af miljøet i bugten med tre forskellige løsninger. Uafhængigt af den mulighed, som myndighederne vælger med henblik på genopretning af miljøet i bugten, er der på indeværende tidspunkt set fra et juridisk synspunkt tale om et tidligere affaldsdepot, i forbindelse med hvilket fællesskabsretten ikke finder anvendelse. Der er derfor ikke tale om nogen overtrædelse af fællesskabsretten, hvis miljøet i bugten ikke genoprettes. Klageren er blevet informeret herom og om, at Kommissionens tjenestegrene har til hensigt at forelægge Kommissionen et forslag om henlæggelse af klagen, fordi der mangler belæg for, at der skulle være tale om en overtrædelse af fællesskabsretten.

Kommissionen har anmodet de spanske myndigheder om nærmere oplysninger med hensyn til, at Den Europæiske Fond for Regionaludvikling eller Samhørighedsfonden skulle medfinansiere det pågældende projekt, men har endnu ikke modtaget svar.

----

----

(2004/C 65 E/148)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2327/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   System for udbetaling af kompensationsgodtgørelser til bjergregioner og tilbagestående regioner i Grækenland

Jeg har fået oplyst, at man som et led i udbetalingen af kompensationsgodtgørelser til bjergregioner og tilbagestående regioner i Grækenland har vedtaget et system for beregning af landbrugsarealer, som ikke tager hensyn til jordens struktur. Landmændene og kvægavlerne mener, at det pågældende system forfordeler dem, eftersom det ikke tager hensyn til terrænets bakker og dale med det resultat, at det samlede areal rent faktisk er mindre, end det reelt er.

Kommissionen bedes oplyse, hvilken holdning den indtager i dette spørgsmål, og om det pågældende system er blevet vedtaget på dens eget initiativ eller på initiativ af den græske regering?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(18. september 2003)

Det spørgsmål, der her henvises til, gælder den ordning, der benyttes ved opmåling af landbrugsjord med henblik på udbetaling af kompensation i bjergrige og ugunstigt stillede regioner i Grækenland, og som ved ikke at have taget hensyn til terrænets topologiske struktur synes at straffe de landbrugere og kvægavlere, hvis jord har forhøjninger og lavninger, som der ikke er taget fornødent hensyn til ved opmålingen af området.

I første række skal det bemærkes, at spørgsmålet om arealmålingen ikke blot har betydning for udbetalingen af kompensation til ugunstigt stillede områder, men også mere generelt for enhver form for fællesskabsstøtte, som udbetales på grundlag af det samlede landbrugsareal. Faktisk er den kontrolordning, som kræves i forbindelse med fastsættelsen af de områder, der er støtteberettigede i medfør af den fælles landbrugspolitik, baseret på det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem (IACS) — og især et markidentifikationssystem (LPIS) — som samtlige EU-medlemsstater i henhold til fællesskabsretten skal have indført.

I henhold til forordningerne vedrørende IACS (Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92 af 27. november 1992 om et integreret system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger (1) og Kommissionens forordning (EF) nr. 2419/2001 af 11. december 2001 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, der indførtes ved Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92 (2)), kræves det af medlemsstaterne, at disse opmåler landbrugsparcellerne. I henhold til artikel 22, stk. 1, i Rådets forordning 2419/2001 om IACS kræves det således, at:

Imidlertid mener Kommissionen, at der til opmåling af arealer i denne sammenhæng bør benyttes et system med projicerede arealer, hvori der reelt ikke er taget hensyn til skråninger. Dette princip er blevet drøftet siden 1993 i ekspertgrupper og formuleret siden i en række forskellige dokumenter. Derfor fastsættes følgende i kapitel 2 i arbejdsdokumentet med vejledningen til arealkontrol på stedet — dok. nr. VI/8388/94 rev. 6, erstattet med dok. nr. AGRI/2254/2003 fra 16. maj 2003:

Selv om der ved metoden med det projicerede areal ikke tages hensyn til forhøjninger og lavninger, tages den generelle hældning dog i betragtning i forbindelse med opmålingen af det område, der er berettiget til støtte i henhold til visse ordninger, samt ved fastlæggelsen af forskellige satser for udbetaling pr. ha (f.eks. efter hældningsklasser).

I denne forbindelse skal det bemærkes, at foranstaltningen med henblik på udvikling af landdistrikter i form af udbetaling af kompensationer til ugunstigt stillede områder er en støtteform, der er indført med henblik på at give landbrugerne erstatning for bestemte ulemper, der gør sig gældende i visse nærmere bestemte regioner, f.eks., at den pågældende jord kan være et bakket eller bjergrigt område.

For så vidt angår det andet spørgsmål fra det ærede medlem til Kommissionen, skal det understreges, at definitionen af bjergegne og andre ugunstigt stillede områder i Grækenland udelukkende er baseret på parametre, som er udvalgt af den græske regering under hensyn til de betingelser, der er fastsat i kapitel V i Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger (3).

----

(1)EFT L 355 af 5.12.1992.

(2)EFT L 327 af 12.12.2001.

(3)EFT L 160 af 26.6.1999.

----

----

(2004/C 65 E/149)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2333/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   Flere fosterskader nær krematorier

Der er større risiko for fosterskader eller dødfødsler hos spædbørn, hvis mødre bor i nærheden af krematorier eller forbrændingsanlæg. Dette fremgår af en undersøgelse, som forleden offentliggjordes af University of Newcastle upon Tyne. De britiske forskere havde undersøgt 245 000 fødsler i Cumbria mellem 1956 og 1993. Det fremgik af undersøgelsen, at risikoen for skader på rygmarven (navnlig spina bifida) var 17 % højere hos kvinder, der under graviditeten havde befundet sig i nærheden af et krematorium. Desuden var der en betydelig højere risiko for hjertesygdomme hos spædbørn.

Har Kommissionen kendskab til denne forhøjede risiko for spædbørn, hvis mor bor i nærheden af et krematorium?

Har Kommissionen allerede foretaget sig noget for at begrænse risikoen, eller hvilke initiativer er der undervejs?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(11. september 2003)

Kommissionen er ikke bekendt med resultaterne af den epidemiologiske undersøgelse, der er gennemført ved Newcastle-upon-Tyne University.

Der er på europæisk plan indført bestemmelser til forebyggelse af bivirkninger ved affaldsforbrændingsanlæg med hjemmel i direktiv 89/429/EØF, 89/369/EØF, 94/67/EF og 2000/76/EF (1). Der er allerede taget en række EU-initiativer på området.

Med hjemmel i Rådets og Europa-Parlamentets afgørelse nr. 1296/99/EF af 29. april 1999 om vedtagelse af et EF-handlingsprogram vedrørende forureningsrelaterede sygdomme som led i indsatsen inden for folkesundhed (1999-2001) (2) er der ydet støtte til et projekt, som Imperial College of Science Technology and Medicine foreslog under betegnelsen »European Health Information System for Exposure and Diseases Mapping and Risk Assessment« (Euroheis). Målet med projektet er at forbedre sundhedsoplysningen og -analysen for at kunne vurdere sammenhængen mellem miljøforurening og sygdomme og reagere på sundhedsrisici gennem en bedre viden og forståelse af risikostyring. Forbrændingsanlægs virkninger for sundheden var et af de afprøvede scenarier. Der blev dog ikke i denne forbindelse påvist nogen direkte årsagssammenhæng, men det blev konstateret, at mange forskellige forhold, herunder også socioøkonomiske, kan spille en rolle ved sådanne misdannelser og afvigelser hos nyfødte.

Ifølge publikationen »Children's health and environment: a review of evidence«, som Verdenssundhedsorganisationen WHO og Det Europæiske Miljøagentur udgav i 2002, er der hidtil kun påvist få miljøeksponeringer som meget sandsynlige årsager til fosterskader. Forskningen på området støder på mange barrierer, f.eks. samvirkende årsager, og mange af de undersøgelser, der offentliggøres, er præget af en uhensigtsmæssig udformning og mangler den fornødne uvildighed.

Der findes ikke noget endeligt videnskabeligt bevis for, at der er en årsagssammenhæng mellem fosterskader og det forhold, at man bor i nærheden af krematorier. Det forholder sig faktisk sådan, at det ofte slet er ikke muligt at fastslå nogen klar årsagssammenhæng mellem bivirkninger og miljøfaktorer.

Den 11. juni 2003 vedtog Kommissionen en meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg om en europæisk strategi for miljø og sundhed (3).

Formålet med denne strategi er at opnå en bedre forståelse af de miljømæssige trusler mod menneskers sundhed, så man kan fastslå, hvor mange sygdomstilfælde i EU der skyldes miljøfaktorer, og udforme politiske svar på den udfordring, der tegner sig.

Strategiens mål er:

Det endelige mål for den foreslåede strategi er at udvikle en »årsag-virkningsmodel« for miljø og sundhed. Modellen skal tilvejebringe den viden, der er nødvendig for at kunne formulere en fællesskabspolitik, der slår ned på kilderne til sundhedsproblemer og årsagskæden. Dette mål kan kun nås med en integreret strategi. Det ærede medlem kan læse nærmere om strategien på følgende netsted: (http://europa.eu.int/ comm/environment/health/index_en.htm).

----

(1)  Rådets direktiv 89/429/EØF af 21. juni 1989 om nedbringelse af luftforurening fra bestående kommunale affaldsforbrændingsanlæg, EFT L 203 af 15.7.1989. Rådets direktiv 89/369/EØF af 8. juni 1989 om forebyggelse af luftforurening fra nye kommunale affaldsforbrændingsanlæg, EFT L 163 af 14.6.1989. Rådets direktiv 94/67/EF af 16. december 1994 om forbrænding af farligt affald, EFT L 365 af 31.12.1994. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/76/EF af 4. december 2000 om forbrænding af affald, EFT L 332 af 28.12.2000.

(2)EFT L 155 af 22.6.1999.

(3)  KOM(2003) 338 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/150)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2364/03

af Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) til Kommissionen

(17. juli 2003)

Om:   Støtte til Spaniens planer om etablering af nye pas i Pyrenæerne

De spanske myndigheder er foruroligede over, at de franske myndigheder ikke har reageret på deres anmodning om støtte til et halvt dusin vejprojekter for at skabe bedre mulighederne for at passere gennem Pyrenæerne.

En aftale mellem Spanien og Frankrig er en forudsætning for at kunne ansøge EU om at finansiere 20 % af en række projekter, som Spanien er meget interesseret i at få gennemført, nemlig en forbindelse med stor kapacitet mellem Pamplona og Orthez og forbindelserne Lérida-Viella-Toulouse og Barcelona-Puigcerdà-Toulouse.

Kan Kommissionen gøre nærmere rede for de helt konkrete betingelser for en EU-finansiering på 20 % i forbindelse med de omtalte projekter? Kan den endvidere oplyse, på hvilke betingelser den vil kunne imødekomme de spanske ansøgninger på baggrund af de franske myndigheders manglende reaktion?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(12. september 2003)

Den gruppe på højt niveau som Kommissionen har givet i opdrag at komme med henstillinger vedrørende de nye højt prioriterede projekter til de transeuropæiske net (1), har påpeget problemerne med at passere Pyrenæerne. Derfor har den anbefalet at man giver høj prioritet til en ny jernbaneforbindelse med stor kapacitet, hvad også Kommissionen allerede har gjort i sit forslag til ændring af Fællesskabets retningslinjer for udbygning af det transeuropæiske transportnet (2). Derudover har gruppen, blandt andre projekter der er vigtige for den territoriale sammenhæng, peget på forbedringer af vejforbindelserne gennem Pyrenæerne.

For at kunne få støtte fra budgettet for transeuropæiske net skal et projekt for transportinfrastruktur være udpeget i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning 1692/96/EF af 23. juli 1996 om Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet (3). Blandt de strækninger som det ærede medlem nævner, er det på nuværende tidspunkt kun forbindelsen Barcelona-Puigcerdà-Toulouse der indgår i det transeuropæiske transportnet.

Det skal videre nævnes at den gældende forordning om generelle regler for Fællesskabets finansielle støtte inden for transeuropæiske net (forordning (EF) nr. 2236/95 (4) ændret ved forordning (EF) nr. 1655/1999 (5)) højst tillader en støtte på 10 % af et projekts samlede omkostninger.

Kommissionen har i oktober 2001 forslået at denne forordning ændres så maksimalsatsen kommer op på 20 %, som dog kun skal kunne ydes til jernbaneprojekter der går på tværs af nationale grænser og naturlige barrierer, og til projekter der går på tværs af grænserne til kandidatlandene. Under samlingen den 2. juli 2002 godkendte Parlamentet dette forslag med forbehold af en række ændringer. Forslaget er på nuværende tidspunkt kørt fast i Rådet, hvor det endnu ikke har været muligt at nå til enighed, hverken om støttesatsen eller om anvendelsesområdet for den forhøjede sats.

----

(1)  Se gruppens rapport på GD TRENs netsted:http://europa.eu.int/comm/ten/transport/revision/hlg_en.htm.

(2)  Forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om ændring af beslutning nr. 1692/96/EF om retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet. Dokument KOM(2001) 544 endelig.

(3)EFT L 228 af 9.9.1996.

(4)  Rådets forordning (EF) nr. 2236/95 af 18. september 1995 om generelle regler for Fællesskabets finansielle støtte inden for transeuropæiske net, EFT L 228 af 23.9.1995.

(5)  Parlamentets og Rådets forordning nr. 1655/1999 af 19. juli 1999 om ændring af forordning (EF) nr. 2236/95, EFT L 197 af 29.7.1999.

----

----

(2004/C 65 E/151)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2369/03

af Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) til Kommissionen

(17. juli 2003)

Om:   Registrering af EU-borgere bosiddende i medlemsstater, hvor de ikke er statsborgere

Den frie bevægelighed og etableringsretten har gjort det muligt for flere millioner EU-borgere at bosætte sig i andre EU-lande end deres hjemland og starte en ny tilværelse og dermed føre et af EU's mest vellykkede resultater ud i livet.

I mange tilfælde undlader disse EU-borgere, der bosætter sig i et andet EU-land end deres hjemland, imidlertid at lade sig registrere hos de lokale myndigheder. Dette skader de pågældende lokalsamfund, som ikke får oplysning om de nye beboere, og som derfor ikke oppebærer den del af det nationale skatteprovenu, der tilkommer dem.

Hvilke skridt mener Kommissionen den kan tage for at løse problemet i forbindelse med EU-borgere, som undlader at lade sig registrere i en medlemsstat, hvor de ikke er statsborgere, men har valgt at slå sig ned, for således at bakke op om de lokale værtssamfund, som ellers vil skulle støtte de nye indbyggere uden samtidig at oppebære de bidrag fra central- og regionalregeringen, som tilkommer dem?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(16. september 2003)

Ifølge EU-lovgivningen om retten til at færdes og opholde sig frit giver medlemsstaterne opholdsret på deres område til personer, der opfylder visse betingelser, nemlig at de er lønmodtagere eller selvstændigt erhvervsdrivende eller råder over de nødvendige midler. Denne ret attesteres gennem udstedelse af et opholdsbevis. Ved ophold af under tre måneders varighed eller når det drejer sig om grænse- eller sæsonarbejdere, behøver værtsmedlemsstaten ikke at udstede et sådant opholdsbevis til EU-borgere, men kan anmode dem om at melde deres tilstedeværelse i landet.

Visse medlemsstater har allerede på eget initiativ ophævet, eller påtænker — i deres nationale gennemførelsesbestemmelser til ovennævnte EU-lovgivning — at ophæve EU-borgeres pligt til at erhverve et opholdsbevis, undtagen når det drejer sig om ikke-erhvervsaktive.

Kommissionen går, i det ændrede forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område (1), endnu videre, idet den foreslår, at opholdsbeviset afskaffes for alle kategorier af EU-borgere, og at værtsmedlemsstaten i stedet får mulighed for at pålægge EU-borgerne at lade sig registrere hos de kompetente myndigheder. Det foreslås endvidere, at værtsmedlemsstaten kan pålægge den pågældende at melde sin tilstedeværelse i landet. Hvis en person ikke overholder forpligtelsen til at lade sig registrere og til at melde sin tilstedeværelse, kan han pålægges ikke-diskriminerende sanktioner, der står i et rimeligt forhold til overtrædelsen.

Hvis en medlemsstat pålægger EU-borgeren pligt til at skaffe sig et opholdsbevis eller til at melde sin tilstedeværelse i landet, er det op til medlemsstaten at fastlægge et system af effektive og afskrækkende sanktioner til anvendelse ved manglende overholdelse af denne forpligtelse, men sanktionerne skal stå i et rimeligt forhold til overtrædelsen og ikke være diskriminerende i forhold til de sanktioner, der gælder for landets egne statsborgere for lignende overtrædelser.

----

(1)  KOM(2003) 199 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/152)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2378/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(18. juli 2003)

Om:   Krav om gennemsigtighed

Under henvisning til Kommissionens svar af 3. juli på skriftlig forespørgsel E-1885/03 (1) anmodes Kommissionen igen om at nævne alle de enkeltpersoner og sammenslutninger, som skriftligt har forelagt deres mening om kravene om gennemsigtighed. Vil den i hvert tilfælde anføre, om den pågældende generelt går ind for, er modstander af eller er neutral over for kravet om obligatorisk udarbejdelse af kvartalsregnskaber i en eller anden form? Vil Kommissionen fremsende og offentliggøre den opsummering, som udarbejdes om resultaterne af høringen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(4. september 2003)

Kommissionen kan give følgende informationer ud over det svar, som det ærede medlem allerede har fået på sin skriftlige forespørgsel E-1885/03:

----

(1)EUT C 51 E af 26.2.2004, s.152.

(2)  COM(2003) 138 endelig.

(3)  http://europa.eu.int/comm/internal_market/en/finances/mobil/transparancy.htm

----

----

(2004/C 65 E/153)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2384/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(18. juli 2003)

Om:   Undersøgelse af statsstøtteordning

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(12. september 2003)

----

(1)EUT L 149 af 17.6.2003.

----

----

(2004/C 65 E/154)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2388/03

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(18. juli 2003)

Om:   Gennemførelse af Sapard-programmet

Sapard-programmet blev oprettet den 1. januar 2000 med det formål at indføre forvaltnings- og kontrolordninger i en række kandidatlande (Cypern, Malta og Tyrkiet er ikke omfattet) og fik i 2001 tildelt et samlet beløb på over 1 mia. EUR.

Kommissionen har overdraget forvaltningen af programmet og dermed beslutningerne vedrørende udvælgelsen af projekter, udbudsprocedurer og kontraktindgåelse til kandidatlandene.

Kan Kommissionen oplyse, hvor meget bevillingerne til hvert enkelt land beløber sig til, hvilke specifikke foranstaltninger der er blevet finansieret, og hvilke kontrolmetoder den har foreskrevet for at sikre, at programmet fungerer efter hensigten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(17. september 2003)

I bilaget til Kommissionens beslutning 1999/595/EF af 20. juli 1999 (1) findes en oversigt over den vejledende fordeling pr. modtagerland af den maksimale årlige fællesskabsstøtte. Oplysninger om bevillingstildelingen pr. land findes i Komissionens årsrapport om Sapard for 2000 til Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget. I årene 2000-2003 er tildelingen til de enkelte lande sket i overensstemmelse med bestemmelserne som beskrevet i afsnit 3.1 i rapporten, og gennem årlige finansieringsaftaler med hvert enkelt land er Fællesskabets maksimale finansieringsfor-pligtelser blevet fastsat. For 2003 er der afsat 560 mio.EUR til modtagerlandene.

Som fremhævet af det ærede medlem gennemføres Sapard-programmet i modsætning til de andre førtiltrædelsesinstrumenter decentralt, og Kommissionen deltager derfor ikke i valget af projekter, som modtager støtte. Projekterne skal imidlertid ligge inden for de foranstaltninger (»aktioner«), der er angivet i programmet, og som er godkendt af Kommissionen. Kommissionen har som i tilfældet med medlemsstaterne ret til at få alle relevante oplysninger, især med henblik på kontrol.

Overvågningsordningen (overvågningsudvalg, evalueringer, overvågningsindikatorer) er beskrevet i afsnit 5 i Sapard-rapporten for 2001. 2002-rapporten vil inden længe blive sendt til Parlamentet.

Vejledende fordeling pr. modtagerland af den maksimale årlige støtte, udtrykt i 1999-priser

----

(1)EFT L 226 af 27.8.1999.

----

----

(2004/C 65 E/155)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2390/03

af Mogens Camre (UEN) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om:   Statsstøtte til tyske håndværkere, der påtager sig arbejde i Danmark

Den 20. marts stillede jeg Kommissionen et spørgsmål (E-1225/03 (1)) om tysk statsstøtte til håndværkere, der påtager sig arbejde i andre EU-lande. Kommissionen lovede at undersøge, om de tyske tilskud var i strid med statsstøttereglerne.

Den danske beskæftigelsesminister, Claus Hjort Frederiksen, har siden stillet sin tyske kollega, erhvervs- og arbejdsminister Wolfgang Clement, et lignende spørgsmål. Den tyske minister svarede, at statstilskuddet på de ca. 60 kroner i timen udelukkende var beregnet på ledige tyske håndværkere, der opnåede ansættelse i et tysk firma.

Dette er dog en ringe trøst for fagforeningerne og de mindre håndværksmestre i Sønderjylland, da denne ordning ikke udelukker muligheden for, at tyske håndværksmestre ansætter langtidsledige tyske håndværkere, og senere sender dem til Danmark for at udføre opgaver for deres tyske arbejdsgivere i konkurrence med danske håndværksmestre. På grund af det tyske statstilskud må de danske håndværksmestre således betale en relativt højere løn end deres tyske kolleger. Dette er stærkt konkurrenceforvridende og kan næppe være i overensstemmelse med EU's statsstøtteregler.

Som lovet i besvarelsen af E-1225/03 bedes Kommissionen fremlægge de oplysninger, den har modtaget fra de tyske myndigheder om sagen, samt undersøge, i hvilket omfang det er muligt for tyske virksomheder at sende tyske håndværkere til Danmark på specifikke arbejdsopgaver med tilskud fra den tyske stat.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(15. september 2003)

Kommissionen skal henvise til sit tidligere svar på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-1225/03.

Som lovet i sit svar anmodede Kommissionen de tyske myndigheder om oplysninger i denne forbindelse den 8. maj 2003. De tyske myndigheder svarede den 12. juni 2003, at de ikke var bekendt med nogen sådan støtteordning, men anmodede om yderligere oplysninger for at kunne udelukke enhver potentiel misbrug af støtteordningerne til et andet formål. Dette svar modtog det ærede medlem i et brev fra direktøren for Direktorat G »Statsstøtte I« i Generaldirektoratet for Konkurrence den 8. juli 2003. I dette brev blev det ærede medlem også høfligt anmodet om at give Kommissionen eventuelle yderligere oplysninger, han måtte ligge inde med med henblik på Kommissionens fortsatte undersøgelse af den foreliggende situation.

Kommissionen skal i denne forbindelse erindre det ærede medlem om, at en række foranstaltninger vedrørende beskæftigelsespolitik ikke udgør statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, anførte forstand, fordi der er tale om støtte til enkeltpersoner, som ikke begunstiger visse virksomheder eller visse produktioner, eller fordi de ikke påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, eller fordi der er tale om generelle foranstaltninger til fremme af beskæftigelsen, som ikke fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner. Sådanne generelle foranstaltninger berøres derfor ikke af statsstøttereglerne. Dette gælder også foranstaltninger, der anses for ikke at opfylde alle kriterierne i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, og af den grund ikke er omfattet af anmeldelsespligten i EF-traktatens artikel 88, stk. 3, i henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 69/2001 af 12. januar 2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte (2).

Hvad angår de yderligere oplysninger fra det ærede medlem i denne skriftlige forespørgsel vil Kommissionen igen anmode de tyske myndigheder om at fremkomme med oplysninger om de specifikke foranstaltninger, det ærede medlem omtaler, og vil behandle disse i henhold til statsstøttereglerne, særlig Kommissionens forordning (EF) nr. 2204/2002 af 12. december 2002 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte for beskæftigelse (3). Hvis det viser sig, at der er tale om en overtrædelse, vil Kommissionen træffe de nødvendige foranstaltninger til at få den bragt til ophør.

Kommissionen skal over for det ærede medlem understrege, at han opfordres til at fremkomme med eventuelle yderligere oplysninger om de omhandlede forhold, således at dens undersøgelser kan afsluttes snarest muligt.

----

(1)EUT C 58 E af 6.3.2004, s. 51.

(2)EFT L 10 af 13.1.2001.

(3)EFT L 337 af 13.12.2002, (berigtiget i EFT L 349 af 24.12.2002).

----

----

(2004/C 65 E/156)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2397/03

af Joan Vallvé (ELDR) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om:   Lovgivning om fermenteret mælk

I sin besvarelse P-0027/03 (1) udtaler Franz Fischler på vegne af Kommissionen som svar på min skriftlige forespørgsel E-0873/03 (2): »Kommissionen har ( ...) fået forelagt adskillige klager over den spanske lovgivning, der navnlig er baseret på Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF (3) af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler. Kommissionen behandler for øjeblikket disse klager og retsstillingen i medlemsstaterne, for så vidt angår betegnelsen yoghurt.«

Kommissionen for Codex Alimentarius (som i 1963 blev oprettet af FAO og WHO), der er en uafhængig organisation under FN og Verdenssundhedsorganisationen (WHO) vedtog på sit møde i Rom i slutningen af juni en bestemmelse om fermenteret mælk, ifølge hvilke pasteuriserede desserter ikke efter fermenteringen kan benævnes »yoghurt«, i det mindste ikke i de lande hvor der ikke findes nogen lovgivning på dette område.

På baggrund af ovenstående og for at undgå, at der skabes yderligere forvirring, hvad er så Kommissionens holdning til indførelse af fælles regler om fermenteret mælk og om benævnelsen »yoghurt«?

Svar afgivet op Kommissionens vegne af Franz Fischler

(12. september 2003)

Kommissionen har noteret sig, at Kommissionen for Codex Alimentarius har vedtaget normer for fermenteret mælk. Det kan være nødvendigt at behandle visse aspekter som fx indhold af karakteristiske bakterier, tilladte råvarer, henvisninger til varmebehandling, indhold af andet end mælkebaserede ingredienser samt mærkning mere indgående end i Codex-normerne. Kommissionen er derfor ved at undersøge, om der er behov for at lovgive om yoghurt, og forelægger eventuelt et forslag for Rådet.

----

(1)EUT C 192 E af 14.8.2003, s. 147.

(2)EUT C 242 E af 9.10.2003, s. 209.

(3)EFT L 109 af 6.5.2000, s. 29.

----

----

(2004/C 65 E/157)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2400/03

af Avril Doyle (PPE-DE) til Rådet

(21. juli 2003)

Om:   Undtagelse fra moms på porto for velgørende foreninger

Kommissionen har foreslået, at der lægges moms på porto, hvilket vil blive en stor økonomisk belastning for velgørende foreninger, som rejser midler via direct mail-forsendelser og ikke har adgang til momsrefusion ligesom almindelige virksomheder.

Kan Rådet oplyse, om det vil være muligt for velgørende foreninger, som ifølge den irske skattelovgivning ikke kan gøre krav på momsrefusion, at opnå en undtagelse fra denne EU-lovgivning?

Svar

(17. november 2003)

Det forslag fra Kommissionen, som det ærede parlamentsmedlem nævner i sit spørgsmål, drøftes for øjeblikket i Rådets instanser.

Så længe disse drøftelser ikke er afsluttet, kan Rådet ikke udtale sig om det spørgsmål, som det ærede parlamentsmedlem stiller.

----

----

(2004/C 65 E/158)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2410/03

af Freddy Blak (GUE/NGL) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om:   Tysk vejskat

Ifølge det danske dagblad Børsen af 10. juli 2003 (forsiden) overvejer Kommissionen at anlægge sag mod Tyskland på grund af Tysklands indførelse af vejskat, da denne vil føre til ulige konkurrencevilkår.

Kan Kommissionen bekræfte dette?

Vil Kommissionen i bekræftende fald gøre rede for, hvilke nye omstændigheder der har ført til disse overvejelser?

Jeg henviser her til min skriftlige forespørgsel E-2684/02 (1), hvor der bl.a. henvises til den tyske vejskats konkurrenceforvridende karakter, men hvor Kommissionen i sit svar affærdiger dette.

----

(1)EUT C 110 E af 8.5.2003, s. 89.

----

----

(2004/C 65 E/159)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2608/03

af Peter Pex (PPE-DE) til Kommissionen

(25. august 2003)

Om:   Indførelse af en tysk motorvejsafgift

Inden for transportsektoren er man meget bekymret over indførelsen af en afgift på de tyske motorveje. Det har skabt en vis lettelse, at det er blevet oplyst, at Kommissionen er gået ind for, at indførelsen af denne afgift udsættes. I modsætning til disse oplysninger forlyder det i den tyske presse, at det tyske kommissionsmedlem, Günter Verheugen, har erklæret, at det står den tyske regering helt frit at indføre afgiften som planlagt. Dette er i modstrid med udtalelser fra hans kollega, Loyola de Palacio, der har oplyst, at den undersøgelse, Kommissionen den 23. juli 2003 indledte af de tyske kompensationsforanstaltninger, medfører udsættelse af såvel afgiften som af kompensationsforanstaltningerne i forbindelse med denne.

Hvad er Kommissionens holdning til den tyske afgift? Der savnes konsekvens i Kommissionens udtalelser. Gælder udsættelsen kun for kompensationsforanstaltningerne eller også for selve afgiften? Kan Kommissionen snarest fjerne al den tvivl om dens holdning, som det tyske kommissionsmedlem har skabt?

Hvorledes vil Kommissionen sikre, at indførelsen af den tyske afgift ikke skaber nogen konflikt med europæisk ret, hverken for så vidt angår den frie bevægelighed for varer, eller for så vidt angår ikke-diskriminering?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

på skriftlige forespørgsler E-2410/03 og P-2608/03

(8. oktober 2003)

Tyskland agter at indføre en kilometerbaseret motorvejsafgift for tunge køretøjer. Afgiften er på 12,6 cent pr. kilometer i gennemsnit. Ved brev af 6. marts blev Kommissionen underrettet om, at Tyskland havde til hensigt at indføre et system for godtgørelse af vejafgifter med henblik på at muliggøre kompensation for en planlagt forhøjelse af afgiften på gennemsnitlig 15 cent.

Kommissionen skal vurdere, om den anmeldte foranstaltning er forenelig med fællesmarkedet og i fuld overensstemmelse med den relevante fællesskabslovgivning. På grund af tvivl om den anmeldte foranstaltning besluttede Kommissionen den 23. juli 2003 at indlede en formel undersøgelse i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 2, med henblik på at give Tyskland og andre interesserede parter mulighed for at fremsætte deres bemærkninger. Den 27. august 2003 blev et sammendrag af beslutningen, som sammenfatter alle relevante punkter og og retsgrundlaget, offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (1).

På nuværende tidspunkt kan Kommissionen ikke udelukke, at den anmeldte foranstaltning udgør statsstøtte til vejtransportvirksomheder, og kan dermed heller ikke udelukke, at den har eller kan have en konkurrenceforvridende karakter.

For så vidt angår indførelsen af selve opkrævningssystemet, er Kommissionen blevet underrettet om, at den tyske regering starter en frivillig testfase for tunge godskøretøjer på de tyske motorveje fra den 31. august 2003. Opkrævningen af vejafgiften udsættes dog til den 2. november 2003. I denne forbindelse besluttede Kommissionen den 26. august 2003 sammen med Forbundsrepublikken Tyskland at nedsætte en arbejdsgruppe, som skal undersøge de tilbageværende tekniske spørgsmål, før den formelle indførelse af afgiften. Kommissionens hensigt er at sikre princippet om varers fri bevægelighed og at systemet fuldt ud overholder princippet om ikke-diskriminering (2).

----

(1)EUT C 202 af 27.8.2003.

(2)  Navnlig EF-traktatens artikel 28 og artikel 7, stk. 4 og 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF (»Eurovignet«-direktivet) af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer, EFT L 187 af 20.7.1999.

----

----

(2004/C 65 E/160)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2412/03

af Charlotte Cederschiöld (PPE-DE) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om:   Net- og informationssikkerhed

Europa-Parlamentet har sammen med erhvervslivet glædet sig over Kommissionens forslag om en forordning om oprettelse af et europæisk agentur for net- og informationssikkerhed.

Hvilke andre skridt planlægger Kommissionen med henblik på at fremskynde Unionens agenda for net- og informationssikkerhed? Kan vi forvente eventuelle initiativer, der indebærer et samlet tiltag i forbindelse med disse spørgsmål?

Kan vi forvente, at dialogen mellem beslutningstagere og parter med en interesse på området vil fortsætte og sågar blive uddybet, f.eks. inden for sådanne fora som forummet til bekæmpelse af Internetrelateret kriminalitet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(18. september 2003)

Kommissionen takker det ærede medlem for interessen i politikken for net- og informationssikkerhed. Som bekendt vil Kommissionens forslag om at oprette et agentur for net- og informationssikkerhed om kort tid blive behandlet i Parlamentet. Kommissionen håber den kan regne med det ærede medlems støtte til en hurtig vedtagelse af forordningsforslaget.

Der er allerede iværksat en lang række aktiviteter på området net- og informationssikkerhed og cyberkriminalitet som resultat af Kommissionens meddelelser, »Net- og informationssikkerhed: forslag til en europæisk strategi« i juni 2001, og »Et sikrere informationssamfund: Højnelse af sikkerheden i informationsinfrastrukturerne og bekæmpelse af computerrelateret kriminalitet« i januar 2001.

Aktiviteterne strækker sig fra øget vægt på sikkerhed under handlingsplanerne eEurope 2002 og 2005 over en vedholdende forskningsindsats i IST-programmet (informationssamfundsteknologier) og revision af den eksisterende lovgivning (bl.a. det nye regelsæt for elektronisk kommunikation og direktivet om elektroniske signaturer (1)) til støtte til standardiseringsarbejdet på europæisk plan og skærpede sikkerhedskrav til udveksling af data mellem offentlige administrationer samt et forslag til en rammeafgørelse om angreb på informationssystemer (2).

Den samlede strategi for cybersikkerhed, som det ærede medlem efterlyser, eksisterer efter Kommissionens mening allerede i form af de tre kategorier af tiltag, der gennemføres inden for henholdsvis lovrammerne for elektronisk kommunikation og databeskyttelse, aktiviteterne vedrørende net- og informationssikkerhed og strategien for bekæmpelse af cyberkriminalitet og beskyttelse af informationsinfrastrukturer.

Med hensyn til aktiviteterne vedrørende cyberkriminalitet har Kommissionen til hensigt at styrke drøftelserne om sikkerhed i og beskyttelse af informationsinfrastrukturer mellem de berørte parter i den offentlige og den private sektor ved at afholde workshopper og ekspertmøder i fora såsom forummet for forebyggelse af organiseret kriminalitet. Den første workshop med deltagelse fra den private sektor afholdes i oktober 2003.

----

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/93/EF af 13. december 1999 om en fællesskabsramme for elektroniske signaturer, EFT L 13 af 19.1.2000.

(2)EFT C 203 E af 27.8.2002.

----

----

(2004/C 65 E/161)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2415/03

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om:   Et fælles integreret og konkurrencedygtigt energimarked

I Spaniens tilfælde er kapaciteten for sammenkobling af elnettet fortsat langt under det mål på 19 % af det nationale forbrug, der fastsattes som et ønskeligt minimum af Det Europæiske Råd i Barcelona den 15. og 16. marts 2002.

Hvilke foranstaltninger træffer Kommissionen for at sikre, at de lande, der langtfra opfylder denne målsætning, som det f.eks. er tilfældet med Spanien, i løbet af de kommende måneder etablerer nye linjer til nabolandene med henblik på at realisere et fælles integreret og konkurrencedygtigt energimarked?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(12. september 2003)

Det mål, som Det Europæiske Råd i Barcelona den 15. og 16. marts 2002 satte som et ønskeligt minimum, udgør for tiden 10 % af medlemsstaternes nationale produktionskapacitet. Det er sandt, at Spaniens sammenkoblingskapacitet ligger langt under det ønskede niveau.

Kommissionen er fuldtud klar over, at et solidt grænseoverskridende net er et centralt redskab både til at øge forsyningssikkerheden og til at etablere et effektivt og konkurrencedygtigt elmarked, og at sammen-koblingsnettet er under det optimale niveau og skal udvides. Derfor har Kommissionen for nylig bestilt en undersøgelse om analyse af elnetkapaciteten og identificering af flaskehalse og fremlagt en meddelelse om energiinfrastruktur (1).

Som følge heraf har Kommissionen foreslået en revision af programmet for de transeuropæiske net, hvilket igen førte til vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 1229/2003/EF af 26. juni 2003 om opstilling af et sæt retningslinjer for transeuropæiske net på energiområdet (og om ophævelse af beslutning nr. 1254/96/EF) (2). I bilag I til denne beslutning opstilles en liste over 12 akser for prioriterede projekter; akse EL.3. (Frankrig — Spanien — Portugal) omhandler netop det rejste spørgsmål, da den tager sigte på »øget kapacitet på samkøringslinjer på elområdet mellem disse lande og den iberiske halvø og netudvikling i øområder«. I bilag II til samme beslutning opstilles en liste over projekter af fælles interesse, hvoraf tre vedrører nye sammenkoblinger mellem Spanien og Frankrig eller Portugal (2.8; 2.9; 2.10), mens yderligere ni vedrører etablering af nye eller udbygning af nationale elektricitetsforbindelser, hvor dette er nødvendigt for at udnytte de grænseoverskridende sammenkoblinger bedst muligt (3.18; 3.19; 3.20; 3.21; 3.22; 3.23; 3.41; 3.42; 3.43) og endelig vedrører to udbygning af henholdsvis elektricitetsforbindelser mellem Spanien og Marokko (4.15) og en ny direkte sammenkobling mellem Spanien og Algeriet (4.30) som led i udviklingen af energipolitikken med henblik på udvidelsen af EU og samarbejdet med nabo- og partnerlandene.

Den strømafbrydelse, der indtraf i USA for nylig, har vist, hvor nødvendigt det er at råde over infrastruktur af høj kvalitet og med tilstrækkelig kapacitet for at garantere forsyningssikkerheden.

Som fastsat i Kommissionens arbejdsprogram vil den i år fremlægge en meddelelse om elekticitetsinfra-struktur, hvori der omhandles foranstaltninger med henblik på at fremskynde udbygningen heraf med det formål at garantere forsyningssikkerheden, udvikle samhandelen og lette konkurrencen.

Direktiv 2003/54/EF (3) vedrørende det indre elmarked pålægger medlemsstaterne at træffe de nødvendige foranstaltninger til at garantere forsyningssikkerheden og fastlægge passende vilkår for vedligeholdelse og udbygning af infrastrukturen, især samkøringslinjernes kapacitet.

Endelig ønsker Kommissionen at minde om sin beslutning af 19. marts 2002 (4) vedrørende en aftale, hvorefter Energie Baden-Württemberg (EnBW), Electricidade de Portugal S.A. (EDP) og Caja de Ahorros de Asturias (Cajastur) erhverver fælles kontrol over Spaniens fjerde største forsyningsselskab Hidroeléctrica del Cantábrico (Hidrocantábrico). Som en forudsætning for godkendelse af aftalen havde Kommissionen anmodet Electricité de France (EDF) (der kontrollerer EnBW) og den franske netoperatør EDF-Réseau Transport Electricité (RTE) om at tage de nødvendige skridt til at øge den kommercielle kapacitet på samkøringslinjen mellem Frankrig og Spanien til ca. 4000 MW.

----

(1)  Meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet »Europæisk energiinfrastruktur« (KOM(2001) 775 endelig).

(2)EUT L 176 af 15.7.2003.

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/54/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 96/92/EF, EUT L 176 af 15.7.2003.

(4)  Sag COMP/M.2684 —- EnBW/EDP/Cajastur/Hidrocantabrico —- EFT C 114 af 15.5.2002.

----

----

(2004/C 65 E/162)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2416/03

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om:   Meddelelse om en strategi for pvc

Da Kommissionens svar på min forespørgsel H-0259/03 (1) ikke indeholder noget nyt om det, som vi har vidst de sidste to år, og eftersom spørgsmålet om en strategi for pvc, som blev taget op i min tidligere forespørgsel, ikke indgår i Kommissionens arbejdsprogram for 2002 og 2003, kan Kommissionen da præcist oplyse, hvornår den særlige meddelelse om pvc vil blive forelagt? Kan Kommissionen gøre rede for, hvorfor der udelukkende tages hensyn til pvc i forbindelse med ændringen af politikken for kemi og den tematiske strategi for genbrug, men at der ikke er medtaget andre materialer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(18. september 2003)

Det kan ikke i øjeblikket nøjagtigt oplyses, hvornår Kommissionen fremsætter sin forventede meddelelse om de miljømæssige aspekter i forbindelse med polyvinylchlorid (PVC), men mange spørgsmål er allerede genstand for undersøgelser. Der er således ved at blive foretaget en sammenligning af de vurderinger, der er foretaget af de forskellige livscykler for PVC og dens potentielle substitueringsmaterialer ved lang række anvendelser, og de første resultater heraf ventes at foreligge i begyndelsen af det kommende år. Kommissionen undersøger ligeledes løbende resultaterne af industriens frivillige forpligtelse til gradvis at afvikle blystabilisatorerne i PVC inden 2015 og øge recykleringen af PVC med yderligere 200 000 t inden 2010, og den vurderer ambitionsniveauet med hensyn til denne forpligtelse. Med henblik herpå er der oprettet en kontrolgruppe bestående af en række højtstående tjenestemænd i Kommissionen samt medlemmer af Europa-Parlamentet, der skal påse, om den frivillige forpligtelse overholdes i praksis. For så vidt angår de andre aspekter, som omtales i Kommissionens grønbog, lægges der i øjeblikket størst vægt på forbudet mod brugen af cadmium i PVC, og risikovurderingerne er stadig i fuld gang for phthalater.

Meddelelsen (2)»på vej mod en temastrategi for affaldsforebyggelse og genanvendelse«, som ikke specielt tager PVC-spørgsmålet op, omtaler dette spørgsmål indirekte under affaldsforebyggelse og -genanvendelse generelt.

Rammelovgivningen om kemikalier, som forventes at blive vedtaget senere på året, vil — uden specielt at fokusere på PVC — omhandle kemikalier generelt samt anvendelsen heraf i produkter.

----

(1)  Skriftlig besvarelse af 13.5.2003.

(2)  KOM(2003) 301 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/163)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2418/03

af Dominique Souchet (NI) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om:   Bæredygtig anvendelse af pesticider og sprøjtning fra luften

I punkt 7 i sin beslutning om en tematisk strategi for bæredygtig anvendelse af pesticider (P5_TA-PROV(2003)0128) støtter Europa-Parlamentet »fuldt ud henstillingen om et forbud mod sprøjtning fra luften og muligheden for at udpege områder, der er fri for pesticider«. Denne beslutning indgår i en betænkning af Van Brempt, som blev vedtaget af Europa-Parlamentet på plenarmødet den 27. marts i år i Bruxelles.

Behandlingen af afgrøder fra helikopter udgør ikke mere end 1 % af de anvendte plantebeskyttelsesformer i Europa. Visse pesticider kan imidlertid af forskellige årsager kun anvendes gennem overflyvning af afgrøderne. Årsagerne kan være parasittens placering eller afgrødens størrelse (cercospora i bananer, processionsspinderlarver i fyrretræer, den seneste type majsborer og bladbiller i majs), højdeforskelle i jordoverfladen (skrånende vinmarker), de klimamæssige konsekvenser (vin- eller kartoffelskimmel) eller problemer med adgang til afgrøderne (rismarker).

Hvordan vil Kommissionen i dette tilfælde forbinde forbuddet mod sprøjtning fra luften med kravet om foranstaltninger til bekæmpelse af sygdomme, som påvirker afgrøderne og til tider også personer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(10. september 2003)

Kommissionen er fremdeles bekymret over de særlige risici, der er forbundet med anvendelse af pesticider ved sprøjtning fra luften, navnlig på grund af forbipasserendes og miljøets udsættelse herfor gennem sprøjteskyer.

Kommissionen skal minde om, at den i sine forslag om forbud med sprøjtning fra luften i meddelelsen »Mod en tematisk strategi for bæredygtig anvendelse af pesticider« (1) allerede havde forudset muligheden for undtagelser fra forbuddet, når det indebærer klare fordele og desuden også miljøgevinster sammenlignet med andre sprøjtemetoder. Forslagene har fremkaldt mange kommentarer fra forskellige parter, som giver udtryk for stærkt forskellige synspunkter. Der foreligger også færdige undersøgelser igangsat af officielle instanser i de pågældende medlemsstater, og andre undersøgelser er i gang. Samtlige foreliggende oplysninger er nu taget op til yderligere granskning.

Ud fra resultaterne af denne granskning vil Kommissionen foreslå de mest hensigtsmæssige forholdsregler for sprøjtning fra luften, under hensyntagen til et højt beskyttelsesniveau for sundhed og miljø, den tekniske gennemførlighed og behovet for afgrødebeskyttelse.

----

(1)  KOM(2002) 349 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/164)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2426/03

af Maurizio Turco (NI) til Kommissionen

(21. juli 2003)

Om:   Harmonisering af beskatning af ikke-residenters renteindtægter fra opsparing og ophævelse af bankhemmeligheden

Kan Kommissionen oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(5. september 2003)

----

(1)EUT L 157 af 26.6.2003.

----

----

(2004/C 65 E/165)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2427/03

af Niels Busk (ELDR) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   Statsstøtte til italienske mælkeproducenter

Kommissionen bedes beregne værdien af den statsstøtte, Rådet for nylig vedtog at tildele italienske mælkebønder, i forhold til hvad situationen ville have været, hvis superafgiften var betalt, da den forfaldt.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(12. september 2003)

Kommissionen er ikke i stand til at foretage en sådan beregning.

Værdien af statsstøtten vil afhænge af en række variabler, herunder navnlig:

----

----

(2004/C 65 E/166)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2430/03

af Niels Busk (ELDR) til Kommissionen

(22. juli 2003)

Om:   Statsstøtte til italienske landmænd

Vil Kommissionen indklage Rådets beslutning om at godkende den italienske statsstøtte til italienske mælkeproducenter for EF-Domstolen?

Hvilke »ganske særlige omstændigheder berettiger« i benægtende fald»en sådan beslutning«, jf. traktatens artikel 88, stk. 2, tredje afsnit?

Hvis samme »ganske særlige omstændigheder« forekommer i andre medlemslande eller i nye medlemslande, vil Kommissionen da acceptere en tilsvarende statsstøtte?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Franz Fischler

(12. september 2003)

Kommissionen agter ikke at indklage Rådets beslutning.

For så vidt angår de »ganske særlige omstændigheder«, som Rådet har godtaget, skal Kommissionen henvise til teksten til Rådets beslutning 2003/530/EF (1).

Kommissionen mener ikke, at den pågældende rådsbeslutning kan påberåbes som præcedens for eventuelle fremtidige problemer med gennemførelsen af mælkekvoteafgiften i Italien eller i andre medlemsstater.

----

(1)  2003/530/EC: Rådets beslutning af 16. juli 2003 om foreneligheden mellem en støtte, som Den Italienske Republik agter at yde sine mælkeproducenter, og fællesmarkedet, EUT L 184 af 23.7.2003.

----

----

(2004/C 65 E/167)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2437/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(22. juli 2003)

Om:   Opførelse af en forurenende fabrik

Befolkningen i Tabacô, Arcos de Valdevez, Portugal, er foruroliget over den planlagte opførelse af en fabrik under virksomheden Sarreliber — Transformacao de Plásticos e Metais, SA — der tilhører den franske gruppe ORIAL, som har sæde i Paris.

Ifølge de kommunale myndigheder i Arcos de Valdevez omfatter investeringsprojektet oprettelse af et industrianlæg med indledningsvis 105 arbejdspladser til behandling og tætning af overflader og sprøjtestøbning af plastik til bil- og parfumeindustrien samt til sanitære installationer og hårde hvidevarer.

Befolkningen er bange for, at dette industrianlæg vil anvende tungmetaller som f.eks. krom og nikkel, der er stærkt forurenende og farlige for såvel sundhed som miljø, og at anlægget vil blive placeret i nærheden af Rio Vez og nogle sociale faciliteter, der anvendes af både børn og ældre.

Det må bemærkes, at Rio Vez, der er en biflod til Rio Lima, indgår i Natura 2000-nettet. Endvidere påpeges det, at dette industriprojekt allerede er blevet forkastet i Galicien og Det Forenede Kongerige.

Nogle lokale miljøforkæmpere har allerede sendt en skrivelse herom til miljøkommissæren. Vil Kommissionen på den baggrund oplyse, hvordan den forholder sig til denne sag?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(23. september 2003)

Det pågældende fabriksprojekt har været genstand for adskillige anmodninger om oplysninger og klager henvendt til Kommissionen; sidstnævnte er registreret under numrene 2003/4425, 2003/4557 og 2003/4558.

Ifølge oplysningerne i de nævnte klager forekommer projektet at kunne være omfattet af bilag II, punkt 4 e), i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (1), ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 (2), hvor der henvises til »Anlæg til overfladebehandling af metaller og plastmaterialer ved en elektrolytisk eller kemisk proces«. Ifølge artikel 4, stk. 2, i nævnte direktiv skal medlemsstaterne for projekter, der er opført i bilag II, ved hjælp af en undersøgelse i hvert enkelt tilfælde, eller ved hjælp af grænseværdier eller kriterier fastsat af medlemsstaten afgøre, om projektet skal vurderes i henhold til artikel 5 til 10. Blandt kriterierne for udvælgelse til undersøgelse i hvert enkelt tilfælde eller fastsættelse af ovennævnte grænseværdier eller kriterier, angives der i direktivets bilag III bl.a. tætbefolkede områder og særligt beskyttede områder udpeget af medlemsstater i henhold til Rådets direktiv 79/409/EØF du 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (3) og 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (4).

Efter de oplysninger, der er givet i klagerne, synes projektet at kunne påvirke en lokalitet af fællesskabsbetydning, som Portugal har foreslået i medfør af artikel 4 i direktiv 92/43/EØF — benævnt Rio Lima. Ifølge artikel 6, stk. 3, i direktivet skal alle planer eller projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, men som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke en sådan lokalitet væsentligt, vurderes med hensyn til deres virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne.

Projektet synes også at kunne være omfattet af punkt 2.6 i bilag I til Rådets direktiv 96/61/EF af 24. september 1996 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (5), hvori der henvises til »Anlæg til overfladebehandling med metaller og plastmaterialer ved en elektrolytisk eller kemisk proces, hvis de anvendte kars volumen er på mere end 30 m3«. Som fastsat i artikel 1 indeholder direktivet bestemmelser om foranstaltninger med henblik på at forebygge eller, hvis dette ikke er muligt, at begrænse emissioner fra ovennævnte aktiviteter i luft-, vand- og jordbundsmiljøet, herunder foranstaltninger vedrørende affald, for generelt at nå et højt miljøbeskyttelsesniveau, uden at dette berører direktiv 85/337/EØF og andre fællesskabsbestemmelser på området.

Der fremgår af det foregående at Kommissionen efter at have analyseret ovennævnte oplysninger finder det nødvendigt at henlede de portugisiske myndigheders opmærksomhed på disse forhold og anmode dem om en mere detaljeret beskrivelse af det pågældende fabriksprojekt, navnlig med hensyn til at få opklaret, om projektet har været underkastet en passende vurdering af miljøvirkninger, og om der er truffet de forebyggende foranstaltninger som anført i ovennævnte bestemmelser.

----

(1)EFT L 175 af 5.7.1985.

(2)EFT L 73 af 14.3.1997.

(3)EFT L 103 af 25.4.1979.

(4)EFT L 206 af 22.7.1992.

(5)EFT L 257 af 10.10.1996.

----

----

(2004/C 65 E/168)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2438/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(22. juli 2003)

Om:   Afskaffelse af visumpligt for indvandrere fra tredjelande med lovligt ophold i Schweiz

Det schweiziske forbund for industri og bygge- og anlægsvirksomhed og det schweiziske forum for integration af indvandrere kræver afskaffelse af visumpligten for indvandrere fra ikke-EU-lande med bopæl i Schweiz.

Hen ved en halv million indvandrere med bopæl i Schweiz, der stammer fra ikke-EU-lande, skal fortsat have visum, som koster både tid og penge, når de ønsker at besøge hjemlandet eller rejse ind i Schengenområdet.

Situationen er ganske vist bedre nu end tidligere, idet visaene har en længere gyldighedsperiode, men det grundlæggende problem gør sig fortsat gældende.

Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe i forlængelse af tidligere spørgsmål, der allerede delvis er løst, med henblik på afskaffelse af visumpligten for tredjelandsindvandrere med bopæl i Schweiz til gengæld for Schweiz' afskaffelse i august 2000 af visumpligten for tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold i EU?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(3. september 2003)

Kommissionens opmærksomhed er allerede blevet henledt (1) på den situation, der gør sig gældende for statsborgere fra tredjelande, der er bosat i Schweiz, og som på grund af deres nationalitet (2) er underlagt visumpligt for at kunne begive sig til en Schengen-stat eller ganske enkelt rejse gennem en Schengen-stat for at komme til deres hjemland.

Dette spørgsmål er allerede blevet undersøgt af Rådets Visumgruppe, som nåede frem til den slutning, at de eksisterende Schengen-regler ikke hindrer, at der kan udstedes transitvisum for flere indrejser og med en lang gyldighedsperiode. Medlemsstaternes konsulater er blevet underrettet om denne mulighed, der jo er et første skridt i retning af en forbedring som konstateret af det ærede medlem. Dette bidrager rent faktisk til at nedbringe antallet af henvendelser til konsulaterne for at opnå visum.

Når dette er sagt, fortsætter Kommissionen sine overvejelser for at finde en løsning, der gør det muligt at undtage statsborgere fra tredjelande, som har opholdstilladelse i Schweiz, fra visumpligten ved transit gennem Schengen-staterne eller endog ved kortere ophold. En sådan løsning vil i alle tilfælde nødvendiggøre en ændring af Schengen-reglerne.

----

(1)  Skriftlig forespørgsel nr. E-0557/02 fra Renzo Imbeni og Giovanni Pittella, EFT C 229 E af 26.9.2002.

(2)  Rådets forordning (EF) nr. 539/2001 af 15. marts 2001 om fastlæggelse af listen over de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af de ydre grænser, og listen over de tredjelande, hvis statsborgere er fritaget for dette krav, EFT L 81 af 21.3.2001.

----

----

(2004/C 65 E/169)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2439/03

af Hiltrud Breyer (Verts/ALE) til Kommissionen

(16. juli 2003)

Om:   Brændstoffer, der benyttes af militæret, og som udgør en sundhedsrisiko

I militære anlæg og rørledninger tværs gennem EU anvendes der store mængder af flybrændstoffet Jet-Propellant 8 (JP-8), der står under mistanke for at udgøre en alvorlig sundhedsrisiko (se f.eks. New Scientist af 13.6.2001).

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(11. september 2003)

Artikel 296, stk. 1, litra b, i EF-traktaten indeholder en undtagelsesbestemmelse, hvorefter medlemsstaterne kan træffe de foranstaltninger, som de anser for nødvendige til beskyttelse af deres væsentlige sikkerhedsinteresser, og som vedrører fabrikation af eller handel med våben, ammunition og krigsmateriel.

De medlemsstater, der ønsker streng national kontrol over alle aspekter af fabrikation af og handel med produkter til forsvaret, har altid anlagt en meget udvidende fortolkning af artikel 296 og dermed holdt den militære sektor uden for EF-traktatens anvendelsesområde.

Domstolen fortolker imidlertid denne undtagelsesbestemmelse mere restriktivt i sin praksis (1):

Denne praksis har Domstolen bekræftet i en nylig dom (2) med særlig henvisning til artikel 296.

På denne baggrund kan Kommissionen anføre følgende i relation til det ærede medlems konkrete spørgsmål:

----

(1)  Dom Johnston mod Chief Constable af 15. maj 1986, sag 222/84.

(2)  Dom af 16. september 1999, sag 414/97, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien.

(3)EFT L 158 af 23.6.1990.

(4)EFT L 41 af 14.2.2003.

(5)EFT L 183 af 29.6.1989.

(6)EFT L 131 af 5.5.1998.

(7)EFT L 196 af 26.7.1990.

----

----

(2004/C 65 E/170)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2443/03

af Geoffrey Van Orden (PPE-DE) til Kommissionen

(22. juli 2003)

Om:   Fiskeædende søfugle

Tilstedeværelsen af visse søfugle som f.eks. skarve har katastrofale følger for sølvglinsende stimefisk i EU's floder og flodmundinger.

Desuden forvolder disse fugle skader på fødekæden, hvor de påvirker mange fuglearter og store fiskearter i negativ retning.

Er fiskeædende søfugle som f.eks. skarve overhovedet beskyttet af EU-regler, eller har de nationale myndigheder kompetence til at regulere bestanden efter behov?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(23. september 2003)

Det ærede medlem har givet udtryk for bekymring for den skadelige indvirkning, visse arter fiskeædende søfugle som f.eks. skarver har på »sølvglinsende stimefisk« (»silver shoal fish«) i Unionens floder og æstuarier (tragtformede flodmundinger).

For så vidt angår disse fugles beskyttelsesmæssige status, vil Kommissionen gerne lægge vægt på at understrege — eftersom skarven ligesom alle andre arter af vildtlevende fugle er omfattet af den generelle ordning med hensyn til beskyttelse af vilde fugle i henhold til fugledirektivet (1) — at medlemsstaterne i givet fald kan fravige forbudet mod forsætligt drab eller indfangning ved enhver metode, bevidst ødelæggelse eller beskadigelse af artens reder og æg samt fjernelse af reder i overensstemmelse med den særlige ordning for fravigelser i medfør af fugledirektivet (artikel 9).

Da fugledirektivet blev vedtaget i 1979, blev den kontinentale underart af skarv »Phalacrocorax carbo sinensis« anset for at være udryddelsestruet og derfor medtaget i bilag I til direktivet som en art, der er genstand for særlige bevarelsesforanstaltninger med hensyn til levesteder, herunder beskyttelse af lokaliteterne.

Imidlertid er bestanden af denne art siden blevet øget kraftigt, og den anses nu for at have en bevarelsesmæssigt set gunstig status. Efter at have taget stilling til denne udvikling fjernede Kommissionen efter at have rådført sig med medlemsstaterne skarven fra bilag I til direktivet.

Kommissionen er helt klar over, at der er interessekonflikter mellem fiskere og skarver i visse regioner af Unionen, og er nået til enighed med medlemsstaterne om, at de fravigelser, der er tilladt i medfør af fugledirektivets bestemmelser, kan anvendes i fuld udstrækning med henblik på at forebygge de omfattende skader, der forårsages af skarver, hvor dette er begrundet, samt hvor der ikke kan findes nogen anden tilfredsstillende alternativ løsning.

Siden fjernelsen af skarven fra bilag I til fugledirektivet i 1997 har Kommissionen fortsat ført løbende kontrol med situationen og taget stilling til spørgsmålet herom med de kompetente nationale myndigheder i medlemsstaterne, der er ansvarlige for fugledirektivets gennemførelse i praksis. I henhold til de seneste drøftelser på mødet i det såkaldte ornis-udvalg vedrørende fugledirektivet den 26. juni 2003 ser det ud til, at de nuværende bestande øjensynligt er forholdsvis stabile i Europa, og der findes ingen aftale om et behov for at udvikle et internationalt samarbejde til forvaltning af bestandene af denne art.

Endelig er der forskning i gang i en række medlemsstater samt på europæisk niveau (for eksempel »Reducing the conflict between Cormorants and fisheries on a Pan-European scale: Redcafe«, der finansieres som led i det femte (5th) rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling,) om udvikling af forbedrede metoder til at behandle problemet i form af de skader, der forvoldes af skarver på fiskeriet.

----

(1)  Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle, EFT L 103 af 25.4.1979.

----

----

(2004/C 65 E/171)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2453/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(23. juli 2003)

Om:   Eurostat: Datoen for den første konstatering af bedrageri og den simple mulighed for indblik i kontrakter med virksomheder og kontraktbeløbene pr. virksomhed

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(22. september 2003)

Kommissionen har besvaret disse spørgsmål under høringer i Budgetkontroludvalget, særlig på høringen den 17. og 30. juni 2003. Så snart Kommissionen fik kendskab til oplysningerne, tog den straks de fornødne skridt. I denne forbindelse henviser Kommissionen det ærede medlem til Kommissionens afgørelser af 9. og 23. juli 2003.

Det e-brev, der den 13. november 2000 blev sendt til Kommissionens formand, og som det ærede medlem omtaler, var holdt i en generelt polemisk tone, og det konkrete formål var uklart. Forfatteren skitserede sine overvejelser om en række spørgsmål, f.eks. modet hos visse kommissionsmedlemmer og fremstående personligheder (Monnet, Shumann), side om side med andre — til tider ret kryptiske — bemærkninger. Det var kort sagt svært for enhver læser, der ikke var inde i sagen, at forstå det egentlige formål med brevet. Som det er gængs praksis i sådanne sager, blev brevet videresendt direkte til den berørte tjenestegren (i dette tilfælde Eurostat) til »behørig behandling«. Denne tjenestegren behandlede, hvad der lod til at være dokumentets »operationelle« del, dvs. forfatterens erklærede ønske om en intern revisionsberetning om Eurocost. I svaret blev det beskrevet, hvordan sagen lå på dette tidspunkt, dvs. at den pågældende beretning var blevet sendt til de kompetente tjenestegrene, der behandlede den efter de gældende regler om tavshedspligt i sådanne sager.

Den 11. juni 2003 lod Kommissionen den interne revisionstjeneste gennemføre en revision af Eurostatkontrakterne. Den 9. juli 2003 modtog Kommissionen en foreløbig beretning fra den interne revisions-tjeneste og en gennemgang (foretaget af GD BUDG) af de revisionsberetninger, de interne revisionsenheder havde udarbejdet om Eurostat. Kommissionen traf afgørelse i overensstemmelse hermed og orienterede Parlamentet herom. Nærmere bestemt blev der nedsat en særlig taskforce under ledelse af direktøren for Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF). Ifølge Kommissionens afgørelse af 23. juli 2003 har den særlige Eurostat-taskforce (TFES) til opgave at udarbejde en beretning til Kommissionen om de forskellige administrative aspekter af Eurostat-akterne. Hverken taskforcens eller den interne revisions-tjenestes arbejde er afsluttet. Det er Kommissionens erklærede mål med jævne mellemrum at orientere Parlamentet om sagernes gang.

Kommissionen meddelte allerede i forbindelse med dechargeproceduren for 2001, at den er ved at udvikle en central database med kontrakter. De oplysninger, det ærede medlem ønsker, skal skaffes via den »data warehouse«-applikation, der tilvejebringer data om bevillinger, som der er indgået forpligtelser for over for tredjemand. Kommissionen har allerede i sine svar på andre nylige forespørgsler fra medlemmer af Parlamentet redegjort udførligt for forpligtelser indgået med og betalinger til de fleste af de enheder, det ærede medlem nævner.

----

----

(2004/C 65 E/172)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2458/03

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(23. juli 2003)

Om:   Højhastighedstognettet i det sydlige Europa

Jernbaneakserne Genova-Marseille-Barcelona-Valencia og Lissabon-Madrid-Barcelona-Lyon-Paris har stor betydning for den sydeuropæiske økonomi. Etableringen af strækningen Madrid-Lérida er stadig ikke færdig. Den skulle have været indviet i slutningen af 2002, men er endnu ikke taget i brug, og den udgør en væsentlig del af højhastighedstogstrækningen Madrid-Barcelona-den franske grænse. Den franske regering har vist meget ringe interesse for ombygningen af højhastighedstogstrækningen Nîmes-den spanske grænse. Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse, hvilke foranstaltninger den agter at træffe for at sikre udviklingen af dette transeuropæiske net i overensstemmelse med traktaterne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(12. september 2003)

Fællesskabet bidrager over budgettet for transeuropæiske transportnet (TTN) til finansieringen af undersøgelser og arbejde, som skal øge kapaciteten på strækningen Perpignan-Nîmes, så den kan klare den trafikforøgelse, der opstår, når den nye linje Figueras-Perpignan tages i brug (planlagt til 2008-2009).

Fællesskabet bidrager desuden — stadig over TTN-budgettet — til de indledende undersøgelser i forbindelse med anlæggelsen af en hel ny infrastruktur mellem den spanske grænse og Nîmes, som gradvis skal tages i brug mellem 2010 og 2015, afhængigt af trafiktætheden på strækningens enkelte afsnit.

Når dette projekt, hvad Kommissionen kun kan beklage, udviser en vis forsinkelse i forhold til den oprindelige tidsplan, hvorefter hele strækningen skulle tages i brug inden 2010, må det derfor understreges, at projekternes iværksættelse udelukkende er medlemsstaternes ansvar. I forbindelse med arbejdet i højniveaugruppen, som forestås af Karel Van Miert, har Kommissionen bedt de franske myndigheder om et fast tilsagn om at overholde de her angivne frister, og fået det.

----

----

(2004/C 65 E/173)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2459/03

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(23. juli 2003)

Om:   Jernbanenettet i det sydlige Europa

Ifølge de seneste undersøgelser er den europæiske jernbanegodstransport faldet fra 21 % til 8,1 % i løbet af de sidste tredive år (1970-2000). Den sektor, som har profiteret af dette fald, er vejgodstransporten, der giver visse fordele i forhold til jernbanegodstransporten, især lettere adgang til bestemmelsesstedet.

I henhold til EF-traktatens artikel 154 og 155 er Fællesskabet rent faktisk forpligtet til at bidrage til at oprette og udvikle de transeuropæiske net på transportområdet.

Kommissionen har under hensyntagen til, at jernbanetransporten er langt den mest miljøvenlige transportform, forpligtet sig til at styrke denne som led i EU's fælles transportpolitik.

Hvilke foranstaltninger træffes der for at sikre jernbanegodstransporten gennem Pyrenæerne?

Hvilke foranstaltninger træffes der for at sikre, at jernbanegodstransporten gennem Pyrenæerne bliver lige så konkurrencedygtig som andre godstransportformer, især vejgodstransporten?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(12. september 2003)

At genoplive jernbanegodstransporten er nødvendigt for hele Unionen. Der er faktisk tale om en af de vigtigste prioriteringer i Unionens fælles transportpolitik. På denne baggrund er Unionen ivrig for at skabe et integreret jernbanenet, hvor jernbanetransporten kan genvinde sin effektivitet og konkurrencedygtighed, ikke mindst hvad godstransport angår. Unionens initiativer og de foranstaltninger, som allerede er i gang, medvirker til at integrere de nationale jernbanenet. Denne integration bygger på udvikling af et samvirke mellem højhastighedsjernbanerne og de konventionelle jernbaner, og dette mål er særlig vigtigt i betragtning af de udprægede forskelle mellem de nuværende spanske og franske jernbanenet.

For at gøre jernbanegodstransporten mere attraktiv deltager Fællesskabet i denne forbindelse i finansieringen af projekter, som går ud på at forbedre kapaciteten på de jernbanelinjer, der over Pyrenæerne forbinder den iberiske halvø med det øvrige Europa. Nærmere betegnet har Fællesskabet planlagt at støtte anlæggelsen af det afsnit af den nye jernbanelinje Perpignan-Figueras, som skal forbinde byen og regionen Barcelona med det franske jernbanenet ved hjælp af en linje med europæisk sporvidde, og lade budgettet for transeuropæiske transportnet (TTN) betale 10 % af projektets samlede omkostninger. Denne nye jernbanelinje, som skal kunne bruges af både passagertog og godstog, og som skal tages i brug i løbet af 2008-2009, gør det muligt at opnå en betydelig tidsbesparelse, fordi der ikke skal skiftes aksler ved grænsen.

Det prioriterede projekt nr. 3 (TGV syd), som afsnittet Perpignan-Figueras indgår i, drejer sig også om at forbedre linjen på fransk territorium mellem Perpignan, Montpellier og Nîmes, og også her medfinansieres undersøgelserne over TTN-budgettet. Det forventes således, at der inden 2015 er anlagt en ny linje på denne strækning, så der frigøres en betydelig kapacitet — ikke mindst til godstog — på den nuværende linje.

Kommissionen henviser desuden til, at den blandt de prioriterede TTN-projekter også har foreslået det iberiske højhastighedsnet og den centrale jernbanelinje over Pyrenæerne. Dette forslag er allerede blevet godkendt af Parlamentet ved førstebehandlingen.

----

----

(2004/C 65 E/174)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2468/03

af Catherine Stihler (PSE) til Kommissionen

(24. juli 2003)

Om:   Indførelse af digitale fartskrivere

Forordning (EØF) nr. 3820/85 (1) indeholder bestemmelser om køre-, hvile- og arbejdstider for førere af erhvervskøretøjer og busser. Førernes timer registreres og kontrolleres ved hjælp af fartskrivere i overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 3821/85 (2). For nylig offentliggjordes forordning (EF) nr. 2135/98 (3), som banede vejen for indførelse af digitale fartskrivere (hvor registreringen sker på datakort) i stedet for de nuværende fartskrivere (hvor registreringen sker på papirkort).

Artikel 2, stk. 1 a, i forordning nr. 2135/98 indeholder følgende bestemmelse:

Kan Kommisssionen bekræfte, at den retsakt, der henvises til i dette stykke, er den, som offentliggjorden den 5. august 2002 (4) som forordning (EF) nr. 1360/2002?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(24. september 2003)

Kommissionen bekræfter hermed, at Kommissionens forordning (EF) nr. 1360/2002 (5) er den retsakt, der henvises til i artikel 2, stk. 1, litra a) i Rådets forordning (EF) nr. 2135/98 (6).

----

(1)EFT L 370 af 31.12.1985, s. 1.

(2)EFT L 370 af 31.12.1985, s. 8.

(3)EFT L 274 af 9.10.1998, s. 1.

(4)EFT L 207 af 5.8.2002, s. 1.

(5)  Kommissionens forordning (EF) nr. 1360/2002 af 13. juni 2002 om syvende tilpasning til den tekniske udvikling af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 om kontrolapparatet inden for vejtransport, EFT L 207 af 5.8.2002.

(6)  Rådets forordning (EF) nr. 2135/98 af 24. september 1998 om ændring af forordning (EØF) nr. 3821/85 om kontrolapparatet inden for vejtransport og direktiv 88/599/EØF vedrørende gennemførelse af forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85, EFT L 274 af 9.10.1998.

----

----

(2004/C 65 E/175)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2473/03

af Marie Isler Béguin (Verts/ALE), Charles Tannock (PPE-DE), Alima Boumediene-Thiery (Verts/ALE), Patsy Sörensen (Verts/ALE) og Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) til Kommissionen

(24. juli 2003)

Om:   Det udvidede EU's ydre grænseregioner

Den igangværende udvidelsesproces mod øst kommer om kort tid til at sætte nye grænser for den politiske, økonomiske og sociale enhed, som EU udgør, idet harmoniseringen, beskyttelsen og overgangs-støtten kommer til at omfatte de centraleuropæiske og baltiske kandidatlande.

Medlemsstaternes og derefter kandidatlandenes østlige grænseregioner, som er særligt følsomme over for den økonomiske udjævning i forbindelse med de forskellige trin i EU's udvidelsesproces, har forstået at nyde godt af de programmer og den støtte, som har til hensigt at foregribe og begrænse socioøkonomiske udsving og tilbageslag inden for disse regioner. De vestlige grænseregioner i europæiske stater, der grænser op til det udvidede EU, f.eks. Belarus, Moldova og Ukraine, er dybt afhængige af økonomien og handelen med deres adskillige handelspartnere ved de vestlige grænser. Disse tre østeuropæiske stater, som er en integrerende del af europæisk historie og identitet, og hvis tidligere regeringer — for Moldova og Belarus’ vedkommende — har udtrykt ønske om tiltrædelse af EU, hvilket stadig er ønsket for Ukraines regering, er direkte berørt af de følgevirkninger, som EU's udvidelsesproces vil få på alle planer.

Den 11. februar 2003 vedtog Europa-Parlamentet et udkast til betænkning af Pedro Marset Campos om forbindelserne mellem Den Europæiske Union og Belarus — hen imod et fremtidigt partnerskab, hvor Kommissionen anmodes om »med det formål at påse, at der ikke opstår nogen økonomisk og social kløft ved det udvidede EU's fremtidige østgrænse og at begrænse smugling og immigration, at forberede fællesskabsprogrammer og finansiel støtte for de vestlige egne i de nye nabolande i øst, Ukraine, Belarus og Moldova, af samme omfang, som der allerede er indført for de tilgrænsende kandidatlandes østlige egne«.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(17. september 2003)

----

(1)  KOM(2003) 104 endelig.

(2)  KOM(2003) 393 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/176)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2489/03

af Sérgio Marques (PPE-DE) til Kommissionen

(25. juli 2003)

Om:   Gennemførelse af hjælpen til Venezuela

Som følge af de tragiske oversvømmelser i Venezuela i december 1999 afsatte Kommissionen med henblik på genopbygning af de berørte områder omfattende bevillinger til genopbygning af delstaten Vargas og risikoforebyggelse, dvs. fastlæggelse og gennemførelse af programmer vedrørende forvaltning af naturrisici i et omfattende område, der støder op til det område, som blev ramt af oversvømmelserne i 1999, i delstaterne Falcón, Miranda og Yaracuy.

Hvad angår projekterne »Støtte til genopbygning og katastrofeforebyggelse i delstaten Vargas« (EU-støtte: 25 mio. EUR) og »Social genopbygning af delstaten Vargas« (EU-støtte: 10 mio. EUR), afventer man de venezuelanske myndigheders undertegnelse af finansieringsaftalen, for at projekterne kan implementeres.

Hvad angår programmet »Forebyggelse af oversvømmelser i delstaterne Falcón, Yaracuy og Miranda« (EU-støtte: 20 mio. EUR), ventede man, at Kommissionen traf afgørelse om anvendelsen af bevillingerne i første halvår 2003.

Den 7.-9. juli i år besøgte en EP-delegation, som jeg deltog i, Venezuela og kunne ved den lejlighed konstatere de successive forsinkelser i forbindelse med godkendelsen og gennemførelsen af de pågældende projekter, bl.a. på grund af divergenser mellem Kommissionen og de venezuelanske myndigheder vedrørende den fiskale ordning for EU-projekterne (momsfritagelse for varer og tjenesteydelser).

Kommissionen bedes på den baggrund oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(24. september 2003)

----

----

(2004/C 65 E/177)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2492/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(25. juli 2003)

Om:   Gennemskuelighed i forbindelse med køb af aktier

Kan Kommissionen oplyse, hvilke juridiske eller andre former for foranstaltninger der forefindes i hver enkelt medlemsstat, hvorved aktieselskaber kan forsøge at finde ud af aktiernes reelle ejerforhold, selv hvis de ejes af pro forma-aktionærer, trusts eller andre pro forma-ordninger? Er Kommissionen klar over, hvor vigtig sådanne foranstaltninger er, hvis mindretalsaktionærernes rettigheder skal respekteres f.eks. ved at sikre, at der etableres obligatoriske overtagelsestilbud, så snart en kontrollerende aktionær overstiger en vis del af aktiekapitalen? I bekræftende fald, hvilke foranstaltninger foreslår Kommissionen, således at selskaberne kan finde ud af deres aktiers reelle ejerforhold, selv hvis ejerne befinder sig i en anden medlemsstat? Kan medlemsstaterne f.eks. kræve, at selskaberne spærrer udbetalingen af udbytte til aktionærer, som ikke vil besvare spørgsmål vedrørende det reelle ejerforhold?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(16. september 2003)

Det ærede medlem rejser et spørgsmål om forholdet mellem børsnoterede aktieselskaber og deres aktionærer, både retslige og egentlige ejere. Kommissionen mener, at spørgsmålet henhører under aktieselskabsloven.

Kommissionen råder ikke over tilstrækkelige oplysninger til at kunne give et detaljeret billede af de ordninger, der findes i hver medlemsstat, og som giver aktieselskaber mulighed for at forsøge at finde ud af, hvem der er de egentlige ejere af deres aktier, selv om de formelt ejes af stråmænd, truster eller lignende. Specielt råder Kommissionen ikke over oplysninger om, hvordan de nationale ordninger dækker også investorer i tredjelande.

Kommissionen mener, at selskabers ret til at undersøge, hvem der er de egentlige ejere, ikke primært skal ses i sammenhæng med virksomhedsovertagelser, men mere generelt betragtes som et instrument, der giver et selskab mulighed for at tage vare på sine investorers interesser, hvilket så skal vejes op mod hensynet til databeskyttelse og national ejendomsret.

Hvad angår virksomhedsovertagelser vil Kommissionen gerne påpege, at det foreslåede direktiv om overtagelsestilbud alene drejer sig om retslige ejerforhold (jf. artikel 2, stk. 1a, i direktivforslaget) (1).

----

(1)EFT C 45 Ε af 25.2.2003.

----

----

(2004/C 65 E/178)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2493/03

af Christopher Huhne (ELDR) til Kommissionen

(25. juli 2003)

Om:   Forpligtelser vedrørende gennemskuelighed

Kan Kommissionen anslå, hvor mange meddelelser med markedsoplysninger der udsendes til hvert enkelt national marked inden for Den Europæiske Union? Har Kommissionen bemærket et omvendt forhold mellem mængden af kvartalsberetning fra børsnoterede selskaber i hver enkelt medlemsstat og antallet af meddelelser fra myndighederne med markedsfølsomme oplysninger? Hvis der foreligger et sådant omvendt forhold, hvilke foranstaltninger agter den da at træffe for at sikre, at der ikke gives færre oplysninger til investorerne, hvis dens forslag om obligatoriske kvartalsberetninger bliver vedtaget?

Svar afgivet af Frederik Bolkestein på Kommissionens vegne

(4. september 2003)

Det ærede medlems spørgsmål vedrører Kommissionens forslag til direktiv om harmonisering af gennemsigtighedskrav til værdipapirudstedere (1). Forslaget drejer sig om indførelse af kvartalsoplysninger for børsnoterede selskaber, der udsteder aktier til optagelse til omsætning på et reguleret marked i Unionen.

Kommissionen er ved at indsamle de oplysninger, der er nødvendige for at afgøre, om der overhovedet kan foretages et sådant skøn, som det ærede medlem anmoder om. Kommissionen agter at fokusere sine undersøgelser på de medlemsstater, hvor der findes et udpræget centraliseret system for spredning af oplysninger, eller hvor der er en centraliseret registrering af oplysninger hos den kompetente myndighed eller hos operatøren af et reguleret marked. Desuden er det nødvendigt, at Kommissionen undersøger, om et sådant centraliseret system dækker de oplysninger, som der er krav om efter EU-reglerne, og også de oplysninger, som der er krav om efter supplerende nationale regler. Derfor er det ikke muligt at foretage en undersøgelse, der dækker alle medlemsstater.

Under alle omstændigheder ønsker Kommissionen på nuværende tidspunkt at henlede det ærede medlems opmærksomhed på følgende:

Kommissionen vil så hurtigt som muligt give meddelelse om de resultater, den eventuelt når frem til.

----

(1)  KOM(2003) 138 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/179)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2502/03

af Martin Callanan (PPE-DE) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Udkast til EU-forordning om registrering, vurdering og godkendelse af kemikalier (REACH-forordningen)

Under et interview i BBC Radio 4's »Today«-program den 10. juli udtalte kommissær Wallström følgende:

Afspejler denne udtalelse Kommissionens nye politik i udkastet til REACH-forordningen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(16. september 2003)

Svaret fra det medlem af Kommissionen, der er ansvarlig for miljøspørgsmål, svarer korrekt til Kommissionens politik om registrering, vurdering og godkendelse af kemikalier (REACH) som omhandlet i hvidbogen om en strategi for en nye kemikaliepolitik af februar 2001 (1) og derefter videreudviklet i det udkast, der var basis for Internet-konsultationen for nylig. Der er ingen begrundelse for at teste kemikalier, som der allerede foreligger tilstrækkelige oplysninger om, eller som der kan opnås tilstrækkelige oplysninger om på anden måde. Desuden kræver den potentielle risiko ikke i almindelighed en test, når eksponeringen for et kemikalie er meget begrænset som f.eks. i forbindelse med visse typer mellemprodukter.

----

(1)  KOM(2001) 88 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/180)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2506/03

af Mauro Nobilia (UEN) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Nye styreformer — trepartskontrakter på miljøområdet

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(19. august 2003)

Siden Kommissionen lancerede idéen med trepartsmålkontrakter og -måloverenskomster i sin hvidbog om nye styreformer i EU (2), hvilket den som nævnt af det ærede medlem præciserede i sin meddelelse fra december 2002, har initiativerne til gennemførelsen af denne idé været overladt til medlemsstaterne, deres regioner og byer. Hvad EU-institutionerne og -organerne angår, har Regionsudvalget allerede udtrykt klar støtte til Kommissionens idé, Europa-Parlamentet er ved at forberede en beslutning om meddelelsen fra december 2002, og Rådet forventes at behandle den i anden halvdel af 2003.

Hvad specielt Parlamentet angår, skal Kommissionen gennemgå den nævnte beslutning, når tiden er inde, og Parlamentet vil kunne give Kommissionen oplysning om, hvilke midler det påtænker anvendt til gennemførelse af denne idé. Det samme gælder medlemsstaterne, der i Rådet eller ensidigt kan give udtryk for, om de eventuelt er interesserede og står til rådighed.

Hvad Kommissionen angår, fremgår det af hvidbogen om nye styreformer i EU, at det er de generaldirektorater, som er beskæftiget med politikker, som har betydelige territoriale virkninger, der er mest berørt af projekter vedrørende trepartsmålkontrakter eller -måloverenskomster. Fordelingen af kompetencer og menneskelige ressourcer mellem generaldirektorater samt den eventuelle finansiering af disse projekter bør følge de retningslinjer, der er nævnt i hvidbogen og meddelelsen fra december 2002.

Kommissionen agter at tage stilling inden udgangen af 2003 til de forskellige projekter på miljøområdet, der allerede er fremlagt af visse enheder.

----

(1)  KOM(2002) 709 endelig.

(2)EFT C 287 af 12.10.2001.

----

----

(2004/C 65 E/181)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2510/03

af Roberto Bigliardo (UEN) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Leje af »City Center«-Bygningen

Kommissionens infrastrukturkontor i Bruxelles (OIB) er i færd med at leje »City Center«-Bygningen i nærheden af Gare du Nord-kvarteret til trods for en negativ udtalelse herom fra administrationens enhed for sundhed og sikkerhed.

Bygningslobbyen i Bruxelles har i årevis uden held forsøgt at overtale Kommissionen til at etablere en tredje udviklingspol for EU-institutionerne i Gare du Nord-kvarteret.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(3. november 2003)

Overvejelsen om eventuelt at benytte City Center-bygningen til nogle af Kommissionens ansatte stammede fra en anmodning fra Parlamentets administrative tjenester om at benytte Montoyer 75-bygningen (MO75). Kommissionen svarede positivt på denne anmodning og bad Kontoret for Infrastruktur og Logistik i Bruxelles (OIB) om at finde en ny bygning til personalet i Generaldirektoratet for Forskning (GD RTD), der for tiden benytter MO75.

Over en længere periode havde Parlamentet selv forhandlet om at leje City Center-bygningen til eget brug, hvis det viste sig, at det ikke kunne lade sig gøre at bytte med Kommissionen. Da der tilsyneladende manglede alternativer, som kunne have gjort det muligt for Kommissionen at flytte fra MO75 inden den af Parlamentet angivne dato, overtog OIB disse forhandlinger. Efter nøje overvejelser blev det erkendt, at City Center-bygningen ikke ville være egnet, og OIB fortsatte derfor med at lede efter bedre alternativer inden for eller tæt på EU-kvarteret. På trods af nogle komplikationer går det fremad med diskussionerne om en mere passende mulighed, og lederne for City Center-projektet er blevet informeret om, at Kommissionens tjenestegrene ikke vil benytte denne bygning.

For fuldstændighedens skyld skal det nævnes, at Kommissionens Paritetiske Udvalg for Sikkerhed og Sundhed (CSHT) i Bruxelles ikke havde hverken en negativ eller en positiv holdning til City Centerbygningens egnethed, og Kontoret for Sikkerhed og Sundhed (USHT) opstillede en række betingelser, som skulle opfyldes, inden bygningen kunne tages i brug. Det er således ikke helt korrekt at antyde, at overvejelsen om at leje City Center-bygningen gik imod udtalelsen fra Kommissionens arbejdsmiljøeksperter.

----

----

(2004/C 65 E/182)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2511/03

af Mario Borghezio (NI) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Afbrydelse af jernbaneforbindelsen Ventimiglia-Monaco — ønske om intervention over for Frankrig fra Kommissionens side

Afbrydelsen af jernbaneforbindelsen Ventimiglia-Monaco som følge af arbejder i Rocquebrune-tunnelen påfører Ventimiglias økonomi alvorlige skader, også i betragtning af den forventede langsommelighed af arbejderne, som efter planerne vil vare mindst året ud.

Hvilke initiativer agter Kommissionen at tage over for de franske myndigheder for at sikre, at arbejdet med at reparere skaderne i nævnte tunnel kan afsluttes hurtigere end forventet, således at jernbanetrafikken på ovennævnte strækning kan genoptages snarest muligt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(12. september 2003)

Afbrydelsen af jernbanelinjen Ventimiglia-Monaco skyldes et jordskred, som indtraf midt i juni 2003 i det indre af den tunnel, der passerer under sidstnævnte lokalitet. Det er nu planlagt — selv om de reparationer, der skal foretages af forvalteren af den pågældende infrastruktur (Réseau Ferré de France), er ganske betydelige — at driften genoptages gradvis frem til årets udgang. Da det drejer sig om en foranstaltning, som kan sidestilles med vedligeholdelse og ikke med etablering af ny infrastruktur eller udbedring af en allerede eksisterende, ville samfinansiering af dette projekt over budgettet for det transeuropæiske transportnet — såfremt de franske myndigheder havde anmodet herom — ikke være mulig.

En medlemsstats midlertidig spærring af en vigtig transportvej kan på den anden side udgøre en hindring for de frie varebevægelser. Domstolen har allerede skønnet, at foranstaltninger, som hæmmer varebevægelser mellem medlemsstaterne, har til følge, at den frie bevægelighed for varer hindres på en måde, som er uforenelig med artikel 28 i EF-traktaten (1).

Imidlertid skønner Kommissionen efter generaladvokat Jacobs kendelse i Schimdberger-sagen (2), at der ikke består nogen absolut forpligtelse til at sikre, at varer kan passere uden hindringer til enhver tid og for enhver pris, i mangel af hvilket der altid vil være tale om overtrædelse af fællesskabsretten. Forsinkelser, der f.eks. forårsages af de nødvendige reparationsarbejder, der er uløseligt forbundet med jernbanetransporten, og årsagerne hertil kan være uundgåelige, bl.a. når brugernes sikkerhed står på spil.

I betragtning af ovenstående samt af de oplysninger, Kommissionen har fået kendskab til, skønner den, at afbrydelsen af jernbaneforbindelsen Ventimiglia-Monaco som følge af de igangværende arbejder i tunnelen ved Roquebrune ikke kan anses for at udgøre en hindring for den frie bevægelighed for varer, som er uforenelig med artikel 28 i EF-traktaten.

----

(1)  Dom af 26. september 2000, Kommissionen/Frankrig, C-23/99, Sml. 2002, s. I-7653, pkt. 22.

(2)  C-112/00, Sml. 2003.

----

----

(2004/C 65 E/183)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2520/03

af Carles-Alfred Gasòliba i Böhm (ELDR) til Rådet

(29. juli 2003)

Om:   Afspejling i pas af den sproglige mangfoldighed i den spanske stat

I henhold til resolution af 10. juli 1995 (1) skal alle medlemsstater foretage en tilpasning af deres pas og ændre betegnelsen »Det Europæiske Fællesskab« til »Den Europæiske Union«.

I forbindelse med denne tilpasning blev der i det spanske Deputeretkammer stillet forslag om, at den sproglige mangfoldighed anerkendtes i pas til borgere i autonome regioner, hvor der findes mere end et officielt sprog, men det afvistes af den spanske regering under henvisning til resolution af 23. juni 1981 (2).

Artikel I-3 i udkastet til traktat om en forfatning for Europa fastsætter, at »Unionen respekterer medlemsstaternes rige kulturelle og sproglige mangfoldighed«, og det tilføjes i artikel II-22, at »Unionen respekterer den kulturelle, religiøse og sproglige mangfoldighed« som ligeledes fastsat i chartret om grundlæggende rettigheder. Der henvises samtidig til konklusionerne om gennemførelsen af Det Europæiske Sprogår forelagt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse. Påtænker Rådet at ændre den ovenfor nævnte resolution og medtage de sprog i passene, der er anerkendt som officielle sprog i en medlemsstat?

----

(1)EFT C 200 af 4.8.1995, s. 1.

(2)EFT C 241 af 19.9.1981, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/184)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2547/03

af Joan Vallvé (ELDR) til Rådet

(31. juli 2003)

Om:   Den sproglige mangfoldighed i den spanske stats pas

I henhold til resolution af 10. juli 1995 (1) skal alle medlemsstater foretage en tilpasning af deres pas og ændre betegnelsen »Det Europæiske Fællesskab« til »Den Europæiske Union«.

I forbindelse med denne tilpasning blev der i det spanske Deputeretkammer stillet forslag om, at den sproglige mangfoldighed anerkendtes i pas til borgere i autonome regioner, hvor der findes mere end et officielt sprog, men det afvistes af den spanske regering under henvisning til resolution af 23. juni 1981 (2).

Artikel I-3 i udkastet til traktat om en forfatning for Europa fastsætter, at »Unionen respekterer medlemsstaternes rige kulturelle og sproglige mangfoldighed«, og i artikel II-22 tilføjes: »Unionen respekterer den kulturelle, religiøse og sproglige mangfoldighed«, hvilket også slås fast i chartret om grundlæggende rettigheder. Der henvises samtidig til konklusionerne om gennemførelsen af Det Europæiske Sprogår forelagt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse. Vil Rådet ændre ovennævnte resolution, således at der i passene medtages de officielle sprog i en medlemsstat?

Samlet svar

på skriftlige forespørgsler E-2520/03 og E-2547/03

(17. november 2003)

Rådet gør de ærede medlemmer opmærksom på, at traktaten om Den Europæiske Union ikke giver Fællesskabet beføjelser på dette område.

----

(1)EFT C 200 af 4.8.1995, s. 1.

(2)EFT C 241 af 19.9.1981, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/185)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2523/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Værdien for andre EU-egne af den vellykkede flamske model for udvidelse af den offentlige transport, tiltrækning af passagerer og orden i økonomien

Kilde: OV-Magazine (Nederland), 10.7.2003.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(12. september 2003)

Kommissionen er ganske på det rene med, hvor vigtigt det er at have offentlige transporttjenester af høj kvalitet. Den udfører derfor en række initiativer på dette område.

En af de mest relevante aktiviteter har været arbejdet med det forslag om medlemsstaternes håndtering af krav om offentlig service og indgåelse af kontrakter om offentlig service inden for personbefordring med jernbane og ad vej og indre vandveje, der blev vedtaget i 2002 (1). Som en række retssager ved Domstolen for nylig har vist, er det nu vigtigere end nogensinde at gøre fremskridt med dette forslag.

Der findes en række vellykkede eksempler på, at brugen af offentlig transport er vokset i Unionen, og Kommissionen hilser den succes, som »De Lijn« har opnået, velkommen.

Mange forskellige forhold kan bidrage til en ønskelig udvikling på dette område. Nogle af dem er de offentlige transportselskabers anliggende, mens andre afhænger af en hensigtsmæssig lovgivning. De lokale myndigheder bør have tilstrækkelige frihed til at behandle lokale problemer og tilskynde til udvikling af offentlig transport, men de skal naturligvis overholde Unionens bestemmelser.

Kommissionen ser også gerne, at der træffes særlige foranstaltninger for bestemte målgrupper (unge, ældre og handicappede).

Kommissionen vil gerne fremme eksempler på god praksis inden for offentlig transport. Den europæiske informationstjeneste for lokaltransport (2) er et projekt for udbredelse af eksempler på god praksis og finansieres af Unionen.

En anden måde, hvorpå Kommissionen støtter den bedste praksis, er dens benchmarking af bytransport, som sker ved hjælp af en række projekter. Det tredje projekt er netop indledt, og Kommissionen vil gerne tilskynde de offentlige myndigheder til at deltage.

----

(1)EFT C 151 Ε af 25.6.2002.

(2)  www.ELTIS.org

----

----

(2004/C 65 E/186)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2528/03

af David Bowe (PSE) til Rådet

(29. juli 2003)

Om:   Bodypiercing

Mener Rådet, at det er nødvendigt at stille forslag om fælles minimumsstandarder for udstedelse af licens til og for udøvelse af erhvervet som tatovører og bodypiercere i EU for at værne om befolkningens helbred og undgå unødvendige tragedier som Daniel Hindles død for nylig i Sheffield i Det Forenede Kongerige? I benægtende fald — hvorfor ikke?

Svar

(17. november 2003)

Rådet minder det ærede parlamentsmedlem om, at det tilkommer Kommissionen at forelægge Rådet forslag inden for rammerne af de beføjelser, der er fastsat i traktaten.

Rådet har indtil nu ikke fået forelagt noget forslag på dette område.

----

----

(2004/C 65 E/187)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2532/03

af Gabriele Stauner (PPE-DE) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Interessekonflikter for Kommissionens regnskabsfører

Siden den 1. januar 2003 har Brian Gray været Kommissionens regnskabsfører. Han er samtidig vicegeneraldirektør i Generaldirektoratet for Budget.

Er denne dobbeltrolle efter Kommissionens mening i overensstemmelse med bestemmelserne i den nye finansforordning, der kræver en streng funktionel adskillelse af budgetgennemførelse og regnskabsføring?

Af det organigram over Generaldirektoratet for Budget, som er tilgængeligt via Internettet, fremgår det, at Brian Gray ganske vist har direkte opsyn med nogle afdelingschefer i dette generaldirektorat, men at det ikke gælder for de afdelinger, der har til opgave at føre regnskaberne.

Kan Kommissionen oplyse, om der er sket en fejl? Såfremt det ikke er tilfældet, hvem fører da opsyn med de afdelinger, der har til opgave at føre regnskaberne?

Det fremgår desuden af organigrammet, at Brian Gray fører opsyn med sekretariatet for Kommissionens såkaldte Audit Progress Committee. Han har således stor indflydelse på de revisioner, der foretages af Kommissionens Interne Revisionstjeneste og på evalueringen af resultaterne af disse revisioner.

Deler Kommissionen den opfattelse, at dette er med til at skabe en potentiel interessekonflikt for Brian Gray, især når Den Interne Revisionstjeneste vil revidere regnskaberne og forvaltningen af kassebeholdningen?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(30. september 2003)

I betragtning af den vigtige rolle, regnskabsføreren spiller, har Kommissionen besluttet, at denne funktion bør besættes på A1-niveau og udnævnt Brian Gray til vicegeneraldirektør i Generaldirektoratet (GD) for Budget. Ansvaret for budgetgennemførelsen ligger hos de uddelegerede anvisningsberettigede i de operationelle generaldirektorater. GD Budget har ansvaret for udnyttelsen af egne ressourcer og af dets egne administrative udgifter. Hverken Brian Gray eller noget af personalet i de tjenestegrene, der står direkte til ansvar over for ham, nemlig Direktorat C og Kontor 01, har til opgave at gennemføre nogen indtægts- eller udgiftstransaktioner. Kommissionen er derfor af den opfattelse, at der er en streng funktionel adskillelse hvad ham angår.

Det arbejde, regnskabsføreren har ansvaret for i henhold til finansforordningens artikel 61 og 63 (1), gennemføres af direktorat C i GD Budget, hvis direktør står direkte til ansvar over for vicegeneraldirektøren. Dette spørgsmål vil blive præciseret i organigrammet.

For at lette tilrettelæggelsen af Revisionsopfølgningsudvalgets møder, der vedrører flere af Kommissionens tjenestegrene og eksterne eksperter, besluttede Kommissionen den 9. juli 2003 at overføre Revisions-opfølgningsudvalgets sekretariat til Generalsekretariatet. Organigrammet vil blive ajourført på dette punkt, når de administrative procedurer til gennemførelse af denne beslutning er afsluttet.

----

(1)  Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 248 af 16.9.2002.

----

----

(2004/C 65 E/188)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2539/03

af Karl-Heinz Florenz (PPE-DE) til Kommissionen

(29. juli 2003)

Om:   Kemikaliepolitik — REACH-systemet

De følgende spørgsmål vedrører Kommissionens forslag til forordning om registrering, vurdering og godkendelse af kemikalier (REACH-systemet).

Levnedsmiddelindustrien vil blive berørt af forordningsforslaget på forskellig vis:

Ad a) — Generelt anvendelsesområde

Ad b) — Registrerings- og godkendelsespligt

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(16. september 2003)

Kommissionen er i gang med en revision af udkastet til REACH-lovgivning på baggrund af reaktionerne på den nylige høring over Internet. Derefter er det muligt, at Kommissionen reviderer de dele af udkastet, som vedrører de spørgsmål, der er rejst i forespørgslen. Det overordnede mål er at sikre, at lovgivningsudkastet bringer os til målet så omkostningsgunstigt og effektivt som muligt.

Eftersom revisionen af lovgivningsudkastet endnu ikke er afsluttet, er det ikke muligt at besvare det ærede medlems spørgsmål mere detaljeret.

----

----

(2004/C 65 E/189)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2544/03

af Antonio Di Pietro (ELDR) til Kommissionen

(30. juli 2003)

Om:   Infrastrukturarbejder i Partenios regionale naturpark

I Italien hører kommunerne Summonte og Ospedaletto d'Alpinolo (i Avellino-provinsen) ind under Partenios regionale naturparks perimeter, som er underlagt mangfoldige miljømæssige restriktioner.

Navnlig:

Til trods for disse restriktioner og i modstrid med bestemmelserne i artikel 3, stk. 6, i direktiv 92/43/EØF, er de kommunale administrationer i Ospedaletto d’Alpinolo og Summonte — ifølge midler bevilget af Campania-regionen — ved at gennemføre betydelige arbejder af væsentlig indvirkning på dette beskyttede område, uden at den nødvendige miljøkonsekvensvurdering er foretaget, således som foreskrevet i dette direktiv.

Er Kommissionen enig i, at såfremt ovennævnte fællesskabsbestemmelser ikke overholdes, er de tilladelser, som de kompetente italienske myndigheder har udstedt til disse arbejder, ulovlige?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(11. september 2003)

Artikel 6, stk. 3, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter indeholder følgende bestemmelse om lokaliteter, der i henhold til proceduren i direktivet opføres som lokaliteter af fællesskabsbetydning, og som udpeges som særligt bevaringsområde:

De oplysninger, som det ærede medlem har indsendt, beviser imidlertid ikke, at der i det foreliggende tilfælde skulle være sket en overtrædelse af bestemmelserne i direktiv 92/43/EØF. Navnlig er der ingen oplysninger om de aktiviteter, som hævdes at have en væsentlig indvirkning på IT 8040006 »Dorsale Monti del Partenio«, der foreslås udpeget som lokalitet af fællesskabsbetydning. Det kan derfor på nuværende tidspunkt ikke bevises, at der er sket nogen overtrædelse af nævnte direktiv. Indsender det ærede medlem imidlertid detaljerede oplysninger, der sætter Kommissionen i stand til at vurdere spørgsmålet ud fra bestemmelserne i direktiv 92/43/EØF, kan Kommissionen undersøge sagen nærmere.

----

(1)EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

----

----

(2004/C 65 E/190)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2545/03

af Olle Schmidt (ELDR) til Kommissionen

(30. juli 2003)

Om:   Svenske regler strider mod det indre marked

Der findes i Sverige to lovkomplekser angående genvindingssystemer. Det første sæt regler kræver, at producenterne på en eller anden måde skal genvinde emballagen. Producenterne går for det meste sammen og opretter genvindingsvirksomheder. For brugsklare drikke findes der andre regler, som indebærer, at producenterne skal tage deres emballage tilbage. Dette sker gennem et pantsystem, som branchen opbygger. Producenterne skal selv betale en afgift pr. flaske for håndteringen.

Problemet er, at de to genvindingssystemer udelukker hinanden. Hvis man producerer eller importerer drikkeklare drikke, kan man ikke blive tilsluttet det billige system (1). Man må anvende det andet sæt regler, hvilket indebærer, at man må foretage en ny mærkning af alle flasker, da det svenske system bygger på stregkoder.

Dette er forbundet med store omkostninger for importørerne, som afkræves en håndteringsafgift på ca. 77 øre pr. flaske til pantsystemet. En af konsekvenserne er, at de store bryggerier begunstiges. Man kan konkludere, at det svenske pantsystem udgør en handelshindring.

Strider disse regler ikke mod reglerne om det indre marked?

Det svenske miljøministerium åbner nu i et forslag til Rigsdagen mulighed for, at man skal kunne straffe butiksejere, som sælger flasker uden om pantsystemet. Dette indebærer, at miljøministeriet eventuelt kan sætte en stopper for parallelimporterede læskedrikke. De parallelimporterede læskedrikke trykker priserne på det svenske marked. Har den svenske Rigsdag kompetence til at forbyde overdragelse og markedsføring af emballage, som ikke indgår i et retursystem? Dette skulle kunne bringe parallelimporten af læskedrikke til ophør.

Afslutningsvis vil jeg gerne understrege, at jeg er tilhænger af genvindings- og retursystemer, men de skal være retfærdige for alle og må ikke fordreje konkurrencen.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(18. september 2003)

Ifølge artikel 7 i Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald (1) (»emballagedirektivet«) skal medlemsstaterne træffe de nødvendige foranstaltninger til, at der indføres systemer til »(a) tilbagetagelse og/eller indsamling af brugt emballage [ ...]« og »(b) genbrug og/eller genanvendelse, herunder genvinding, af indsamlet emballage og/eller emballageaffald«. Kommissionen kan ikke se, hvorfor princippet om at indføre separate systemer for genanvendelse og genvinding af forskellige former for emballageaffald skulle stride mod emballagedirektivet eller de regler om det indre marked, som direktivet henviser til. Det er heller ikke klart, hvilke dele af disse to systemer der ville stride mod hinanden. Emballagedirektivets artikel 7 udelukker ikke obligatoriske pantordninger til sikring af, at brugt emballage returneres, forudsat at de er i overensstemmelse med den relevante fællesskabslovgivning.

I samme artikel hedder det imidlertid, at »sådanne systemer skal være åbne for deltagelse fra erhvervsdrivende i de berørte sektorer og for deltagelse fra de kompetente offentlige myndigheders side. De skal også gælde for importerede varer på ikke-diskriminerende betingelser, herunder med hensyn til reglerne for adgang til systemerne og eventuelle afgifter; systemerne skal udformes på en sådan måde, at handelshindringer eller konkurrenceforvridning undgås i overensstemmelse med traktaten«.

Om de svenske regler strider mod reglerne om det indre marked, navnlig princippet om fri bevægelighed for varer, jf. EF-traktatens artikel 28-30, afhænger af, om disse systemer er åbne for importerede varer på ikke-diskriminerende betingelser, både efter loven og i praksis. Systemet ville kunne betragtes som en handelshindring efter EF-traktatens artikel 28, hvis de svenske producenter betalte lavere håndterings-afgifter end importører, eller hvis andre aspekter af reglerne eller deres gennemførelse havde en diskriminerende virkning som omhandlet i EF-traktatens artikel 28. Selv om foranstaltningerne stred mod EF-traktatens artikel 28, ville de svenske myndigheder under visse betingelser kunne begrunde dem i medfør af EF-traktatens artikel 30 eller obligatoriske krav fastsat af Den Europæiske Domstol. Oplysningerne i forespørgslen er ikke tilstrækkelige til, at der kan foretages en fuldstændig juridisk analyse af den nationale foranstaltning i lyset af EF-traktatens artikel 28 og 30. Kommissionen vil derfor undersøge sagen nærmere. Det ærede medlem anmodes om at forelægge alle yderligere oplysninger til belysning af sagen.

Hvad angår det svenske forslag om, at butiksejere, der sælger flasker uden om pantordningen, skal idømmes sanktioner, behøver Kommissionen yderligere oplysninger for at kunne vurdere, om dette strider mod EF-retten. Sanktioner, der diskriminerer importerede varer, anses normalt for at stride mod EF-traktatens artikel 28. Det skal også bemærkes, at i medfør af Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter, som ændret (2), har de svenske myndigheder pligt til at notificere sådanne foranstaltninger inden den endelige vedtagelse heraf.

----

(1)EFT L 365 af 31.12.1994.

(2)EFT L 204 af 21.7.1998.

----

----

(2004/C 65 E/191)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2549/03

af Michl Ebner (PPE-DE) til Kommissionen

(4. august 2003)

Om:   Differentieret vejafgift — økologisk følsomme områder

Samtidig med, at den frie markedsøkonomi opretholdes, og under hensyn til trafikreguleringen i overensstemmelse med hvidbogen af 12. september 2001 (1). er det bydende nødvendigt at få fastlagt de økologisk følsomme områder i Europa under hensyn til de landskabs- og landbrugsmæssige, økologiske, arkæologiske og kunsthistoriske samt økonomiske omstændigheder.

I disse økologisk følsomme områder bør der opkræves en forhøjet vejafgift på 1 EUR pr. lastbil på 3,5 t og derover og pr. kørt kilometer. Indtægterne herfra bør øremærkes til området til fremme af alternative transportmuligheder (jernbanetransport osv.) af hensyn til miljø og naturfredning.

I dag opkræves der i Italien ca. 10 cent pr. lastbil på 3,5 t og derover og pr. kørt kilometer.

I Tyskland opkræves der fra 2004 ca. 15 cent pr. lastbil på 12 t og derover og pr. kørt kilometer.

I Østrig opkræves der fra 2004 ca. 12 cent pr. lastbil på 3,5 t og derover og pr. kørt kilometer.

I Østrig opkræves der på strækningen fra Innsbruck til Brenner (34,5 km) for lastbiler med mere end 3 aksler en særlig afgift (den såkaldte Brenner-afgift) på 2,40 EUR pr. lastbil og pr. kørt kilometer.

Kommissionen anmodes om en konkret stillingtagen til dette forslag.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(17. september 2003)

Den 23. juli 2003 vedtog Kommissionen forslaget (2) om ændring af direktiv 1999/62/EC (3). Det fastsætter rammer, som under behørig hensyntagen til nærhedsprincippet giver medlemsstaterne mulighed for at anvende økonomiske incitamenter på transport i form af en prisstruktur, som bedre afspejler de samfundsmæssige omkostninger. Det er ikke så meget afgiftsniveauet, men snarere afgiftsstrukturen og anvendelsen på de forskellige brugergrupper, der er behov for at ændre.

De foreslåede rammebestemmelser dækker det transeuropæiske vejnet og alle andre veje, som trafik herfra eventuelt omdirigeres til, og som er i direkte konkurrence med visse dele af nettet. Omledning af trafikken har alvorlige konsekvenser hvad angår trafikstyring og trafiktæthed, for slet ikke at tale om ulykker, så det var hensigtsmæssigt at tage disse veje med i direktivets anvendelsesområde. I overensstemmelse med nærhedsprincippet er det fortsat helt overladt til medlemsstaterne, om de vil indføre afgifter på veje, som ikke er omfattet af direktivforslaget, forudsat at de overholder EF-traktatens regler og principper.

Den nuværende lovgivning sammenkæder kun tilnærmelsesvis afgifter med skader på vejinfrastruktur, trafiktæthed eller ulykkerisici. Direktivforslaget giver derfor medlemsstaterne mulighed for at diversificere afgifterne ud fra en række faktorer: den kørte strækning, skader på vejen afhængigt af køretøjstype, miljøvirkning i form af EURO-emissionsstandarder for tunge godskøretøjer, tidspunkt på dagen og trafiktæthed på den pågældende vej. De nuværende fællesskabsregler gælder kun for tunge køretøjer på mere end 12 t, medens systemet, som foreslås af Kommissionen, ville gælde for alle lastvogne over 3,5 t, som bruges til godstransport.

Indtægterne fra infrastrukturafgifter bør anvendes til forbedringer i transportsektoren. I visse tilfælde skulle der være mulighed for krydsfinansiering af infrastruktur, som udgør et alternativ til vejtransport. Med dette mål for øje fastsætter Kommissionens forslag, at indtægter fra afgiftssystemet reinvesteres i den berørte vejinfrastruktur med henblik på vedligeholdelse og i transportsektoren som helhed, idet der tages behørigt hensyn til en velafvejet udvikling af transportnettene.

Direktivforslaget giver medlemsstaterne mulighed for at fastsætte højere afgifter for veje i særligt følsomme områder, herunder navnlig bjergområder. Disse højere afgifter anvendes til at krydsfinansiere investeringsomkostningerne for andre transportinfrastrukturer af stor europæisk interesse. Bygning af denne art infrastruktur bliver stadig mere nødvendig med tanke på trafikkens tæthed og vækst i disse områder.

Parallelt med arbejdet vedrørende infrastrukturafgifter er Kommissionen ved at få gennemført en undersøgelse om følsomme områder og transport. Denne undersøgelse ventes færdig i slutningen af 2003. Kommissionen offentliggør resultaterne til den tid og overvejer, hvordan de bedst følges op.

----

(1)  KOM(2001) 370 endelig.

(2)  KOM(2003) 448 endelig.

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer, EFT L 187 af 20.7.1999.

----

----

(2004/C 65 E/192)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2554/03

af Marco Cappato (NI) til Kommissionen

(4. august 2003)

Om:   Den tunesiske journalist Abdallah Zouari

Den 18. juli 2003 idømtes journalisten Abdallah Zouari ved domstolen i den tunesiske by Zarzis fire års fængsel. Domstolen mente, at journalistens klage over at være blevet hindret i at benytte en cybercafé kunne opfattes som »bagvaskelse« af caféens indehaver.

Abdallah Zouari er igennem flere måneder blevet udsat for forulempelser og udspioneren. Da han den 19. april blev hindret i at få adgang til nettet på en cybercafé i Zarzis, meddelte han, at han ville kontakte sin advokat. Indehaveren indgav derefter en klage over bagvaskelse. Dommen blev afsagt den 18. juli.

Domfældelsen over Zouari er blot det seneste eksempel på de stadig flere hindringer, der lægges i vejen for udøvelsen af ytringsfriheden i Tunesien.

To andre tilfælde kan betragtes som emblematiske for denne situation:

Tunesien er imidlertid blevet valgt til værtsland for afholdelsen af verdenstopmødet om informationssamfundet (WSIS) i 2005. Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe over for den tunesiske regering for at bringe regeringens repressive politik over for journalister og brugere af internettet til ophør?

Finder Kommissionen det ikke nødvendigt at tage ethvert politisk, diplomatisk og økonomisk pressions-redskab i brug, som vil kunne få den tunesiske regering til at slække presselovgivningen og sikre udøvelsen af ytringsfriheden i Tunesien?

Vil Kommissionen tage skridt med henblik på at få suspenderet beslutningen om at afholde anden fase af verdenstopmødet om informationssamfundet i Tunesien i 2005, indtil der for alvor er sikret fri udøvelse af udtryksfriheden i den tunesiske lovgivning?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(22. september 2003)

Kommissionen er bekendt med de tre specifikke tilfælde, det ærede medlem henviser til, vedrørende ytringsfriheden i Tunesien.

Alle tre tilfælde har en vis tilknytning til problemet med adgang til Internettet. Når man etablerer en forbindelse mellem disse problemer og verdenstopmødet om informationssamfundet (WSIS), bør man imidlertid tage hensyn til forskellige elementer.

For det første blev afgørelsen om at afholde den anden fase af WSIS-topmødet i Tunesien truffet af FN's Generalforsamling, og Kommissionen har derfor kun været indirekte involveret.

For det andet vil den omstændighed, at topmødet afholdes efter Johannesburg-modellen, afføde en række positive virkninger, som formodentlig vil gavne det tunesiske civilsamfund: en lang række forskellige aktører vil blive involveret i forberedelsesfasen og også i selve topmødet.

For det tredje har Kommissionen i sin meddelelse til Rådet og Parlamentet (1)»Mod et globalt partnerskab i informationssamfundet: EU's holdninger i forbindelse med De Forenede Nationers verdenstopmøde om informationssamfundet« påpeget, at man »højtideligt må opretholde og udbygge følgende principper i informationssamfundet: Menings- og ytringsfrihed i overensstemmelse med FN's menneskerettighedserklæring«.

Kommissionen vil helt sikkert benytte lejligheden under WSIS til at tage fat om problemer vedrørende menneskerettigheder og demokrati i Tunesien. Allerførst vil man under det kommende møde i associeringsrådet den 30. september 2003 videreføre dialogen mellem EU og Tunesien om dette spørgsmål.

Desuden er Kommissionen for at fremme ytringsfriheden i færd med at udforme et støtte- og uddannelsesprogram for de tunesiske medier (2,15 mio. EUR).

----

(1)  KOM(2003) 271 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/193)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2555/03

af Robert Evans (PSE) til Kommissionen

(4. august 2003)

Om:   Selskaber, der driver færgefart på Den Engelske Kanal

Kommissionen har tidligere modtaget et spørgsmål om den kartellignende prispraksis, som Eurotunnel og færgeselskaberne ved Den Engelske Kanal synes at anvende (P-3419/00) (1). Kommissær Monti gav i sit svar udtryk for, at der bør være »effektiv konkurrence mellem de selskaber, der driver færgefart på Den Engelske Kanal«.

Jeg har modtaget adskillige henvendelser fra borgere i min valgkreds, som hævder, at færgeselskaberne og Eurotunnel rent faktisk opererer som et kartel. Eksempelvis koster en returbillet om sommeren med tilbagerejse efter fem dage 300 GBP, selv om der opgives flere forskellige priser. Det er deres indtryk, at de betaler en relativ højere pris på netop denne rute end på andre færgeruter inden for EU (der betjenes af græske og italienske færgeselskaber). Yderligere oplysninger kan findes på et websted oprettet af personer, som er utilfredse med de nævnte selskaber (http://www.channelpirates.com).

Vil Kommissionen fremkomme med kommentarer til den prisfastsættelsespraksis, som færgeselskaberne og Eurotunnel anvender, herunder oplyse, om den betragter selskabernes driftsmetoder som værende i strid med konkurrencereglerne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(22. september 2003)

Det ærede medlem ved måske, at Kommissionen for nylig samtidig aflagde uanmeldt besøg hos en række af de selskaber, der driver færgefart på Den Engelske Kanal (2). Formålet med disse besøg var rent faktisk at fastslå, om disse selskaber blandt andet fastsætter priser og handelsbetingelser for selskaber, der driver færgefart på Den Engelske Kanal, som antydet i det ærede medlems oplysninger.

Sådanne uanmeldte besøg er det første skridt i forbindelse med undersøgelser af mistænkte karteller. Som det ærede medlem vil forstå, kan Kommissionen på dette tidlige stadium af undersøgelsen ikke kommentere sagen yderligere.

----

(1)EFT C 151 Ε af 22.5.2001, s. 164.

(2)  ΙΡ/03/168 af 3. september 2003; talsmandens udtalelse vedrørende besøg hos selskaber, der driver færgefart på Den Engelske Kanal.

----

----

(2004/C 65 E/194)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2564/03

af Mario Borghezio (NI) til Kommissionen

(4. august 2003)

Om:   Polske myndigheders krænkelse af generelle EU-retsprincipper

I august 1999 besluttede Karolina Paetz, der har italiensk og polsk statsborgerskab og er gift med den italienske statsborger Paolo Pozza, ikke at vende tilbage til Italien med sine to døtre Federica og Annamaria Pozza på 2 og 7 år, som ligeledes er italienske statsborgere.

Domstolen i Venezia har med to domme tildelt faderen, Paolo Pozza, forældreretten over børnene, og domstolen i Poznan har efterfølgende afsagt hele 19 kendelser til fordel for faderen, hvori den fastslår, at pigerne skal vende tilbage til Italien, og den har desuden flere gange understreget, at faderen har ret til samkvem, hvilket Karolina Paetz imidlertid aldrig har indvilget i.

Pigernes tilbagevenden til Italien bliver hver gang forhindret ved, at der — formentlig fra de polske myndigheder — tilflyder Karolina Paetz oplysninger om den dato, der er fastsat af domstolen, således at hun bliver i stand til at unddrage sig afgørelsen.

Finder Kommissionen ikke, at Polen — der har undertegnet Haag-konventionen om repatriering af mindreårige og Luxembourg-konventionen om anerkendelse af udenlandske afgørelser — i det omtalte tilfælde begår en alvorlig krænkelse af nogle universelt anerkendte retsregler og derved gør sig skyldig i en alvorlig overtrædelse af generelle EU-retsprincipper og af menneskerettighederne?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(17. september 2003)

Kommissionen er klar over det problem, som det ærede medlem gør opmærksom på, og som drejer sig om vanskelighederne ved at få fuldbyrdet afgørelser om udlevering af børn, der med urette er bortført eller tilbageholdt. Kommissionen skal imidlertid gøre det ærede medlem opmærksom på, at hverken Haagerkonventionen af 25. oktober 1980 om de civilretlige virkninger af internationale børnebortførsler eller Luxembourg-konventionen af 20. maj 1980 om anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser om forældremyndighed er en del af fællesskabsretten. Kommissionen har derfor ikke kompetence til at overvåge eller gennemføre dem.

Børns ret til at opretholde regelmæssig kontakt med deres forældre er knæsat i artikel 24 i EU's charter om grundlæggende rettigheder, der igen er inspireret af FN's konvention fra 1989 om børns rettigheder. Men charteret om grundlæggende rettigheder finder ikke anvendelse i det foreliggende tilfælde, da det kun gælder i forbindelse med anvendelse af fællesskabsretten.

Der findes ikke for øjeblikket nogen fællesskabslovgivning om bortførelse af børn. Kommissionen vil dog gerne henlede det ærede medlems opmærksomhed på forslaget til forordning om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i sager vedrørende forældremyndighed (1), der vil blive vedtaget inden for de nærmeste måneder. Et af hovedformålene med den kommende forordning er at afholde forældre fra at bortføre børn inden for EU ved at sikre, at domstolene i den medlemsstat, hvor barnet havde sin sædvanlige bopæl inden bortførelsen, vedbliver med at have kompetence til at træffe den endelige afgørelse om forældremyndigheden. Forordningen vil også supplere og styrke anvendelsen af Haagerkonventionen fra 1980 om internationale børnebortførsler inden for Fællesskabet, idet den fastlægger strenge procedureregler, der skal sikre hurtig udlevering af barnet.

----

(1)EFT C 203 Ε af 27.8.2002.

----

----

(2004/C 65 E/195)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2577/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(6. august 2003)

Om:   Tilsætning af glukose og kulstof til gylle for at beskytte landbrugsjord mod forurening og ammoniakemission

Kilde: TV Nederland-3, NOVA den 22. juli 2003.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(29. oktober 2003)

Landbruget er den største kilde til ammoniakemissioner til luften, og dette forurenende stof er med til, at den kritiske belastning for forsuring og eutrofiering overskrides.

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/81/EF af 23. oktober 2001 om nationale emissionslofter for visse luftforurenende stoffer (1) kræver, at medlemsstaterne udarbejder programmer med foranstaltninger, der skal begrænse emissionerne af forsurende og eutrofierende forureningsstoffer, således at de kritiske niveauer og belastninger ikke overskrides, og således at miljø og sundhed beskyttes bedre. De emissionslofter for ammoniak, som medlemsstaterne skal nå inden 2010, er angivet i direktivets bilag I.

I direktivet er det imidlertid ikke angivet, hvilke specifikke foranstaltninger der skal gennemføres med henblik på opfyldelse af målene. Det er medlemsstaternes ansvar at fastlægge deres programmer alt efter, hvor stor en emissionsreduktion der er påkrævet. Det bør fremhæves, at en reduktion på over 40 % i forhold til 1990, hvilket er påkrævet i Nederlandene, forudsætter, at der indføres en række foranstaltninger til reduktion af ammoniakemissionen, herunder specifikke foranstaltninger til nedbringelse af ammoniakemissionen i forbindelse med udbringning af gylle.

Nedbringelse af ammoniakemissionen er også blandt de forpligtelser, som parterne i Göteborg-protokollen af 1. december 1999 til FN/ECE-konventionen om grænseoverskridende luftforurening over store afstande, som omhandler bekæmpelse af forsuring, eutrofiering og ozon, (herunder alle medlemsstaterne) har påtaget sig. Til protokollen er der et specifikt bilag (bilag IX) med en liste over foranstaltninger til nedbringelse af landbrugets ammoniakemissioner, og de bygger på et omfattende arbejde, som er er udført af en gruppe af eksperter fra parterne i konventionen. Hvad angår udbringning af gylle på mark, kræves der metoder med en effektivitet på mindst 30 %, deriblandt f.eks. nedfældning i jorden.

Til det generelle spørgsmål om foranstaltninger til emissionsreduktion inden for intensivt husdyrbrug, herunder af ammoniakemissionerne til luften, kan Kommissionen bemærke, at den til støtte for gennemførelsen af IPPC-direktivet (Rådets direktiv 96/61/EF af 24. september 1996 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (2)) har samarbejdet med medlemsstaterne om en analyse af, hvad der er gængs praksis, og hvad der er den bedste tilgængelige teknik.

I BREF-dokumentet (referencedokumentet for bedste tilgængelige teknikker), der vedrører intensiv fjerkræ-og svineproduktion, og som blev formelt vedtaget i juli 2003, er der en liste over den bedste tilgængelige teknik til at reducere emissionerne fra lagring, behandling og spredning af gødningen. Den er blevet til via en ekspertgruppes grundige arbejde, som blev koordineret af IPPC-kontoret i Sevilla. Nedfældning i jorden er blandt de opregnede bedste tilgængelige teknikker til at imødegå ammoniakemissioner under udbringning og giver en 80 % reduktion i forhold til referencesystemet (bredspredning).

På grundlag af ovenstående kunne man på det nuværende videngrundlag konkludere, at korrekt udført nedfældning er den mest effektive metode til at mindske ammoniakemissionen ved udbringningen af husdyrgødning på marken. Programmerne med foranstaltninger til nedbringelse af ammoniakemissionen er imidlertid medlemsstaternes ansvar, og de kan tage en række forskellige foranstaltninger i brug i andre og senere faser af håndteringen af husdyrgødning, f.eks. opstaldning af dyrene, oplagring af gødningen og spredning.

For spredning er der flere alternative teknikker, afhængigt af afgrøde, forventet ammoniakreduktion og jordbundsforhold, og de kan tilpasses til de lokale forhold med forbehold for videnskabeligt underbyggede oplysninger om, at en bestemt teknik i særlige tilfælde kan have skadelige virkninger.

Hvad angår anvendelse af tilsætningsstoffer ved forvaltning af husdyrgødning, er der gennemført omfattende videnskabelig forskning til vurdering af, hvor effektivt de kan reducere ammoniakemission og lugtgener.

Kommissionen har kendskab til forskningsresultaterne. Eksempelvis har man for nylig gennemgået en lang række forsøg, der er udført af forskellige forskningsinstitutter med forskellige typer tilsætningsstoffer til nedbringelse af ammoniakemissionen og lugtgener (3), herunder forsøg med, om labile kulstofkilder såsom glucose kan virke forsurende. Sådanne kilder skulle sænke pH i gyllen ved, at de af anaerobe bakterier omdannes til organiske syrer, der nedsætter den strengt pH-afhængige ammoniakfordampning. Forfatterne konkluderede, at den mængde næringsstof, der er nødvendig for at frembringe en signifikant pH-sænkning, gør en sådan tilsætning uøkonomisk. De bemærkede endvidere, at hvis syredannelsen ud fra glucose kan optimeres, vil det være en effektiv og sikker mulighed for at forhindre fordampning af NH3.

I alle tilfælde ser Kommissionen gerne, at de enkelte medlemsstater fortsætter deres videnskabelige arbejde om nedsættelse af emissionen ved hjælp af tilsætningsstoffer, hvis det bygger på en korrekt og stringent forsøgsplan, der kan give pålidelige resultater.

Det kan i samme forbindelse tilføjes, at Kommissionen (GD Forskning) som led i European Co-operative Research Action for Technology (CRAFT) under BRITE-EURAM-programmet, der tager sigte på at fremme teknologisk udvikling i små og mellemstore virksomheder via forskning og teknologisk udvikling, har finansieret et pilotprojekt om tilsætningsstoffer til nedbringelse af ammoniakemissionen og lugtgener fra kvæggødning (RAPID-QLK5-CT-2001-70429), som afsluttes i december 2003.

----

(1)EFT L 309 af 27.11.2001.

(2)EFT L 257 af 10.10.1996.

(3)  Mc Crory and Hobbs, JEQ, 2001. 30: 345-355.

----

----

(2004/C 65 E/196)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2583/03

af Graham Watson (ELDR) til Kommissionen

(8. august 2003)

Om:   Vedtægten for Europaskolerne

Mener Kommissionen, at kontrakterne mellem Det Forenede Kongeriges regering og de britiske lærere på Europaskolerne i Bruxelles er i overensstemmelse med artikel 12 i vedtægten for Europaskolerne, som alle medlemsstater har underskrevet?

Hvad er Kommissionens holdning til de nye domme på dette område fra Det Forenede Kongeriges arbejdsret?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(22. september 2003)

Som det ærede medlem ved, er Europaskolerne reguleret af en særlig mellemstatslig aftale, aftalen om vedtægten for Europaskolerne, hvoraf der trådte en ændret udgave i kraft den 1. oktober 2002. Lærerpersonale, der er udstationeret ved Europaskolerne, er omfattet af bestemmelserne om personale, der er udstationeret ved Europaskolerne, som trådte i kraft den 1. september 2000, men er fortsat ansat af myndighederne i den medlemsstat, der har udsendt dem.

Ifølge artikel 12, stk. 4, litra a), i aftalen om vedtægten for Europaskolerne bevarer personalet de rettigheder med hensyn til forfremmelse og pension, de har i deres eget land, og ifølge artikel 49, stk. 2, litra a), i bestemmelserne om personale, der er udstationeret ved Europaskolerne, skal de kompetente nationale myndigheder betale de nationale godtgørelser til den ansatte og underrette direktøren om de pågældende beløb med angivelse af alle forhold, der er taget i betragtning ved beregningen.

Det Forenede Kongerige betaler, som det ærede medlem vil vide, et særligt tærskelbeløb (»threshold«) til lærere, der er ansat i England og Wales. Det britiske ministerium for undervisning og erhvervskompetencer mener, at der er tale om en foranstaltning, der tager sigte på ansættelse og fastholdelse af personale, og som ikke er relevant for lærere, der er udstationeret ved Europaskolerne. Employment Appeal Tribunal (EAT/0884/02) i Det Forenede Kongerige blev i en nylig sag anmodet om at fortolke ansættelseskontrakten mellem en gruppe britiske lærere ved Europaskolerne og deres arbejdsgiver, det britiske ministerium for undervisning og erhvervskompetencer. Domstolen nåede frem til, at lærerne ifølge kontrakten ikke er berettigede til visse ekstra trinvise lønstigninger fra det øjeblik, hvor de ansættes ved Europaskolerne. Domstolen blev imidlertid ikke anmodet om at tage stilling til, om ansættelseskontrakterne efter denne fortolkning er i overensstemmelse med artikel 12, stk. 4, litra a), i aftalen om vedtægten for Europaskolerne.

Kommissionen har bedt sin juridiske tjeneste vurdere, om betingelserne i Det Forenede Kongeriges kontrakt er i overensstemmelse med artikel 12, stk. 4, litra a), i aftalen om vedtægten for Europaskolerne.

Kommissionen vil forfølge sagen på passende vis og besvarer gerne yderligere forespørgsler fra det ærede medlem, når den retlige bedømmelse foreligger.

----

----

(2004/C 65 E/197)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2592/03

af Gerhard Schmid (PSE) til Kommissionen

(14. august 2003)

Om:   Bøder i Den Tjekkiske Republik for manglende nationalitetsmærke på motorkøretøjer

Ved kørsel i udlandet inden for EU er det tilstrækkeligt, at motorkøretøjer er forsynet med den normale euro-nummerplade med de nationale kendingsbogstaver på blå baggrund. Et ovalt nationalitetsmærke er herudover påkrævet ved kørsel uden for EU, da der ellers er risiko for at få en bøde. Også i Den Tjekkiske Republik opkræves der bøder for motorkøretøjer, der ikke er forsynet med et sådant mærke.

Har Kommissionen til hensigt at indlede drøftelser med Den Tjekkiske Republik for allerede fra den 1. maj 2004 at få euro-nummerpladen godkendt som nationalitetsbetegnelse i landet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(18. september 2003)

Rådets forordning (EF) nr. 2411/98 af 3. november 1998 om gensidig anerkendelse af registreringslandets kendingsbogstaver for motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil ved kørsel inden for Fællesskabet (1) indførte det såkaldte »EU-mærke«, som medlemsstaterne skal anerkende som et alternativ til det »ovale mærke«, som blev indført ved Wien-konventionen af 1968 (2).

Wien-konventionen er ratificeret af Den Tjekkiske Republik, og det ovale mærke har stadig gyldighed. Lande uden for EU er ikke omfattet af Rådets forordning, som kun vedrører kørsel inden for Fællesskabet. Der er derfor ikke noget retsgrundlag for at opfordre Den Tjekkiske Republik til at anerkende EU-mærket før den 1. maj 2004. Efter denne dato vil landet skulle anerkende EU-mærket som led i EU-retten.

----

(1)EFT L 299 af 10.11.1998.

(2)  Wien-konventionen om vejtrafik af 8. november 1968, indgået under FN's Økonomiske Kommission for Europa.

----

----

(2004/C 65 E/198)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2603/03

af Olivier Dupuis (NI) til Rådet

(20. august 2003)

Om:   Risiko for udvisning af en tjetjensk personlighed fra Frankrig til Den Russiske Føderation

Ifølge oplysninger, som Tjetjenien-komitéen er kommet i besiddelse af, har Ruslan Maigov sammen med sin ægtefælle og deres fire børn ansøgt om asyl i Frankrig. Ruslan Maigov er bror til Aslambek Maigov, som er den tjetjenske præsident Aslan Maskhadovs repræsentant i Moskva. Ruslan Maigov er flere gange blevet arresteret og gennembanket i Rusland og i Tjetjenien. Sidste gang han blev arresteret, i december 2001, blev der betalt 160 000 rubler for at få ham løsladt. Ruslan Maigov er særlig truet, fordi han bl.a. ligger inde med kassetter, hvorpå præsident Maskhadov sendte instrukser til hans bror. OFPRA (det franske flygtningekontor) og senere klageudvalget har imidlertid givet afslag på ansøgningen om asyl i Frankrig for Ruslan Maigov og hans familie under henvisning til, at hvis Aslambek Maigov befinder sig i Moskva uden — tilsyneladende — at være truet, kan hans bror Ruslan og dennes familie leve i Rusland. Denne argumentation fra de kompetente franske myndigheders side tager tydeligvis hverken hensyn til de arrestationer og mishandlinger, som de russiske myndigheder tidligere har udsat Ruslan Maigov for, eller til den »interesse«, som de russiske myndigheder tydeligvis udviser for Ruslan Maigov, eller til den omstændighed, at det desværre er almindelig praksis i Rusland, at familiemedlemmer til tjetjenske personligheder i forbindelse med advarsler vedrørende disse udsættes for trusler, afskrækkelse og vold. Ruslan Maigov, hans ægtefælle og deres fire børn vil inden for de nærmeste dage blive udvist fra modtagelsescentret for asylansøgere (CADA) i Marseille og være tvunget til at forlade landet.

Er Rådet bekendt med Ruslan Maigovs og hans families situation? Mener Rådet, at de kompetente franske myndigheders afgørelse er i overensstemmelse med de fælles normer for asylret som fastlagt ved Schengenaftalerne? Finder Rådet ikke mere generelt, at det som følge af de alvorlige trusler, som tjetjenere udsættes for i Den Russiske Føderation, bør træffe hasteforanstaltninger med henblik på at blokere enhver afgørelse om tilbagevisning til grænsen af tjetjenere, der opholder sig i de lande, der har undertegnet Schengenaftalerne?

Svar

(17. november 2003)

Rådet kan ikke gribe ind i individuelle asylansøgninger i medlemsstaterne eller i andre enkeltsager som dem, der nævnes i forespørgslen.

----

----

(2004/C 65 E/199)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2626/03

af Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(2. september 2003)

Om:   Anmodning om revision af byudviklingsplanen for Lhasa

Den komité, der overvåger gennemførelsen af Unesco's konvention om beskyttelse af verdens kultur- og naturarv, har indtrængende anmodet de kinesiske myndigheder om at revidere deres byudviklingsplan for Lhasa, Tibets hovedby. Beslutningen blev truffet under Unesco's Verdensarvskomités 27. forsamling, som fandt sted i Paris den 30. juni — 5. juli 2003. Komitéen fremførte en række anbefalinger til de kinesiske myndigheder »med henblik på at mindske den negative indvirkning, som byudviklingen har på værdien af den verdensarv, som bygningerne repræsenterer«, og den anmodede om, at der iværksættes en national politik til fredning af alle de tilbageværende historiske traditionelle bygningsværker i Lhasa. I 2002 lod de kinesiske myndigheder historiske tibetanske huse i Lhasa nedrive(www.savetibet.org/News), hvilket vakte alvorlig bekymring om de kinesiske myndigheders vilje til at opfylde deres forpligtelser i henhold til Unesco's konvention. Komitéen har ligeledes opfordret til, at nedrivningerne standses, »især i Shöl-området«. Kort efter, henholdsvis i oktober 2002 og april 2003, sendte Unesco og Icomos (Det Internationale Råd for Historiske Bygninger og Områder) eksperter til Lhasa.

Hvilke foranstaltninger har Kommissionen truffet eller påtænker den at træffe for at sikre, at de kinesiske myndigheder opfylder deres forpligtelser og følger Unesco's anmodninger? Har Kommissionen til hensigt at indstille finansieringen af projekter i Tibet, hvis de kinesiske myndigheder fortsat ikke imødekommer det internationale samfunds anmodninger om fredning og bevarelse af tibetanernes arv og kultur?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Christopher Patten

(3. oktober 2003)

Beskyttelsen af mindretal og især bevarelsen af deres kulturelle identitet figurerer blandt de emner, EU regelmæssigt tager op i den bilaterale dialog med Kina om menneskerettighederne. EU vil fortsat understrege sit synspunkt over for de kinesiske myndigheder inden for rammerne af denne dialog.

Kommissionen har hidtil sørget for, at de samarbejdsprogrammer, der er iværksat i den autonome region Tibet, først og fremmest gavner de lokale befolkningsgrupper af tibetansk oprindelse, som i øvrigt ønsker at sikre EU's tilstedeværelse i regionen. EU er under disse omstændigheder af den opfattelse, at enhver eventuel afbrydelse af disse programmer vil have negative konsekvenser for de lokale befolkningsgrupper.

----

----

(2004/C 65 E/200)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2643/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om:   Det danske fragtskib »Karin Cat«s forlis som følge af forskubbet last

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(14. oktober 2003)

Kommissionen råder ikke over særlige oplysninger, for så vidt angår det danske fragtskib »Karin Cat«s forlis den 18. februar 2003.

Desuden er det heller ikke Kommissionens opgave at fremsætte kommentarer til konklusionerne af den tekniske undersøgelse efter ulykken, der udførtes af de danske myndigheder. Denne form for undersøgelse sorterer under de nationale myndigheder, og det er op til dem at fastslå de nøjagtige omstændigheder ved ulykker for i givet fald at kunne fremsætte forslag til forbedring af bestemmelserne.

Ifølge Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1406/2002 af 27. juni 2002 om oprettelse af et europæisk agentur for søfartssikkerhed (1) er en af agenturets arbejdsopgaver at lette samarbejdet mellem medlemsstaterne i forbindelse med udviklingen af en fælles metodologi for opklaring af søulykker samt støtte medlemsstaternes i deres opklaring af alvorlige søulykker.

----

(1)EFT L 208 af 5.8.2002.

----

----

(2004/C 65 E/201)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2644/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om:   Anvendelse af kvalificeret personale til lastning af skibe for at undgå skibsulykker

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(21. oktober 2003)

Kommissionen henviser det ærede medlem til sit svar på skriftlig forespørgsel E-2643/03 (1).

Kommissionen gør desuden det ærede medlems opmærksom på, at arbejdstagernes sikkerhed og sundhed på arbejdspladsen er omfattet af fællesskabsdirektiver, især rammedirektiv 89/391/EØF (2) og rådsdirektiv 89/655/EØF (3), 89/656/EØF (4) og 90/269/EØF (5).

I henhold til disse direktiver er arbejdsgiveren ansvarlig for at sikre arbejdstagernes sikkerhed og sundhed i enhver henseende under arbejdet, og skal udarbejde en risikovurdering og om nødvendigt træffe forebyggende foranstaltninger.

Medlemsstaterne gennemfører disse direktiver i deres nationale lovgivning, og de skal foretage fyldestgørende kontrol og tilsyn.

Desuden vil Kommissionen gøre opmærksom på, at ifølge det foreslåede direktiv om markedsadgang til havnetjenester, som i øjeblikket er på det afsluttende trin af forligsproceduren, kan self-handling af skibets mandskab kun tillades, hvis de kriterier, der kræves for tilsvarende ydelser i en havn, overholdes.

Blandt disse kriterier er faglige kvalifikationer for det personale, der foretage self-handling, samt overholdelse af de sikkerhedsbestemmelser, der gælder for søfart og havne samt adgangen til dem, deres anlæg og udstyr og for personsikkerheden.

----

(1)  Se side 183.

(2)  Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet, EFT L 183 af 29.6.1989.

(3)  Rådets direktiv 89/655/EØF af 30. november 1989 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af arbejdsredskaber under arbejdet, EFT L 393 af 30.12.1989.

(4)  Rådets direktiv 89/656/EØF af 30. november 1989 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af personlige værnemidler under arbejdet, EFT L 393 af 30.12.1989.

(5)  Rådets direktiv 90/269/EØF af 29. maj 1990 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med manuel håndtering af byrder, som kan medføre risiko for især ryg- og lændeskader hos arbejdstagerne, EFT L 156 af 21.6.1990.

----

----

(2004/C 65 E/202)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2648/03

af Dirk Sterckx (ELDR) til Kommissionen

(28. august 2003)

Om:   Reduceret pris på naturgas til drivhusgartnerier

Indtil sidste år betalte de belgiske drivhusgartnere på grundlag af en gentlemens' agreement en reduceret pris på naturgas. Denne foranstaltning var indført for at få de meget energiintensive drivhusgartnerier til at skifte til den mere miljøvenlige naturgas. Omkring en femtedel af gartnerierne har nu skiftet til gas, men konfronteres nu pludselig med meget høje gasregninger. Den reducerede pris er nu bortfaldet, efter sigende fordi priserne skal være i overensstemmelse med reglerne på det indre marked for naturgas. En af målsætningerne for den flamske regionalregering i dennes handlingsplan »mod et mere bæredygtigt drihusgartnerierhverv i Flandern« er at sikre, at 75 % af drivhusgartnerne inden for de næste ti år bruger naturgas.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(29. september 2003)

De EU-direktiver, der har indført princippet om konkurrence i den europæiske naturgassektor, gør det muligt for privilegerede kunder frit at vælge leverandør som følge af, at gasnettene er gjort tilgængelige for tredjeparter, og at der er foretaget en adskillelse af vertikalt integrerede selskaber. Direktiverne omfatter ingen bestemmelser om forbrugerpriser på naturgas, men stipulerer, at distributionstarifferne skal være ikke-diskriminerende og gennemsigtige. De regulerende myndigheder i medlemsstaterne er ansvarlige for at skabe effektiv konkurrence og et velfungerende marked. Konkurrence på markedet for naturgas bør derfor komme kunderne til gode i form af lavere forbrugerpriser.

Det er Kommissionens opfattelse, at forbrugerpriserne for naturgas afhænger af markedet. I henhold til artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF (1), kan en medlemsstat dog ud fra almindelig økonomisk interesse pålægge selskaber, der opererer inden for gassektoren, offentlige serviceforpligtelser, som bl.a. kan vedrøre priser på naturgasforsyninger. Sådanne forpligtelser skal imidlertid være klart definerede, gennemsigtige, ikke-diskriminerende og kontrollerbare.

Kommissionen udelukker ikke på forhånd, at fremme af miljøvenlige energikilder kan være en berettiget begrundelse for at sætte prisen ned. I de tilfælde, hvor selskaber stilles fordelagtigt, skal dette indberettes til Kommissionen og undersøges i henhold til EF-traktatens artikel 87 og 88.

EF-rammebestemmelserne om statsstøtte til miljøbeskyttelse (2) og EF-rammebestemmelserne om statsstøtte i landbrugssektoren (3) kan være relevante i denne forbindelse.

Hverken Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/30/EF af 22. juni 1998 om fælles regler for det indre marked for naturgas (4) eller direktiv 2003/55/EF omfatter bestemmelser om forbrugerpriser på naturgas. Naturgaspriser anses for at være afhængige af markedet og reguleres ikke, medmindre regulering af eller kontrol med naturgaspriser anses for at være et spørgsmål om forbrugerbeskyttelse. Ifølge direktiv 2003/55/EF kan naturgasselskaber pålægges offentlige serviceforpligtelser, hvis disse forpligtelser vedrører leveringernes sikkerhed (herunder forsyningssikkerhed, regelmæssighed, kvalitet og pris) samt miljøbeskyttelse (herunder energieffektivitet og klimabeskyttelse). De offentlige serviceforpligtelser skal desuden være klart definerede, gennemsigtige, ikke-diskriminerende og kontrollerbare.

Kommissionen er i øjeblikket ved at undersøge skattelettelser til drivhusgartnere i Tyskland og Italien.

Det bør også nævnes, at drivhusgartnerisektoren i Nederlandene indtil 1998 nød godt af et præference-prisfastsættelsessystem for naturgas (statsstøtteforanstaltning nr. N 464/94). Aftalen herom blev forlænget til at omfatte perioden 1998-2002. I denne sag konkluderede Kommissionen, at den tarif, der blev indberettet af de nederlandske myndigheder, ikke gav drivhusgartnerisektoren økonomiske fordele i forhold til andre sektorer i det nederlandske erhvervsliv, som kunne købe til samme tarif, hvis de brugte samme mængder gas. Det blev derfor konkluderet, at denne ordning ikke udgjorde statsstøtte, jf. EF-traktatens artikel 87.

Endelig gør Kommissionen opmærksom på, at medlemsstaterne i henhold til det kommende energiafgifts-direktiv (som fastlagt i Rådets politiske kompromis fra marts 2003 — i øjeblikket til høring i Europa-Parlamentet) kan indrømme afgiftsfritagelser for energiprodukter og elektricitet, der anvendes inden for landbrug, gartneribrug, fiskeopdræt og skovbrug.

----

(1)EUT L 176 af 15.7.2003.

(2)EFT C 37 af 3.2.2001.

(3)EFT C 232 af 12.8.2000.

(4)EFT L 204 af 21.7.1998.

----

----

(2004/C 65 E/203)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2658/03

af Manuel Pérez Álvarez (PPE-DE) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om:   Allseas Group

Næsten samtidig med at Parlamentet har behandlet det nye direktivforslag om mindstekrav til maritime uddannelser, har der i pressen været forlydender fremme om, at det schweiziske olierederi Allseas Group agtede at skifte sine galiciske besætningsmedlemmer ud med filippinske besætningsmedlemmer. Af de 600 ansatte har 50 allerede modtaget deres fyreseddel. Årsagen skulle ifølge pressen være den billige filippinske arbejdskraft.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(22. oktober 2003)

----

(1)EFT L 225 af 12.8.1998.

----

----

(2004/C 65 E/204)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2673/03

af Georges Berthu (NI) til Kommissionen

(2. september 2003)

Om:   Moms af reparationsarbejde på gamle bygninger

Den 31. december 2003 udløber den forsøgsperiode, i hvilken medlemslandene har lov til at anvende en reduceret momssats på stærkt arbejdskraftintensive tjenesteydelser, især reparationsarbejde på gamle bygninger.

De konjunkturmæssige vanskeligheder og navnlig stigningen i den gennemsnitlige arbejdsløshedsprocent i EU taler stærkt for en konsolidering af dette forsøg. Det har i øvrigt næppe bevirket konkurrenceforvridninger mellem medlemslandene, da denne type tjenesteydelser, som hovedsagelig er af lokal art, er vanskelig at flytte.

Kan Kommissionen oplyse, om den, således som det forekommer at være ønskeligt, ved årets slutning vil forelægge et forslag, der tager sigte på permanent at tillade medlemsstaterne at anvende den reducerede momssats på reparationer af bygninger?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(25. september 2003)

Kommissionen har den 23. juli 2003 vedtaget et forslag til direktiv vedrørende de nedsatte momssatser (1). Heri foreslås det, at medlemsstaterne får mulighed for at anvende en nedsat sats for levering, opførelse, ombygning, renovering, reparation, vedligeholdelse og rengøring af boliger. Som følge heraf kan der, som det allerede nu er tilfældet, anvendes en nedsat sats for reparation af ældre bygninger, for så vidt det drejer sig om private boliger.

Eftersom der ikke sættes spørgsmål ved den frivillige karakter af de nedsatte satser, kan medlemsstaterne selv afgøre, for hvilke sektorer de ønsker at anvende de nedsatte satser.

Det tilkommer nu Rådet, efter at Europa-Parlementet har udtalt sig, enstemmigt at træffe afgørelse om det fremtidige anvendelsesområde for de nedsatte momssatser.

----

(1)  KOM(2003) 397 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/205)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2675/03

af Concepció Ferrer (PPE-DE) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om:   EU's støtte til de transeuropæiske net

Kommissionen har gennem de seneste 20 år anvendt en del af sine budgetmidler til udvikling af de transeuropæiske net.

Det fremgår af en nylig universitetsanalyse af anvendelsen af disse midler i den spanske stat, at 43 % af bevillingerne er tildelt den autonome region Madrid som direkte støtte. Hvis der til dette tal lægges den samlede støtte, som den autonome region Madrid i disse 20 år har modtaget direkte eller indirekte, kommer den procentvise andel op på 80,2 % (138,67 millioner euro).

I samme periode har den såkaldte Middelhavsakse (den spansk-franske grænse-Barcelona-Valencia-Murcia) modtaget 13,4 % af støtten (25,18 millioner euro). Sidste gang Barcelona modtog EU-støtte til de transeuropæiske net var i 2000 (installation af et kontrolsystem via stemmegenkendelse i Prat-lufthavnen), og for Valencias vedkommende var det i 2001 (forbedring af tilkørselsforholdene til byens havn), mens Madrid har modtaget støtte hvert år.

Kan Kommissionen oplyse om kriterierne for fordelingen af denne støtte?

Kan Kommissionen oplyse om grundene til den store ubalance i fordelingen af støtten?

Hvorledes ser Kommissionen på den såkaldte Middelhavsakse (Frankrig-Barcelona-Valencia-Murcia)?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(30. oktober 2003)

Fællesskabet kan yde støtte til udviklingen af de transeuropæiske transportnet (TEN) fra strukturfondene, Samhørighedsfonden og det vejledende flerårige program (MIP). Samhørighedsfondens budget for Spanien for perioden 1993-1999 androg 9 251 mio. EUR og 11 160 mio. EUR for perioden 2000-2006 (i 1999-priser). Halvdelen af disse midler er afsat til transportprojekter under TEN.

Strukturfondsmidlerne er for perioden 2000-2006 fordelt mellem medlemsstaterne på grundlag af de kriterier, der er indeholdt i forordningerne. Midlerne koncentres i de dårligst udviklede regioner, der er støtteberettigede under mål 1. Madrid-regionen opfylder ikke kriterierne for støtteberettigelse under mål 1.

Midlerne fra Samhørighedsfonden tildeles årligt på grundlag af kriterierne i den gældende forordning og i den generelle ramme for udviklingen af transport og miljø, som de spanske myndigheder udarbejder. På transportsiden har indsatsen de seneste år været koncentreret om aksen Madrid-Barcelona-den franske grænse og om Madrid-Valladolid-højhastighedstogkorridorerne, der indgår i Essen-prioritetsprojektet-(HøjhastighedstogSyd).

Med hensyn til den del af finansieringsinstrumentet, der specielt er afsat til TEN, er kriterierne for støtteberettigelse og udvælgelse af projekter defineret i Fællesskabets »Retningslinjer for udviklingen af TEN (1)«, 1996, hvori omfang, herunder detaljerede kort for nettet, mål, prioriteter og definitioner for projekter af fælles interesse er fastsat. Finansieringen af TEN-projekter tages der stilling til på grundlag af ansøgninger fra medlemsstaterne, som behandles i henhold til bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1655/1999 (2).

Udvælgelsen af projekter, der skal have støtte fra Samhørighedsfonden og strukturfondene, henhører under medlemsstaternes kompetence.

Linjen Frankrig-Barcelona-Valencia-Murcia (den såkaldte Middelhavskorridor) har der været afsat midler til siden begyndelsen af 90erne, specielt for at forbedre jernbaneforbindelsen mellem Barcelona og Valencia. På det seneste er der som led i TEN-rammen i 2002 og 2003 ydet støtte til projekter, der er relevante for Middelhavskorridoren, og som vedrører Barcelona og Valencia (navnlig højhastighedsforbindelsen Madrid-Castilla-La Mancha Comunidad Valenciana-Murcia (adskillige undersøgelser) og undersøgelser for højhastighedsforbindelsen Zaragoza-Barcelona). Udover de to ovennævnte projekter er der også i 1999 ydet støtte til omstrukturering og tilpasning af den højhastighedsforbindelse, der indgår i jernbanenettet i Valenciaområdet.

Det kan være af interesse for det ærede medlem at vide, at der fra 1986 er ydet støtte fra EU til et beløb af i alt 498 mio. EUR til forbedringer og opkvalificeringer af Middelhavsjernbanekorridoren (Frankrig-Barcelona-Valencia-Murcia).

----

(1)  Rådets og Parlamentets afgørelse nr. 1692/96/EF af 23. juli 1996 om Fællesskabets retningslinjer for udviklingen af det transeuropæiske transportnet, EFT L 228 af 9.9.1996.

(2)  Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1655/1999 af 19. juli 1999 om ændring af forordning (EF) nr. 2236/95 om generelle regler for Fællesskabets finansielle støtte inden for transeuropæiske net, EFT L 197 af 29.7.1999.

----

----

(2004/C 65 E/206)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2679/03

af Jacques Poos (PSE) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om:   Toldunion mellem Tyrkiet og pseudo-staten Den Tyrkiske Republik Nordcypern

Kan Kommissionen oplyse, om den rammeaftale om en toldunion, som er indgået mellem Tyrkiet og myndighederne i pseudo-staten Den Tyrkiske Republik Nordcypern, er i overensstemmelse med den aftale om en toldunion mellem EU og Tyrkiet, som trådte i kraft i 1996?

I henhold til denne aftale afskaffes alle toldafgifter mellem Tyrkiet og EU, og Tyrkiet forpligter sig til at anvende den fælles toldtarif ved import fra tredjelande.

Hvis Den Tyrkiske Republik Nordcypern ifølge Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols definition ikke er et tredjeland, men derimod en provins i Republikken Cypern, som midlertidigt besættes og administreres af Tyrkiet, bør Kommissionen da ikke sikre, at al eksport fra det besatte område til EU forsynes med oprindelsescertifikater udstedt af de anerkendte myndigheder på øen?

Kan Kommissionen garantere, at den tyrkiske eksport til EU er i overensstemmelse med den indgåede aftale? I benægtende fald, hvilke foranstaltninger har Kommissionen da til hensigt at iværksætte for at sikre, at aftalen overholdes?

----

----

(2004/C 65 E/207)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2731/03

af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om:   Rammeaftale om en toldunion mellem Tyrkiet og den nordlige del af Cypern.

Den tyrkiske regering har underskrevet en rammeaftale om en »toldunion« med den selvudråbte »Tyrkiske Republik Nordcypern«, som hverken udgør en uafhængig stat eller en enhed, der er anerkendt ifølge international ret og FN's resolutioner.

Eftersom undertegnelsen af denne aftale udgør en åbenlys krænkelse af principperne i international ret, FN-pagten og beslutningerne fra FN's Sikkerhedsråd, EU's principper og afgørelser, samt at den også er i modstrid med den institutionelle ramme for EU's forbindelser med Republikken Cypern og med Tyrkiet selv som ansøgerland, bedes Kommissionen oplyse, om den inden undertegnelsen af »rammeaftalen« var blevet bedt om at udtale sig, om aftalen er i overensstemmelse med principperne og bestemmelserne i associeringsaftalen og aftalen om en toldunion mellem Tyrkiet og EU, og endvidere om den finder, at dette vil kunne påvirke Tyrkiets tiltrædelsesproces samt de kompetente fællesskabsorganers vurdering af landets kandidatur?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Günter Verheugen

på skriftlige forespørgsler E-2679/03 og P-2731/03

(1. oktober 2003)

Kommissionen beklager, at der den 8. august 2003 blev undertegnet en såkaldt »rammeaftale om en toldunion« mellem Tyrkiet og Nordcypern (»TRNC«). Denne »aftale« har ingen juridisk gyldighed i henhold til folkeretten, og den blev endvidere undertegnet uden noget forudgående samråd med EU. EU har gjort det klart over for den tyrkiske regering, at en ratificering af den såkaldte »rammeaftale« vil være uforenelig med toldunionen mellem EU og Tyrkiet og ikke fremme en løsning af Cypern-spørgsmålet.

Hvad angår de ærede medlemmers bekymring med hensyn til eksport fra Nordcypern, ønsker Kommissionen at understrege, at såfremt importvarer fra Cypern skal kunne være omfattet af den præferencebehandling, der ydes i henhold til associeringsaftalen mellem EF og Cypern, skal de dækkes af oprindelsescertifikater, som udstedes af de godkendte myndigheder i overensstemmelse med Domstolens afgørelse fra 1994 (Anastasiou Pissouri Ltd m.fl.). Oprindelsescertifikaterne kontrolleres af medlemsstaternes toldmyndigheder. Hvis varer bringes i fri omsætning på grundlag af ugyldige certifikater, kan Kommissionen og medlemsstaterne anmode toldmyndighederne om at træffe de nødvendige foranstaltninger.

----

----

(2004/C 65 E/208)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2684/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om:   Sigøjnernes problemer i Grækenland

Sigøjnerne i Grækenland har store problemer med social og økonomisk udelukkelse samt boligproblemer. Som led i det operationelle program »bekæmpelse af udelukkelse fra arbejdsmarkedet« under den anden fællesskabsstøtteramme for Grækenland er der blevet gennemført projekter, som indeholder aktioner med henblik på bekæmpelse af sigøjnernes problemer, såsom grundlæggende uddannelse (herunder bekæmpelse af analfabetisme), erhvervsuddannelse, fremme af beskæftigelsen og tjenester til opfølgning og støtte.

Kan Kommissionen give oplysninger til vurdering af det fysiske indhold af ovennævnte operationelle program under den anden fællesskabsstøtteramme? Er der fastsat aktioner under den tredje fællesskabsstøtteramme med henblik på bekæmpelse af sigøjnernes problemer? I så fald under hvilke operationelle programmer og med hvilken bevillingsstørrelse? Hvorledes er de forløbet indtil i dag?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(15. oktober 2003)

Ifølge de græske myndigheders oplysninger er følgende programmer, som finansieres under den anden og tredje fællesskabsstøtteramme (EUSR II og III), specielt henvendt til sigøjnere:

----

----

(2004/C 65 E/209)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2687/03

af Giovanni Pittella (PSE) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om:   Projekt til bekæmpelse af kystnedbrydning ved Maríne di Ugento

I regionsplanen for Puglia er der afsat fællesskabsmidler til et projekt til bekæmpelse af nedbrydning af sandkysten ved Maríne di Ugento (foranstaltning 1.3 »Indgreb med henblik på beskyttelse af jordbunden« — aktion 2).

Det projekt, som er blevet godkendt og gennemført af virksomheden Etacons s.r.l., indeholder følgende elementer:

I forbindelse med dette projekt kan følgende fastslås:

Finder Kommissionen på baggrund af ovenstående ikke, at der er tale om en uretmæssig anvendelse af fællesskabsmidler, som er afsat til miljøbeskyttelse?

Mener Kommissionen ikke, at de ansvarlige myndigheder bør påse, at arbejderne er lovlige og rimelige på grund af den uretmæssige anvendelse af strukturfondene?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(20. oktober 2003)

Det er en opgave for de regionale myndigheder i Puglia, som forvalter det af det ærede medlem nævnte program, at udvælge projekter inden for rammerne af det regionale program og at føre tilsyn med, at strukturfondsmidlerne anvendes under overholdelse af de gældende EF-regler på miljøområdet.

De regionale myndigheder i Puglia har over for Kommissionen bekræftet, at denne udvælgelsesprocedure er blevet fulgt i forbindelse med det pågældende projekt.

Desuden har økologiafdelingen i regionen Puglias miljøudvalg afgivet positiv udtalelse om vurderingen af virkningerne på miljøet for det pågældende projekt, men på visse betingelser:

Statsadvokaten stillede den 10. juni 2003 projektet i bero for at efterprøve, om det igangværende arbejde var det planlagte og ikke risikerede et medføre en endnu værre erosion. Den 29. august 2003 hævede statsadvokaten imidlertid sine restriktioner.

Kommissionen har registreret en klage om sagen fra det ærede medlem. Det ærede medlems oplysninger er blevet føjet til sagsakterne, som er til behandling i Kommissionen. Skulle Kommissionen konkludere, at EF-reglerne overtrædes i den foreliggende sag, vil den som traktatens vogter ikke tøve med at tage alle nødvendige skridt til at sikre, at de relevante EF-bestemmelser overholdes, herunder indledning af en overtrædelsesprocedure i henhold til EF-traktatens artikel 226.

----

----

(2004/C 65 E/210)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2692/03

af Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) til Kommissionen

(2. september 2003)

Om:   Budgetregnskaber

Hvornår vil Kommissionen begynde at anvende dobbelt bogholderi i sine budgetregnskaber?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(2. oktober 2003)

Hverken finansforordningens artikel 137 (1) eller de internationale regnskabsstandarder inden for den offentlige sektor (International Public Sector Accounting Standards, (IPSAS)) kræver dobbelt bogholderi i budgetregnskabet. Kommissionen er imidlertid i forbindelse med projektet om modernisering af dens regnskabssystem senest i 2005 ved at undersøge, om det kan lade sig gøre at indføre dobbelt bogholderi i forbindelse med budgetregnskabet. Hvis dette kan lade sig gøre, og hvis det klart tilfører en merværdi, vil det blive indført i 2005.

I henhold til finansforordningens artikel 134 anvendes dobbelt bogholderi i forbindelse med Kommissionens almindelige regnskab.

----

(1)  Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget, EFT L 248 af 16.9.2002.

----

----

(2004/C 65 E/211)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2694/03

af Mathieu Grosch (PPE-DE) til Kommissionen

(2. september 2003)

Om:   Indførsel af motorvejsafgifter i Tyskland

Ud fra Kommissionens seneste beslutning kan det konstateres, at hovedpunktet angående indførsel af den tyske motorvejsafgift ikke er løst.

Det bekræftes af alle tyske aktører og ministerier, at OBU (»On Board Unit«) er det mest effektive og billigste middel til betaling af motorvejsafgiften.

Det er bevist, at det er umuligt for den tyske regering at imødekomme transportfirmaernes efterspørgsel, hvilket udgør en markedsforvridning og er en hindring for en fair konkurrence.

Hvad der er endnu værre er, at Toll Collect netop har meddelt en belgisk virksomhed, at de kun kan levere udstyr til 75 % af fragtkørslen.

Pålidelige kilder bekræfter, at et betydeligt antal af de apparater, som er stillet til rådighed for transportfirmaerne, blandt andet belgiske og nederlandske, er defekte. Dertil kommer, at visse tyske virksomheder efter sigende bliver 100 % udstyret.

Kan Kommissionen udføre en undersøgelse om Toll Collects manglende evne til at imødekomme efterspørgslen fra de europæiske transportfirmaer og om sektorens alvorlige anklage om, at nogle virksomheder bliver begunstiget i forhold til andre?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(2. oktober 2003)

Det fremgår af flere kilder, at afgiftssystemet på de tyske motorveje kan skabe trafikproblemer for vejtransportfirmaerne: mangel på disponible OBU'er (»on board units«), ventetid ved betalingsstederne, supplerende administrative omkostninger for virksomhederne, forskelsbehandling mellem tyske virksomheder og firmaer fra andre medlemsstater m.v.

I henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer (1), kaldet »Eurovignette«-direktivet, skal vejafgifter og brugsafgifter anvendes og opkræves, og betalingen heraf kontrolleres, »på en sådan måde, at trafikstrømmen sinkes mindst muligt«. I direktivet hedder det endvidere, at vejafgifter og brugsafgifter skal opkræves uden direkte eller indirekte forskelsbehandling begrundet i transportvirksomhedens nationalitet eller transportens afsendelses- eller bestemmelsessted.

Kommissionen indledte den 23. juli 2003 (2) en statsstøtteprocedure i forbindelse med den pågældende sag. Endvidere nåede Kommissionen og den tyske regering sidst i august 2003 til enighed om at nedsætte en midlertidig arbejdsgruppe, bestående af repræsentanter for Kommissionen og Tyskland samt med deltagelse fra vejtransportsektoren. Gruppen skal behandle de forskellige tekniske spørgsmål i tilknytning til denne sag.

Gruppen har fået til opgave at følge de forskellige etaper i indførelsen af vejafgiftssystemet i Tyskland for at sikre, at de tekniske foranstaltninger er i overensstemmelse med direktiv 1999/62/EF og med EF-traktaten, idet det bl.a. sikres, at principperne for varernes frie bevægelighed og for ikke-forskelsbehandling overholdes.

Oprettelsen af denne gruppe berører naturligvis ikke Kommissionens traktatfæstede ret til i påkommende tilfælde at indlede en overtrædelsesprocedure mod Tyskland. Dette initiativ frembyder imidlertid den klare fordel, at man på denne måde, sammen med de berørte parter, kan behandle alle de praktiske problemer i forbindelse med det nye system, inden opkrævningen træder i kraft den 2. november 2003.

----

(1)EFT L 187 af 20.7.1999.

(2)EUT C 202 af 27.8.2003.

----

----

(2004/C 65 E/212)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2710/03

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(11. september 2003)

Om:   Røgelse

I Irland løber der en diskussion om de sundhedsmæssige virkninger af afbrænding af røgelse. Den irske minister Jim McDade har udsendt en advarsel om røgelses mulige kræftfremkaldende virkninger.

Er Kommissionen bekendt med denne diskussion?

Hvilke sundhedsmæssige risici er der efter Kommissionens vurdering ved indånding af røgelse?

Hvis det viser sig at være skadeligt, hvad vil Kommissionen da gøre for at advare offentligheden herom?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(3. november 2003)

Der er ingen særlige EU-bestemmelser vedrørende sundhedsadvarsler på kommercielle produkter, der indeholder røgelse, som f.eks. røgelseskegler eller -lys.

Kommissionens tjenestegrene er opmærksomme på, at medierne nu og da rapporterer om, at det høje indhold af potentielt kræftfremkaldende stoffer i luften som følge af afbrænding af røgelse i Asien giver anledning til bekymring. Der er intet videnskabeligt bevis for, at noget lignende skulle gøre sig gældende i EU.

Derfor har Kommissionen i øjeblikket ingen planer om at udsende advarsler til offentligheden herom.

Hvis det ærede medlem ligger inde med videnskabelige beviser, skal Kommissionen imidlertid gerne lade dem undersøge.

----

----

(2004/C 65 E/213)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2712/03

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(11. september 2003)

Om:   Falske penge

Indførelsen af euroen førte ikke til en stor mængde falske penge det første år. Det ser imidlertid nu ud til at ændre sig.

Kan Kommissionen give en oversigt over udviklingen i falskmøntneriet, siden euroen blev indført? Jeg vil gerne bede om præcise tal om euro-falskmøntneriet.

Hvad gør Kommissionen fore at hindre falskmøntneri?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michaele Schreyer

(23. oktober 2003)

Nedenstående svar bygger på oplysninger fra Den Europæiske Centralbank (ECB), Europol og Kommissionen.

I 2002 blev i alt 167 118 falske eurosedler og 2 339 falske euromønter taget ud af omløb. Antallet af sedler udgør dog mindre end en fjerdedel af det samlede antal falske sedler i nationale valutaer, der i 2001 blev indberettet til nationalbankerne i euroområdet.

Tabeller med oplysninger om falske sedler og mønter, inddelt efter værdi, for 2002 sendes direkte til det ærede medlem og til Parlamentets generalsekretariat.

I første del af 2003 blev 230 534 falske eurosedler og 7 875 falske euromønter taget ud af omløb.

Forfalskningen af eurosedler er som ventet steget i 2003 i forhold til 2002, men inden for de seneste måneder har situationen stabiliseret sig. I betragtning af at omkring 8,2 milliarder ægte eurosedler er i omløb, er andelen af falske sedler meget lille, og der er derfor ingen risiko for, at offentlighedens tiltro til eurosedlerne undermineres.

Forfalskningen af euromønter er også steget, hvilket fremgår af det store antal falske mønter i omløb i 2003. Andelen af falske mønter er dog meget lille i forhold til de 41 mia. ægte mønter i omløb, og der er derfor heller ingen risiko for, at offentlighedens tiltro til euromønterne undermineres.

Tabeller med oplysninger om falske sedler og mønter, inddelt efter værdi, for første del af 2003 sendes direkte til det ærede medlem og til Parlamentets generalsekretariat.

Siden indførelsen af eurosedler og -mønter er tolv ulovlige seddeltrykkerier blevet afsløret, ti i og to uden for euroområdet. Tre ulovlige værksteder til fremstilling af falske euromønter er også blevet afsløret, to i Italien og et i Portugal. I et af værkstederne i Italien blev over 70 000 falske 50-cent mønter og hele produktionsudstyret beslaglagt.

I alt er 1 031 personer (under mistanke eller arresterede) blevet identificeret som ansvarlige for fremstillingen og/eller for fordelingen af falske eurosedler.

De kompetente nationale myndigheder, Den Europæiske Centralbank, Europol og Kommissionen har ansvaret for at beskytte eurosedler og -mønter.

Kommissionen har tre ansvarsområder:

Kommissionen udfører sin opgave i nært samarbejde med medlemsstaterne og andre EU-institutioner og har oprettet en række arbejdsgrupper.

----

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 1338/2001 af 28. juni 2001 om fastlæggelsen af de foranstaltninger, der er nødvendige for at beskytte euroen mod falskmøntneri, EFT L 181 af 4.7.2001.

----

----

(2004/C 65 E/214)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2713/03

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(11. september 2003)

Om:   Tispol-færdselskontroller

Tispol, det europæiske færdselspolitinet, organiserer regelmæssigt nationale færdselskontroller samtidigt i forskellige medlemsstater. I svaret på forespørgsel E-2276/02 (1) varslede Kommissionen foranstaltninger i perioden medio 2002 til medio 2003.

Kan Kommissionen give nærmere oplysninger om resultaterne af disse Tispol-foranstaltninger? Hvor mange trafikanter blev kontrolleret og idømt bøder? Hvor meget koster disse kontroller, og hvor stort er EU's finansielle bidrag?

Kan Kommissionen give oplysning om resultaterne af Tispol-foranstaltningerne i Belgien?

Hvordan evaluerer Kommissionen de hidtil gennemførte Tispol-foranstaltninger, og hvordan ser de fremtidige planer ud? Vil der de kommende år blive gennemført flere europæisk koordinerede kontroller? Kan Kommissionen i bekræftende fald give nærmere oplysninger herom?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(21. oktober 2003)

Kommissionen har modtaget oplysninger om resultaterne af samordnet trafikkontrol, som Tispol har udført over hele Europa i tidsrummet mellem midten af 2002 og midten af 2003.

Disse håndhævelsesaktioner gjaldt især tre områder: alkohol og narkotika, kontrol med lastbiler og kontrol med busser og rutebiler.

De vigtigste resultater af disse aktioner er:

Hvad resultaterne på belgisk territorium angår, har Kommissionen fået følgende oplysninger: under alkoholkampagnerne blev 4 518 bilister kontrolleret, og kontrollen førte til arrestation af 225 personer. Under lastbilkampagnerne blev 3 530 køretøjer kontrolleret og 1 195 overtrædelser påvist. Under operation Bus blev 711 køretøjer kontrolleret og 315 overtrædelser påvist.

Hvad kontrollens omkostninger angår, vil Kommissionen gerne henvise det ærede medlem til sit svar på skriftlig forespørgsel E-2276/02 (3) om samme emne. Da denne kontrol udføres i forbindelse med de normale politiaktiviteter, bør alle oplysninger om omkostningerne indhentes hos politimyndighederne i de deltagende medlemsstater.

På grundlag af de her beskrevne resultater mener Kommissionen, at disse Tispol-aktioner medvirker til at forbedre trafiksikkerheden. På den ene side viser de, at samordnede aktioner mellem håndhævelses-organerne i to eller flere medlemsstater meget effektivt afslører problemerne på de områder, kampagnerne gælder, og på den anden side, at de har en præventiv virkning ved at afskrække potentielle lovovertrædere. Kontrollens tilfældige, uventede karakter sammen med den målrettede fremgangsmåde og den offentlige opmærksomhed omkring de samordnede kampagner indebærer en tydelig værdiforøgelse og bidrager til udbredelse af god praksis i medlemsstaterne.

Da Tispol-kontrolaktionerne har haft så gode resultater, overvejer Kommissionen at fremsætte relevante lovgivningsforslag, som den håber vil blive drøftet under det italienske formandsskab.

----

(1)EUT C 52 Ε af 6.3.2003, s. 148.

(2)  Disse lande er nu: Belgien, Tyskland, Grækenland, Spanien (inkl. De Kanariske Øer), Frankrig, Irland, Italien, Luxembourg, Nederlandene, Portugal, Finland, Det Forenede Kongerige, Norge, Schweiz, Tjekkiet, Slovenien og Polen.

(3)EUT C 52 Ε af 6.3.2003.

----

----

(2004/C 65 E/215)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2717/03

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(11. september 2003)

Om:   Net af cykelstier

I Belgien findes der et omfattende net af cykelstier. En stor del af dette er bygget med støtte fra Fællesskabet. Kommissionen bedes venligst give mere information om støtten til cykelstier i Belgien.

Kan Kommissionen oplyse, hvor stor støtte der i 2002 og 2003 er ydet til cykelstier i Belgien.

Kan Kommissionen oplyse, hvor stor en del af dette beløb der er gået til cykelstier i provinsen Antwerpen?

Kan Kommissionen oplyse, hvilke planer den har for tildeling af støtte fra Fællesskabet i 2004 og i de efterfølgende år? Kan den oplyse, om der er afsat penge til initiativer i Antwerpen?

----

----

(2004/C 65 E/216)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2718/03

af Anne Van Lancker (PSE) til Kommissionen

(11. september 2003)

Om:   Net af cykelstier

I Belgien findes der et omfattende turistisk/rekreativt net af cykelstier. En stor del af dette er bygget med støtte fra Fællesskabet. Kommissionen bedes venligst give mere information om støtten til cykelstier i Belgien.

Kan Kommissionen oplyse, hvor stor støtte der i 2002 og 2003 er ydet til cykelstier i Belgien.

Kan Kommissionen oplyse, hvor stor en del af dette beløb der er gået til cykelstier i provinsen Oost-Vlaanderen?

Kan Kommissionen oplyse, hvilke planer den har for tildeling af støtte fra Fællesskabet i 2004 og i de efterfølgende år? Kan den oplyse, om der er afsat penge til initiativer i Oost-Vlaanderen?

Samlet svar

afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

på skriftlige forespørgsler E-2717/03 og E-2718/03

(10. oktober 2003)

Det bør understreges, at det i henhold til den nuværende regionalpolitiske lovgivning og navnlig bestemmelserne for samfinansiering af projekter med midler fra stukturfondene, udelukkende er forvaltningsmyndigheden, der, under hensyntagen til de prioriteter og foranstaltninger, som er fastsat i programmeringsdokumentet og dets tillæg, har kompetence til at udvælge projekter inden for hvert program.

Bevillingen af midler fra EU's strukturfonde skal derfor snarere betragtes som en samfinansiering af et af en medlemsstat udvalgt projekt end et egentligt tilskud fra Kommissionen.

Hvad angår regionen Flandern, er der for 2002 og 2003 godkendt projekter vedrørende cykelstier for et samlet beløb på 5 582 503,81 EUR, hvortil Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) har bidraget med et beløb på 1 268 302,96 EUR.

I provinsen Antwerpen er projektet »Recreatief fietsroutenetwerk« i regionen Grote Nethe blevet samfinansieret for et beløb på 277 099 EUR af et samlet beløb på 1 108 394 EUR; i provinsen Østflandern er projektet for anlæggelse af cykelstien »Schaarse Wegel« i Bassevelde blevet samfinansieret for et beløb på 20 834,11 EUR af et samlet beløb på 83 336,40 EUR.

Såfremt der i fremtiden indgives projekter, der svarer til programmets målsætninger vedrørende cykelstier, vil EFRU samfinansiere disse under iagttagelse af den i programmeringsdokumentet fastsatte samfinansie-ringsprocent.

Hvad angår regionen Vallonien, forventer forvaltningsmyndigheden for programmet Meuse-Vesdre i den samlede programmeringsperiode at godkende projekter vedrørende cykelstier for et samlet beløb på 13 218 470,38 EUR, hvoraf EFRU vil bidrage med 6 654 735,19 EUR.

Hvad endelig angår hovedstadsregionen Bruxelles, har strukturfondene hverken i 2002 eller 2003 ydet støtte til projekter vedrørende cykelstier. Under hensyntagen til de i programmet beskrevne foranstaltninger er det lidet sandsynligt, at denne situation ændres i fremtiden.

----

----

(2004/C 65 E/217)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2720/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(11. september 2003)

Om:   Udhuling af EU's ambitioner om et dynamisk videnssamfund i 2010 og den i den forbindelse nødvendige undervisning og forskning på grund af stabilitetspagten

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(5. november 2003)

----

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 af 7. juli 1997 om fremskyndelse og afklaring af gennemførelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud, EFT L 209 af 2.8.1997.

(2)  Dette budskab er særlig fremhævet i Kommissionens meddelelse af 10. januar 2003 om »Investing efficiently in education and training: an imperative for Europe«.

(3)  KOM(2002) 668 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/218)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2728/03

af Ewa Hedkvist Petersen (PSE) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om:   Norrbottenbanen

Forelæggelsen af arbejdet i Gruppen på Højt Plan den 30. juni i år viser, at ingen af de prioriterede TEN-T-infrastrukturprojekter omfatter det nordligste Sverige. Projektet Norrbottenbanen er et »missing link« og et grænseoverskridende projekt af stor betydning for medlemsstaterne Sverige og Finland, ja endog for tredjelande som Norge og Rusland. Nordeuropa har lange transporter og ofte ingen alternative transportmuligheder og ruter. Dette er medvirkende til, at industrien er mere udsat for forstyrrelser end i Centraleuropa, hvor der findes alternative transportmuligheder.

Det er vigtigt at sikre, at TEN-T-korridorerne også dækker det nordlige Sverige og Finland. En god infrastruktur giver mulighed for udvikling i hele Unionen, og det er vigtigt for industrien og samfundet at have gode trafikforbindelser i hele Unionen og med Barentsområdet. Norrbottenbanen skal således lette samkvemmet mellem medlemsstaterne og styrke sammenholdet.

Agter Kommissionen at lade Norrbottenbanen indgå blandt de prioriterede projekter i TEN-T?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(6. oktober 2003)

Kommissionen havde givet Gruppen på højt plan vedrørende det transeuropæiske transportnet (TEN-T) i opdrag, at den inden udgangen af sommeren 2003 — på grundlag af forslag fra medlemsstaterne og kandidatlandene — skulle identificere de prioriterede projekter for det transeuropæiske transportnet frem til år 2020.

Gruppens rapport findes på internettet: (http://europa.eu.int/comm/ten/transport/revision/hlg/2003_report_kvm_en.pdf).

Dette arbejde indgår i en mere omfattende gennemgang af Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet. Gruppen, der som formand havde Karel Van Miert, bestod af en repræsentant fra hver medlemsstat, en observatør fra hvert kandidatland og en observatør fra Den Europæiske Investeringsbank.

På grundlag af forslag fra de nuværende og fremtidige medlemsstater har gruppen udvalgt en række nye prioriterede projekter, som skal gennemføres frem til år 2020.

Nogle af de vigtigste kriterier for gruppens udvælgelse af projekter er, om de indgår i en af de transeuropæiske hovedakser eller krydser naturlige barrierer; om de kan løse flaskehalsproblemer, eller om de udfylder manglende led; den potentielle økonomiske levedygtighed og andre socioøkonomiske fordele er ligeledes taget i betragtning. På et efterfølgende stadium undersøgte gruppen, om projekterne indebærer europæisk værditilvækst, om de styrker samhørigheden, og om de bidrager til bæredygtig udvikling.

Rapporten fra gruppen på højt plan rummer intet om jernbaneforbindelsen i den svenske region Norrbotten.

Med hensyn til Sverige og Finland har gruppen imidlertid bekræftet prioriteringen af de projekter, der vedrører korridorerne i den nordiske trekant. Endvidere er forslaget om videreudvikling af »havets motorveje« et nyt koncept, der kan skabe bedre forbindelser til og fra EU's yderligt beliggende områder og øer, hvilket i nogle tilfælde kan betyde et reelt konkurrencedygtigt alternativ til landtransport, ikke mindst i Østersøområdet.

Kommissionen arbejder nu på et forslag til revision af TEN-T-retningslinjerne på grundlag af resultaterne af gruppens arbejde.

----

----

(2004/C 65 E/219)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2729/03

af Toine Manders (ELDR) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om:   Ukorrekt indførelse af en pantordning i Tyskland

I forlængelse af min tidligere forespørgsel om ukorrekt indførelse af en pantordning i Tyskland (E-1549/03) (1) og svaret af 3. juli 2003 fra kommissær Wallström på Kommissionens vegne vil jeg gerne henlede Deres opmærksomhed på følgende:

Den tyske regering har som svar på Kommissionens tidligere spørgsmål oplyst, at der den 1. oktober 2003 indføres en national indsamlings- og afregningsordning, således at den nuværende hindring for eksport af engangsemballage vil forsvinde af sig selv. I mellemtiden siger regeringen, at den vil acceptere såkaldte »ø-løsninger«: Hvis en bestemt forretningskædes emballage skiller sig fuldstændig ud fra anden emballage, kan der gives tilladelse til en »ø-løsning«. Ved køb af emballagen modtager forbrugeren en pantebon, som kun kan indløses i den forretning, hvor produktet er købt. Denne løsning, hvortil der er knyttet forskellige uklare kriterier, giver hverken producenterne eller importørerne nogen reel valgmulighed. For dåsers vedkommende er der endnu ikke givet nogen form for tilladelse til en sådan ø-løsning.

Som følge heraf er Nederlandenes, Frankrigs, Østrigs og Luxembourgs eksport til Tyskland af læskedrikke og vande og til dels øl gået fuldstændig i stå med katastrofale økonomiske følger for den pågældende sektor. Ved hjælp af den nuværende tyske ordning med »det grønne punkt« genbruges 80-90 % af emballagen allerede effektivt. Det ser derfor ud til, at denne nye foranstaltning indføres for at beskytte Tysklands eget marked, hvilket går ud over det indre markeds funktion.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(17. oktober 2003)

Indførelse af en indsamlings- og pantordning i hele Europa er ikke en af målsætningerne i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballager og emballageaffald (2) eller i den foreslåede revision heraf (3). I fællesskabsretten er der fastsat en række generelle målsætninger, som medlemsstaterne skal efterkomme. Inden for disse rammer kan medlemsstaterne selv fastsætte, hvordan de bedst kan opfylde disse målsætninger under overholdelse af fællesskabslovgivningen, navnlig om det indre marked og konkurrence. Kommissionen har derfor ikke i øjeblikket planer om at indføre en fælles ordning for hele Fællesskabet.

Kommissionen har allerede redegjort for sin holdning til den tyske pantordning i de svar, den gav på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-1549/03 (4) den 3. juli 2003, og på skriftlig forespørgsel E-2519/03 fra Fr. Oomen-Ruijten og Fr. Grossetête (5) den 29. august 2003. Der bliver i øjeblikket truffet forberedelser i Tyskland til at indføre en ordning med returnering og indsamling af engangsemballage, der omfattes af den tyske pantordning. Kommissionen vil følge gennemførelsen af denne ordning og tage de nødvendige skridt til at sikre, at den overholder EU-retten.

----

(1)EUT C 11 Ε af 15.1.2004, s. 192.

(2)EFT L 365 af 31.12.1994.

(3)EFT C 103 Ε af 30.4.2002.

(4)EUT C 11 Ε af 15.1.2004, s. 192.

(5)EUT C 33 Ε af 6.2.2004, s. 267.

----

----

(2004/C 65 E/220)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2730/03

af Herbert Bösch (PSE) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om:   Overholdelse af europæisk lovgivning i forbindelse med privatiseringen af VOEST i Østrig

Ifølge en række medier skal der som led i den forestående privatisering af VOEST via børsen være blevet indgået aftaler mellem enkelte interesserede parter. Det fremgår af det østrigske dagblad »Der Standard« af 1. september 2003, at der skal holdes et »hemmeligt møde« med de østrigske VOEST-aktionærer for at sikre, at de får tildelt den højst mulige kvote ved salg af aktierne. Til dette møde skal man bl.a. have inviteret direktionen for børsen i Wien, repræsentanter for en række banker, en repræsentant for direktionen og samarbejdsudvalget hos VOEST samt en række politikere fra delstaten Oberösterreich.

Er det i overensstemmelse med europæisk lovgivning at indgå sådanne interne aftaler før privatiseringen af en offentlig virksomhed via børsen?

Hvilke foranstaltninger vil Europa-Kommissionen i benægtende fald iværksætte?

Indeholder EU-lovgivningen bestemmelser, der forhindrer, at en offentlig virksomhed sælges til en pris, der ligger under virksomhedens værdi, hvilket i så fald er til skade for offentligheden?

Findes der på EU-plan juridiske rammebetingelser, der tvinger Østrig til at privatisere VOEST eller andre offentlige virksomheder?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(23. oktober 2003)

Kommissionen har ikke nok oplysninger til rådighed til at kunne give det ærede medlem et ordentligt svar. Kommissionen beklager, at den ikke er i stand til at svare på første og tredje spørgsmål, da den mangler nærmere enkeltheder og kendsgerninger, på grundlag af hvilke den ville kunne foretage en undersøgelse af, om forholdet er foreneligt med EF-retten på børs- eller konkurrenceområdet. Den skal derfor bede det ærede medlem om at fremsende alle oplysninger, som han er i besiddelse af herom.

Kommissionen kan ikke besvare andet spørgsmål, da den ikke har noget svar på første spørgsmål.

Hvad angår fjerde spørgsmål, skal det nævnes, at det i medfør af artikel 295 i EF-traktaten overlades til medlemsstaterne at bestemme, hvorvidt en given virksomhed henhører under den offentlige eller den private sektor.

----

----

(2004/C 65 E/221)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2738/03

af Glyn Ford (PSE) til Kommissionen

(11. september 2003)

Om:   Transitvisum til EU

Er Kommissionen bekendt med, at nogle medlemsstater har indført en ny praksis, idet de kræver, at rejsende køber et transitvisum, som koster 40 GBP for »ikke at tage ophold«. Kan Kommissionen oplyse, om den finder, a) at denne afgift er helt urimelig, og b) at den risikerer at fordreje de rejsendes rejsemønstre gennem EU, eftersom de vil forsøge at undgå de pågældende medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(20. oktober 2003)

Kommissionen er ikke bekendt med de forhold, det ærede medlem omtaler. Af mangel på præcise oplysninger, der kunne gøre det muligt for Kommissionen at foretage de nødvendige undersøgelser af det omtalte problem, er den desværre ude af stand til på nuværende tidspunkt at svare på det ærede medlems forespørgsel.

----

----

(2004/C 65 E/222)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2749/03

af Jan Dhaene (PSE) til Kommissionen

(15. september 2003)

Om:   Den flamske regionalregerings refusion af tysk lastvognsafgift

Den flamske regionalregering har planlagt at betale kompensation til vognmænd, der kører i Tyskland. En del af prisen på eurovignetten refunderes. Vognmænd, der kan dokumentere, at de har kørt mindst 30 hhv. 60 dage i Tyskland, får refunderet 1/12, hhv. 2/12 af prisen på vignetten. Denne refusion skal ydes sideløbende med den eksisterende ordning med refusion af 2/12 af prisen på vignetten. I praksis indebærer dette, at nogle flamske vognmænd får refunderet 1/3 af omkostningerne til vignetten. Desuden foreslår de belgiske vognmænds brancheorganisation, Febetra, sine medlemmer at sende regningen for lastvogn-safgiften videre til kunderne.

Er den flamske regionalregerings tilbagebetaling af en del af prisen på eurovignetten i overensstemmelse med EU-retten?

Skaber denne ordning ikke præcedens: kan medlemsstaterne udbetale godtgørelse til indbyggere eller juridiske personer for betaling af miljøafgifter, der opkræves i andre medlemsstater?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(21. oktober 2003)

Kommissionen har ikke kendskab til nogen planer fra den flamske regions side om at refundere en del af de afgifter, der betales af vognmænd, som benytter de tyske motorveje.

I princippet kan Kommissionen kun udtale sig om, hvorvidt det er i overensstemmelse med EU-retten at refundere betalingen af brugerafgifter i en medlemsstat, på grundlag af detaljerede oplysninger. Under alle omstændigheder kan en sådan foranstaltning muligvis betragtes som statsstøtte i henhold til artikel 87 i EF-traktaten i og med, at den indebærer overførsel af offentlige midler og begunstiger visse virksomheder, hvorved den kan true med at forvride konkurrencen og påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. Det påhviler hver medlemsstat rettidigt at anmelde al ny støtte til Kommissionen, som i givet fald vil vurdere støttens forenelighed med det indre marked.

----

----

(2004/C 65 E/223)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2750/03

af Jan Dhaene (PSE) til Kommissionen

(15. september 2003)

Om:   Cykler som bagage på internationale tog

Under en ferie har jeg erfaret, at det kan være problematisk at tage cykler med i internationale tog og i højhastighedstog. I en hel række internationale tog er det ikke længere tilladt at medtage cykler. Nogle af disse forbindelser er endog medfinansieret af Fællesskabet inden for rammerne af TENs-T-programmet.

Har Kommissionen planer om i TENs-netværket at integrere en betingelse om intermodalitet og en mulighed for at medtage cykler i tog?

Kommissionen samarbejder i øjeblikket med udbyderne af persontransport ad jernbane om et charter om passagerers rettigheder. Indgår muligheden for at medtage cykler i tog i overvejelserne i denne forbindelse?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Loyola de Palacio

(21. oktober 2003)

Kommissionen har ingen planer om i sine beslutninger eller forslag om retningslinjerne for de transeuropæiske net at medtage krav om, at jernbaneselskaberne skal tillade transport af cykler på internationale togforbindelser, eftersom finansieringsbeslutningerne vedrører infrastrukturinvesteringer og ikke serviceydelserne på det transeuropæiske net.

Sammenslutningen af Europæiske Jernbaner har udarbejdet et charter om passagerservice, som er blevet drøftet med de repræsentative forbruger- og passagerorganisationer. I dette charter er der imidlertid kun tale om tilgængeligheden af oplysninger om adgang for cykler på togene og om andre transportformer. I henhold til Kommissionens arbejdsprogram for 2003 er denne i gang med at udarbejde et forslag til forordning om passagerers rettigheder og pligter på internationale togforbindelser. Blandt de spørgsmål, der behandles i forslaget, indgår en forpligtelse for jernbaneselskaberne til at give rejseinformation, herunder om muligheden for at medtage cykler på toget.

----

----

(2004/C 65 E/224)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2752/03

af Kathalijne Buitenweg (Verts/ALE) og Joost Lagendijk (Verts/ALE) til Kommissionen

(15. september 2003)

Om:   Associeringsaftale EØF-Tyrkiet — nederlandsk forhøjelse af gebyrerne for udstedelse af opholdstilladelser

Som det fremgår af ovenstående tabel er de nederlandske gebyrer for udstedelse, forlængelse eller ændring af en opholdstilladelse for tredjelandsstatsborgere i det forløbne år blevet forhøjet kraftigt to gange. Denne forhøjelse rammer således også indvandrere, som er tyrkiske statsborgere. Gennem gebyrforhøjelserne bliver det vanskeligere for tyrkiske statsborgere, som ønsker at udøve virksomhed som arbejdstagere, selvstændige eller tjenesteydere i Nederlandene, at realisere dette mål. Artikel 41, stk. 1, i tillægsprotokollen til associeringsaftalen EØF/Tyrkiet og artikel 13 i afgørelse 1/80 fra Associeringsrådet EØF/Tyrkiet forbyder indførelse af henholdsvis »nye restriktioner, der hindrer etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser« og nye begrænsninger for adgang til beskæftigelse for arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der på de kontraherende staters område befinder sig i en lovlig situation med hensyn til ophold og beskæftigelse.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af António Vitorino

(30. oktober 2003)

Kommissionen har kendskab til Nederlandenes gebyrforhøjelser for opholdstilladelse, som det ærede medlem henviser til. For at kunne konstatere, om de udgør en ny restriktion ifølge associeringsaftalen mellem Fællesskabet og Tyrkiet, henvender Kommissionen sig til Nederlandene for at indhente yderligere oplysninger.

Kommissionen har ikke modtaget nogen kommentarer fra Tyrkiet om denne sag.

----

----

(2004/C 65 E/225)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2756/03

af Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) til Kommissionen

(15. september 2003)

Om:   Passagerdata for flytrafikken mellem EU og USA

EU har besluttet at oplyse passagerdata for flypassagerer, der rejser fra EU's område til USA, som er så detaljerede, at de endog indeholder kreditkortnumre.

Stiller EU tilsvarende krav om de samme oplysninger for de flypassagerer, der ankommer fra USA til EU's område? Hvis ikke, hvorfor forlanger EU ikke de samme oplysninger af USA, som dette land kræver af EU? Vil EU fremover kræve lige så detaljerede passagerdata som USA?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(18. november 2003)

Kommissionen har ikke besluttet, at oplysninger om passagerer skal videregives til USA. Faktisk har de amerikanske myndigheder ensidigt gennemtvunget, at flyselskaber, der flyver til, fra eller gennem USA, er forpligtede til at give adgang til oplysninger om reservationsnumre (PNR), der sandsynligvis indeholder personlige detaljer om passagererne såvel som information om reservationen og flyvningen.

Kommissionen er af den opfattelse, at dette krav kan være i strid med Fællesskabets bestemmelser om databeskyttelse og afholder høringer med de relevante amerikanske myndigheder for at finde en løsning, der fuldt ud respekterer både USA's og Fællesskabets lovgivninger, og som gør de amerikanske myndigheders berettigede målsætning, at bekæmpe terrorisme — hvilket også er Fællesskabets mål — forenelig med behovet for at beskytte borgernes grundlæggende rettigheder, herunder beskyttelse af deres personlige data.

Under høringerne med de amerikanske myndigheder har Kommissionen gjort det klart, at den anser visse aspekter af USA's anmodning om adgang til passagerdata, som det ser ud på nuværende tidspunkt, for at være ude af proportioner. Dette er også blevet fremhævet af Parlamentet og af nogle medlemsstaters nationale datatilsynsmyndigheder.

Høringer afholdes for tiden mellem Kommissionen og medlemsstaterne for at beslutte, hvad den passende og mest omfattende acceptable brug af PNR i kampen med terrorisme kunne være. Kommissionen har altid insisteret på respekt for princippet om gensidighed under dens høringer med de amerikanske myndigheder.

----

----

(2004/C 65 E/226)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2758/03

af Werner Langen (PPE-DE) til Kommissionen

(10. september 2003)

Om:   Ikrafttrædelse af gruppefritagelsesforordningen for distribution af motorkøretøjer

Den 1. oktober 2003 udløber overgangsperioden i den nye forordning om gruppefritagelse for automobilbranchen. Visse producenter har opsagt alle forhandleraftaler og vil indgå nye aftaler med forhandlerne. Ifølge de foreliggende oplysninger er hovedparten af de foreliggende aftaleudkast affattet på en sådan måde, at de står i diametral modsætning til hensigten med gruppefritagelsesforordningen. Formålet var at liberalisere handelen med motorkøretøjer og på denne måde » ... styrke forhandlernes og værkstedernes stilling og gøre det muligt for dem at udvikle deres virksomheder til kundernes fordel« (Kommissionens pressemeddelelse af 25. juli 2003 — IP/03/1117). Udtalelser fra flere forhandlerorganisationer har imidlertid vist, at det modsatte er tilfældet. Gennem overdrevne regler, standarder og retningslinjer forsøges det at begrænse konkurrencen og føre liberaliseringsvirkningerne ud i det absurde.

Kommissionen bedes derfor oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(14. oktober 2003)

----

(1)EFT L 145 af 29.6.1995.

(2)EFT L 203 af 1.8.2002.

(3)EFT L 336 af 29.12.1999.

----

----

(2004/C 65 E/227)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2761/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(16. september 2003)

Om:   Stærk stigning i transporten af usorteret industriaffald fra Nederlandene til Tyskland for at reducere udgifterne til sortering og genanvendelse

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(29. oktober 2003)

----

(1)  Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab, EFT L 30 af 6.2.1993.

(2)  KOM(2003) 301 endelig.

(3)  Rådets direktiv 96/61/EF af 24. september 1996 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening, EFT L 257 af 10.10.1996.

(4)  Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, EFT L 194 af 25.7.1975.

(5)  KOM(2003) 379 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/228)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2762/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(16. september 2003)

Om:   Offentlighed med hensyn til den nøjagtige sammensætning og ændring af kommissærernes kabinetter hidtil, nu og fremover

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Neil Kinnock

(4. november 2003)

Indholdet af IDEA-fortegnelsen fastlægges af ledelsen i de enkelte institutioner, organer og agenturer i Unionen. Kommissionen begrænser de leverede oplysninger til ledelsesniveau og hvad angår kabinetterne betyder dette altså, at der kun medtages oplysninger om kabinetschefer og vicekabinetschefer.

Det ærede parlamentsmedlem kan finde yderligere oplysninger om de regler, der gælder for kabinetterne, og en oversigt over kabinetternes sammensætning på følgende to offentlige websteder:

Det er Kommissionens erfaring, at offentligheden generelt fokuserer på de nuværende medlemmer af et kabinet. Udvikling og vedligeholdelse af et separat websted med oplysninger om tidligere medlemmer af kommissærernes kabinetter vil på dette grundlag være meget omkostningskrævende i forhold til nytteværdien heraf. Disse oplysninger kan i alle tilfælde fås ved henvendelse til de enkelte kabinetter, og det ærede parlamentsmedlem kan ved at besøge webstedet flere gange årligt »se, hvilke ændringer, der er sket« eller henvende sig til kommissærernes kabinetter.

Retningslinjerne for erklæringen om økonomiske interesser er udstukket i adfærdskodeksen for kommissærer og gælder for kommissærerne. Kabinetsmedlemmerne er underlagt reglerne i vedtægten. De er defor forpligtet til at overholde bestemmelserne i artikel 11 til 17 vedrørende interessekonflikter og forpligtelsen til at handle med oprigtighed, takt og diskretion. Ifølge vedtægten skal tjenestemænd ikke forelægge en erklæring om økonomiske interesse, og dette er — som så meget andet — på linje med bestemmelserne for offentlige tjenestemænd i demokratiske lande.

----

----

(2004/C 65 E/229)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2763/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(16. september 2003)

Om:   Udenlandske beviser for undervisningskompetence ugyldige i Frankrig på grund af fortsat ansættelse via en fransk eksamen

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(28. oktober 2003)

----

(1)EFT L 19 af 24.1.1989.

(2)  Sag C-419/92 Scholz Sml. [1994] I-00505; Sag C-15/96 Schöning Sml. [1998] I-00047; Sag C-187/96 Kommissionen mod Grækenland [1998] I-01095; Sag C-195/98 Österreichischer Gewerkschaftsbund Sml. [2000] I-10497; Sag C-224/01 Köbler, endnu ikke offentliggjort.

----

----

(2004/C 65 E/230)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2777/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(16. september 2003)

Om:   Aromunsk, albansk, slavo-makedonsk og pomakisk i Grækenland

I sit svar på min forespørgsel E-1710/03 (1) om EBLUL (Det Europæiske Kontor for Mindre Udbredte Sprog) nævnte kommissær Reding bl.a., at de sproglige minoritetsgrupper i Unionen var blevet identificeret af forskere og resultaterne offentliggjort i 1996 i rapporten Euromosaic. På side 41 i den engelske version af denne rapport omtales eksistensen af aromunsk, albansk og slavo-makedonsk som talesprog i Grækenland, og det nævnes, at disse sproglige minoritetsgrupper hver især omfatter mellem 50 000 og 80 000 indbyggere.

I sit svar på mit spørgsmål om, hvilke kompetencer EBLUL-komitéernes medlemmer råder over, henviste kommissionsmedlemmet mig til EBLUL's netsider.

Jeg ser mig altså nødsaget til at vende tilbage til dette spørgsmål under tilføjelse af et par nye spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(23. oktober 2003)

Hvad angår det første spørgsmål, henviser Kommissionen det ærede medlem til de svar, den afgav på det ærede medlems skriftlige forespørgsler E-1140/03 (2) og E-1710/03 (1). Det Europæiske Kontor for Mindre Udbredte Sprog (EBLUL) er en uafhængig ikke-statslig organisation, og kontorets nationale komitéer er uafhængige organer, der sammensættes for hver medlemsstat.

Euromosaic-undersøgelsen blev finansieret efter en udbudsprocedure. Undersøgelsen blev udført af uafhængige videnskabsfolk, hvis navne er klart angivet i den offentliggjorte rapport.

For så vidt angår det andet spørgsmål, har rapportens tre forfattere Peter Nelde (Onderzoekscentrum voor Meertaligheid, Katholieke Universiteit Brussel), Miquel Strubell (Direcció General de Política Lingüística, Barcelona) og Glyn Williams (Research Center Wales, Bangor) samarbejdet med et videnskabeligt udvalg, der blev sammensat af medlemmer fra EU, USA og Canada.

Foruden hovedrapporten, som Kommissionen offentliggjorde i 1996 under titlen Euromosaic: The production and reproduction of the minority language groups in the European Union, og som er nævnt i svarene på det ærede medlems to tidligere forespørgsler, har den samme arbejdsgruppe udfærdiget mere end 50 individuelle rapporter, alle med samme struktur, om de enkelte sprogsamfund.

Hvad angår det tredje spørgsmål, skal det bemærkes, at kontorets rolle står forklaret på dets netsted (3):

Eftersom undervisningsindholdet og opbygningen af uddannelsessystemerne i henhold til artikel 149 i EF-traktaten udelukkende er medlemsstaternes ansvar, henhører de pomakiske børns undervisningssituation kun under den græske stats kompetence.

----

(1)EUT C 11 E af 15.1.2004, s. 218.

(2)EUT C 268 E af 7.11.2003, s. 176.

(3)  http://ww2.lingualia.net: 8080/agares/eblul.

----

----

(2004/C 65 E/231)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2781/03

af Maurizio Turco (NI), Marco Pannella (NI), Marco Cappato (NI), Benedetto Della Vedova (NI), Gianfranco Dell'Alba (NI) og Olivier Dupuis (NI) til Kommissionen

(17. september 2003)

Om:   Krænkelse af religionsfriheden i Kina over for medlemmer af Falun Gong-bevægelsen

Af en meddelelse fra det nationale kinesiske nyhedsbureau Xinhua fremgår det, at regeringen i Peking agter at fortsætte forfølgelsen af Falun Gong-bevægelsen. Denne bevægelse beskrives som en »skadelig«, »asocial« og »antividenskabelig kult«. I kommunikeet kan man læse følgende:

Resultaterne af denne type opgave — som regeringen i Peking således fortsat påtager sig — er følgende: 1 600 tilhængere af Falun Gong-bevægelsen er blevet tortureret og banket til døde; 500 er blevet idømt fængselsstraffe på over tyve år; 1 000 er blevet indlagt på psykiatriske institutioner; 25 000 er blevet indespærret i arbejdslejre dømt til at følge »genopdragelses«-programmer; 100 000 er blevet fængslet, uden at der er ført sag mod dem.

Vil Kommissionen oplyse følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Chris Patten

(22. oktober 2003)

Kommissionen takker de ærede medlemmer for oplysningerne om de kinesiske myndigheders politik over for Falun Gong-bevægelsen.

Respekten for menneskerettighederne er et grundlæggende element i Unionens politik udadtil. Unionen er i denne forbindelse særlig opmærksom på menneskerettigheds-situationen i Kina, specielt inden for rammerne af den bilaterale dialog, som Unionen har ført med Kina siden 1996. Tros- og forsamlingsfrihed er blandt de emner, der i første række behandles under dialogen. Unionen har i sine kontakter med de kinesiske myndigheder hyppigt rejst spørgsmålet med tilhængerne af Falun Gong-bevægelsen, som forfølges på grund af deres tro. Kommissionen er underrettet om den amerikanske lov af 1998 om trosfrihed. I Kinas tilfælde vil den fortsat fortrinsvis benytte dialogen som det mest egnede middel til at gøre sine synspunkter gældende over for den kinesiske part.

----

----

(2004/C 65 E/232)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2785/03

af Armando Cossutta (GUE/NGL) til Kommissionen

(17. september 2003)

Om:   Dødelige arbejdsulykker (»hvide mord«)

Der sker stadig oftere ulykker på arbejdspladserne. Antallet af dødelige arbejdsulykker og antallet af alvorligt sårede og invaliderede arbejdstagere stiger stadig. Den fremherskende årsag til disse arbejdsulykker kan dels tilskrives virksomhedernes manglende overholdelse af bestemmelserne om sikkerhed på arbejdspladsen, dels den stadig mere hysteriske forøgelse af arbejdsrytmen og arbejdsbyrden, og af disse årsager betegnes sådanne ulykker (på italiensk) med rette »hvide mord«.

I betragtning af, at Kommissionen må basere et indgreb på dette område på et retsgrundlag, kan den skønne, at forskellige bestemmelser vedrørende disse »hvide mord«, herunder det strafferetlige ansvar, influerer på forvridningen af konkurrencereglerne.

Hvilke initiativer agter Kommissionen at tage for at harmonisere bestemmelserne om sikkerhed på arbejdspladsen, det strafferetlige ansvar, som påhviler forsømmelige arbejdsgivere, der er skyld i disse »hvide mord«, og erstatningen til ofrenes familier?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(15. oktober 2003)

Kommissionen er enig med det ærede medlem i, at reduktionen af antallet af arbejdsulykker, og i særdeleshed dødsulykker, skal prioriteres. I overensstemmelse med dette pålægger Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (1) arbejdsgiveren at have en vurdering af risici for sikkerheden og sundheden under arbejdet til sin rådighed. Abejdsgiveren skal opfylde disse forpligtelser ved at træffe de nødvendige foranstaltninger til beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, herunder aktiviteter til forebyggelse af erhvervsbetingede risici, til oplysning og til oplæring samt tilrettelæggelse af en ordning og tilvejebringelse af de nødvendige midler.

Desuden skal arbejdsgiveren, som fastsat i direktivet, føre en liste over arbejdsulykker, der for arbejdstageren har medført arbejdsudygtighed i mere end tre arbejdsdage. Samme direktiv foreskriver, at arbejdsgiveren skal udarbejde — til brug for den kompetente myndighed og i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis — rapporter om de arbejdsulykker, der har ramt arbejdstagerne.

Flere andre arbejdsmiljødirektiver spiller en rolle med hensyn til forebyggelse af arbejdsulykker. For eksempel: Rådets direktiv 89/654/EØF af 30. november 1989 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdsstedet (2) og Rådets direktiv 89/655/EØF af 30. november 1989 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet (2).

Som det ærede medlem ved, skal EU's direktiver om arbejdsmiljø gennemføres i national lovgivning. Det er de nationale myndigheders ansvar at sikre fyldestgørende kontrol og tilsyn med gennemførelse af den nationale lovgivning. Kommissionen har ingen beføjelser på det strafferetlige område eller med hensyn til erstatningsordninger ved arbejdsulykker, der fuldt og helt hører under de nationale myndigheders ansvar.

----

(1)EFT L 183 af 29.6.1989.

(2)EFT L 393 af 30.12.1989.

----

----

(2004/C 65 E/233)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2786/03

af Manuel dos Santos (PSE) til Kommissionen

(17. september 2003)

Om:   Revision af Stabilitets- og Vækstprogrammet

De portugisiske myndigheder har informeret offentligheden om, at de har givet Kommissionen meddelelse om et budgetunderskud for indeværende år på 2,944 % af BNP.

Denne procentværdi kan kun nås, hvis man medregner en række ekstraordinære indtægter, som med garanti ikke kan gentages.

Blandt disse indtægter kan man finde regeringens hensigt om at indlemme CTT's »pensionsfond« i de offentlige indtægter til en værdi af henved 930 millioner EUR, hvilket svarer til 0,7 % af BNP.

Efter sigende skal man allerede have ansøgt Kommissionen om tilladelse til denne finansoperation.

I konsekvens af ovenstående spørger jeg:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(13. oktober 2003)

Den 1. september 2003 meddelte Portugal Kommissionen, at det offentlige underskud i 2003 var 2,9 % af bruttonationalproduktet (BNP). De portugisiske myndigheder oplyste endvidere, at denne fremskrivning inkluderer 930 mio. EUR (svarende til 0,7 % af BNP), der skal betales af den offentlige virksomhed CTT til Caixa Geral de Aposentações (de offentlige ansattes socialsikringsordning). Dette beløb er betaling for overførsel af pensionsforpligtelser til fordel for ansatte i CTT, der har status som offentligt ansatte.

De underskudstal, der indberettes til Kommissionen af medlemsstaterne, og som danner grundlag for at vurdere, om stabilitets- og vækstpagten overholdes, skal udarbejdes i overensstemmelse med reglerne i det europæiske national- og regionalregnskabssystem (eller ENS 95) (1). Hvis ENS 95-reglerne ikke dækker en bestemt transaktion, træffer Eurostat beslutning om den pågældende regnskabsmæssige behandling på Kommissionens vegne i overensstemmelse med den kodeks for bedste praksis vedrørende indsamling og indberetning af data inden for rammerne af proceduren for uforholdsmæssigt store underskud, der blev vedtaget af Rådet den 18. februar 2003. Proceduren, der fører til beslutningen om regnskabsbehandlingen, indebærer normalt, at der nedsættes en lille teknisk task force, og at Udvalget for Penge-, Kreditmarkeds-og Betalingsbalancestatistik høres. Proceduren kan enten indledes efter anmodning fra medlemsstaterne eller Kommissionen (Eurostat).

ENS 95 indeholder ikke klare retningslinjer for den regnskabsmæssige behandling af transaktioner, der involverer lump-sum betalinger til det offentlige i forbindelse med overtagelse af fremtidige pensions-forpligtelser. Det blev derfor i april 2003 besluttet at afklare den regnskabsmæssige behandling af disse transaktioner og at iværksætte ovennævnte procedure. En task force — med en repræsentant for det portugisiske statistiske institut — trådte sammen i juni 2003, og Udvalget for Penge-, Kreditmarkeds- og Betalingsbalancestatistik vil blive hørt om kort tid. Beslutningen om den regnskabsmæssige behandling af disse transaktioner vil blive offentliggjort i efteråret, men den nøjagtige dato er ikke fastsat.

----

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 2223/96 af 25. juni 1996 om det europæiske national- og regionalregnskabssystem i Det Europæiske Fællesskab, EFT L 310 af 30.11.1996.

----

----

(2004/C 65 E/234)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2798/03

af Alexander de Roo (Verts/ALE), Dorette Corbey (PSE) og Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) til Kommissionen

(19. september 2003)

Om:   Sikre el-installationer i campingvogne

Ifølge to artikler i Algemeen Dagblad (af hhv. 6. og 8. september 2003) opfylder el-installationerne i de fleste campingvogne ikke EUs sikkerhedsbestemmelser. I 34 ud af 40 mærker campingvogne mangler CE-mærket. I Nederlandene findes der i alt 433 000 campingvogne. De hyppigst optrædende fejl er manglende fejlstrømafbrydere, utilstrækkeligt ventilerede strømvekslere, ikke korrekt monterede eller uisolerede kabler, samt konnektorer. Som følge af disse mangler kan der opstå meget farlige situationer for de personer, og navlig børn, som opholder sig i campingvognen.

Deler Kommissionen den opfattelse, at der i Nederlandene og andre medlemsstater i stor stil afviges fra direktiv 93/68/EØF (1)?

Kan Kommissionen oplyse, hvorvidt direktivet om produktansvar finder anvendelse på campingvogne med uduelige el-installationer, og hvilke konsekvenser kan dette forhold have i tilfælde af ulykker?

Kan Kommissionen oplyse, hvordan og af hvilken instans der i de forskellige medlemsstater føres kontrol med overholdelsen af direktiv 93/68/EØF og anden relevant lovgivning?

Hvilke skridt har Kommissionen i de seneste år taget for at kontrollere om medlemsstaterne — og navnlig Nederlandene — overholder direktiv 93/68/EØF og hvorvidt har Kommissionen bemærket, at de nederlandske myndigheder ikke har ført kontrol med sektoren for campingvogne, som spiller en meget vigtig rolle for hollændernes ferieliv, og hvilke skridt har dette i bekræftende fald givet anledning til?

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen at træffe overfor myndighederne samt producenter og importører af campingvogne for at bringe denne farlige situation under kontrol og forebygge den?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(20. oktober 2003)

Der findes på nuværende tidspunkt ingen specifikke fællesskabsbestemmelser om de tekniske standarder, som el-installationer i campingvogne skal leve op til. Disse bestemmelser henhører under den nationale lovgivning i medlemsstaterne.

Det skal nævnes, at artiklen i den nederlandske presse både omhandler sikkerhedsstandarderne for elinstallationer og sikkerhedsstandarderne for selve det elektriske materiel.

Rådets direktiv 73/23/EØF af 19. februar 1973 (2) om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser, ændret ved Rådets direktiv 93/68/EØF af 22. juli 1993 (3) om CE-mærkning, finder således generel anvendelse over for alt elektrisk materiel, uanset om det befinder sig i en campingvogn eller ej, med en vekselstrømsspænding på mellem 50 og 1000 volt eller en jævnstrømsspænding på mellem 75 og 1500 volt.

I henhold til de generelle bestemmelser i direktiv 73/23/EØF kan elektrisk materiel kun bringes i handelen, hvis det lever op til de tekniske forskrifter i direktivet, og såfremt det er fremstillet i overensstemmelse med de tekniske sikkerhedsforskrifter, der er gældende i Fællesskabet, og ved korrekt installation og vedligeholdelse samt anvendelse i overensstemmelse med dets formål ikke bringer sikkerheden for personer, husdyr og ejendom i fare. CE-mærkningen bekræfter, at disse bestemmelser overholdes.

Rådets direktiv 92/59/EØF af 29. juni 1992 (4) om produktsikkerhed i almindelighed finder generel anvendelse over for alle produkter, med mindre en specifik fællesskabsforskrift indeholder bestemmelser, der omhandler visse sikkerhedsaspekter eller risikokategorier i forbindelse med de pågældende produkter. Hvis det er tilfældet, er det disse bestemmelser, der finder anvendelse for de pågældende sikkerhedsaspekter eller risici.

Rådets direktiv 70/156/EØF af 6. februar 1970 (5) om godkendelse af motordrevne køretøjer dækker aspekter vedrørende køretøjers konstruktion set ud fra et færdselssikkerhedsmæssigt perspektiv. Hvad specifikt angår påhængskøretøjer, er der ingen af de særdirektiver, som gennemføres i medfør af direktiv 70/156/EØF, der vedrører elektricitetssikkerhedsudstyr med undtagelse af direktivet om elektromagnetisk kompatibilitet, som er begrænset til at omfatte elektroniske systemer til kontrol af bremsning.

Direktiv 70/156/EØF fritager på ingen måde fra anvendelse af andre fællesskabsbestemmelser som f.eks. direktiv 73/23/EF om elektrisk materiel eller direktiv 92/59/EØF vedrørende andre anvendelses- og risikoformer.

I tilfælde af ulykker, som skyldes manglende overholdelse af direktiv 73/23/EØF eller direktiv 92/59/EØF, påhviler det eksperter og de kompetente domstole at fastlægge skyldsspørgsmålet.

Medlemsstaterne bærer ansvaret for anvendelsen af direktiverne i praksis (herunder navnlig direktiv 93/68/EØF). De skal fastlægge de administrative og tekniske procedurer med henblik på at sikre, at fællesskabslovgivningen anvendes korrekt.

Kommissionen træffer de nødvendige foranstaltninger i henhold til EF-traktaten, hvis det viser sig, at fællesskabslovgivningen ikke anvendes korrekt.

----

(1)EFT L 220 af 30.8.1993, s. 1.

(2)  Rådets direktiv 73/23/EØF af 19. februar 1973 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser, EFT L 77 af 26.3.1973.

(3)  Rådets direktiv 93/68/EØF af 22. juli 1993 om ændring af direktiv 87/404/EØF (simple trykbeholdere), 88/378/EØF (sikkerhedskrav til legetøj), 89/106/EØF (byggevarer), 89/336/EØF (elektromagnetiske kompatibilitet), 89/392/EØF (maskiner), 89/686/EØF (personlige værnemidler), 90/384/EØF (ikke-automatiske vægte), 90/385/EØF (aktive, implantable medicinske anordninger), 90/396/EØF (gasapparater), 91/263/EØF (terminaludstyr), 92/42/EØF (nye varmtvandskedler, der anvender flyvende eller luftformigt brændsel) og 73/23/EØF (elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser), EFT L 220 af 30.8.1993.

(4)  Rådets direktiv 92/59/EØF af 29. juni 1992 om produktsikkerhed i almindelighed, EFT L 228 af 11.8.1992.

(5)  Rådets direktiv 70/156/EØF af 6. februar 1970 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om godkendelse af motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer dertil, EFT L 42 af 23.2.1970.

----

----

(2004/C 65 E/235)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2814/03

af Elisabeth Jeggle (PPE-DE) til Kommissionen

(19. september 2003)

Om:   Gebyrer for pengeoverførsler mellem Tyskland og Storbritannien

Siden 1. juli 2003 har der — i hvert fald i Tyskland — været omsat en EU-bestemmelse, der fastsætter samme gebyrer for pengeoverførsler til andre EU-lande som for indenlandske overførsler. Det skulle betyde besparelser for forbrugeren.

En tysk borger har overført 50 EUR til Storbritannien og har for det betalt 3 EUR i gebyr til den tyske bank og yderligere 10 GBP til »Alliance Leicester International«.

Før 1. juli betalte borgeren kun 7,50 EUR for en overførsel på 50 EUR.

På denne baggrund følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(30. oktober 2003)

----

(1)EFT L 344 af 28.12.2001.

----

----

(2004/C 65 E/236)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2816/03

af Joan Vallvé (ELDR) til Kommissionen

(19. september 2003)

Om:   EF-initiativer

Det Europæiske Råd vedtog på sit møde i Berlin i marts 1999 bevillingerne til strukturfondene og EF-initiativerne for perioden 2000-2006.

EF-initiativerne fungerer som støtte for de politikker af europæisk dimension, som EU gennemfører. Det er interventioner, som Kommissionen foreslår medlemsstaterne for at løse specifikke problemer, der findes overalt inden for EU.

De supplerer arbejdet med de EF-støtterammer (MCA) og enhedsprogrammeringsdokumenter (DOCUP), som Kommissionen og medlemsstaterne har forhandlet med udgangspunkt i regionale eller nationale udviklingsplaner.

I perioden 2000-2006, hvor Kommissionen har ønsket at øge EF-initiativernes europæiske dimension og styrke deres komplementaritet til de prioriterede mål, vil der blive gennemført fire EF-initiativer, som hver finansieres af en af strukturfondene:

Der er risiko for, at medlemsstaterne vil påberåbe sig nogle af disse EF-initiativer, fordi de opfatter dem som interne politikker.

Hvad mener Kommissionen om en renationalisering af EF-initiativerne og nærmere bestemt af Interreg III, linje A om grænseoverskridende samarbejde?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(23. oktober 2003)

Kommissionen vil stille forslag til en samhørighedspolitik for tiden efter 2006 i den tredje samhørigheds-rapport, som forventes at blive offentliggjort inden udgangen af indeværende år. Det er endnu for tidligt at gøre sig overvejelser over, hvad forslagene kommer til at indeholde, men der vil blive taget hensyn til indlæggene i debatten om den fremtidige samhørighedspolitik, som Kommissionen lancerede i januar 2001 med offentliggørelsen af den anden samhørighedsrapport. Europa-Parlamentet har været inddraget i denne debat. Blandt Kommissionens forslag vil der også være forslag vedrørende fremtidige EF-initiativer under hensyntagen til den merværdi, de kan yde til interventioner, der støttes i henhold til de generelle regionaludviklingsprogrammer.

----

----

(2004/C 65 E/237)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2818/03

af Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) til Kommissionen

(19. september 2003)

Om:   Forpligtelsesbevillinger for Grækenland under Samhørighedsfonden og udnyttelsen af disse

Kan Kommissionen oplyse, hvordan det indtil nu forholder sig med forpligtelsesbevillingerne for Grækenland under Samhørighedsfonden og udnyttelsen af disse for 2003? Finder Kommissionen, at situationen er tilfredsstillende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(21. oktober 2003)

Kommissionen kan meddele det ærede medlem, at forpligtelsesbevillingerne pr. 30. september 2003 under Samhørighedsfonden for Grækenland for 2003 udgjorde 167 mio.EUR, hvortil kan lægges 29 mio.EUR, som er under gennemførelse, og et ekstra beløb på 53 mio. EUR til nye projekter, som befinder sig i den endelige behandlingsfase.

Kommissionen har anmodet de græske myndigheder om så hurtigt som muligt at fremkomme med nye anmodninger om medfinansiering, således at der kan indgås forpligtelser for de 612 mio. EUR, der svarer til det vejledende beløb, som Grækenland skal disponere over på 2003-budgettet. De græske myndigheder har bekræftet, at de meget snart vil fremkomme med nye anmodninger af tilstrækkeligt omfang til, at beløbet på 612 mio. EUR vil kunne opbruges.

----

----

(2004/C 65 E/238)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2820/03

af Geoffrey Van Orden (PPE-DE) til Kommissionen

(19. september 2003)

Om:   Separate nummerplader til påhængsvogne

Nederlandene har indført en ny lov, der kræver, at hver påhængsvogn (stor eller lille, samt campingvogne, etc.) forsynes med en separat nummerplade med eget nummer, der monteres på det sædvanlige sted.

Det Forenede Kongerige er en af de to EU-medlemsstater, der ikke har et separat registreringssystem for påhængsvogne.

Så vidt det er spørgeren bekendt, vil de nederlandske myndigheder kræve, at britiske vognmænd ansøger om et midlertidigt nederlandsk registreringsnummer, et såkaldt »BO-nummer«, for at få tilladelse til at transportere varer/last gennem landet.

Det Forenede Kongerige har et glimrende system med ID-numre for hver enkelt påhængsvogn, ved hjælp af hvilket myndighederne kan spore en hvilken som helst påhængsvogn og dens ejer.

Betragter Kommissionen en medlemsstats indførelse af supplerende registreringskrav til vognmænd, der opfylder registreringskravene i deres hjemland, som en hindring for personers og varers frie bevægelighed inden for EU?

Hvad agter Kommissionen i bekræftende fald at gøre for at forhindre dette?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Fritz Bolkestein

(29. oktober 2003)

Kommissionen var endnu ikke bekendt med den nye nederlandske lov, der kræver, at hver påhængsvogn, som ikke er registreret særskilt, skal forsynes med et midlertidigt nederlandsk registreringsnummer for at kunne transportere varer/last gennem Nederlandene. Ydermere synes det, på basis af den information, som for tiden er til rådighed, at registreringsproceduren ikke er tilgængelig for vognmænd etableret i andre medlemsstater.

Det er nødvendigt for Kommissionen at undersøge denne nye lov grundigere for at finde ud af, om den er forenelig med principperne om fri bevægelighed for varer og transporttjenester. Om nødvendigt vil Kommissionen indlede en traktatbrudssag mod Nederlandene for at fjerne eventuelle uberettigede hindringer for den frie bevægelighed for varer og transporttjenester, som måtte opstå som resultat af denne lov.

Kommissionen vil holde det ærede medlem underrettet om denne sags videre forløb.

----

----

(2004/C 65 E/239)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2822/03

af Theresa Villiers (PPE-DE) til Kommissionen

(19. september 2003)

Om:   Malkekvægs velfærd

Nutidens malkekvæg opdrættes med henblik på opnåelse af en meget høj mælkeydelse. Køerne får som følge heraf en række sundheds- og velfærdsproblemer, herunder stofskiftebetinget sult, da det er svært for dem at indtage tilstrækkelig føde til at opveje de høje mælkeydelser; fordøjelsesproblemer; større forekomst af lammelser, samt dødelige produktionsrelaterede sygdomme. Efter ca. fire eller færre produktionsår er køerne ofte kronisk udmattede, lider under et alvorligt huldtab og nedslagtes.

Vil Kommissionen henstille til Den Europæiske Fødevaremyndighed at anmode Den Stående Komité for Fødekæden og Dyresundhed at udarbejde en betænkning om malkekvægs sundhed og velfærd?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(22. oktober 2003)

Det vil være det ærede medlem bekendt, at den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) blev oprettet ved Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (1) som et uafhængigt videnskabeligt referenceforum, hvorfra Kommissionen kan indhente videnskabelige udtalelser. Et videnskabeligt udvalg og diverse videnskabelige paneler, herunder et panel for dyrs sundhed og velfærd, er blevet oprettet af EFSA for at afgive disse videnskabelige udtalelser.

Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed er et forskriftsudvalg, der består af repræsentanter for medlemsstaterne med en repræsentant for Kommissionen som formand, der rådgiver om implementering af lovgivningsmæssige bestemmelser.

Det skal bemærkes, at Den Videnskabelige Komité for Dyrs Sundhed og Trivsel i 1999 vedtog en rapport om aspekter vedrørende dyrs trivsel ved brug af bovin somatotropin, der indeholdt et specifikt afsnit, som beskrev trivselsproblemer hos malkekvæg med høj mælkeydelse. Flere forskningsprojekter, finansieret under Fællesskabets femte rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling har også behandlet problemstillingen om malkekvægs sundhed og trivsel. Specifikt støtter Kommissionen for tiden forskning i lammelser hos malkekvæg og i malkekvægs ernæring gennem bedre udnyttelse af græsningsarealer. Kommissionen støtter også projekter om genetiske aspekter i forbindelse med mastitis og mælkeproduktion. Forskning, som relaterer sig mere til generel trivsel, såsom kvægtransport, har også stor betydning for malkekvæg.

----

(1)EFT L 31 af 1.2.2002.

----

----

(2004/C 65 E/240)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2825/03

af Nelly Maes (Verts/ALE) til Kommissionen

(23. september 2003)

Om:   Sproglig mangfoldighed

I handlingsplanen 2004-2006 om fremme af sprogindlæring og sproglig mangfoldighed nævnes der ofte også læring af »regionale sprog« og »mindretalssprog«. Ifølge denne skal nationale og regionale myndigheder opfordres til at lægge vægt på støtte til sprogsamfund, hvor antallet af mennesker, der taler deres modersmål (»native speakers«), aftager fra generation til generation. Disse sprog hører også til den europæiske kulturarv.

Skal man overlade det til medlemsstaternes gode vilje at beskytte disse sprog?

Skal Den Europæiske Union ikke selv spille en aktiv rolle i støtten til læreruddannelser og skoler, som påtager sig denne opgave?

Hvilke midler har Den Europæiske Union til at tilskynde medlemsstaterne hertil, såfremt de ikke i tilstrækkelig grad fremmer denne kulturarv?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(23. oktober 2003)

Kommissionen deler det ærede medlems opfattelse af, at de regionale sprog og mindretalssprogene er en del af den europæiske kulturarv.

På kulturområdet handler Kommissionen imidlertid i medfør af de kompetencer, den har i henhold til artikel 151 i EF-traktaten, hvor det hedder, at »Fællesskabet skal ved sin indsats fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og om nødvendigt støtte og udbygge medlemsstaternes indsats ...«.I kraft af subsidiaritetsprincippet ligger ansvaret for beskyttelsen af de regionale sprog og mindretalssprogene hos medlemsstaterne.

I henhold til artikel 149 i EF-traktaten bidrager Fællesskabet til udviklingen af et højt uddannelsesniveau ved at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og om nødvendigt at støtte og supplere disses indsats. Målene for Fællesskabets indsats er blandt andet »at udvikle den europæiske dimension på uddannelsesområdet, navnlig gennem undervisning i og udbredelse af medlemsstaternes sprog«. Uddannelsesinstitutioner, der udbyder undervisning på et regionalt sprog eller et mindretalssprog, kan deltage i Socrates/Comenius-aktioner på samme måde som andre uddannelsesinstitutioner. Undervisningen i disse sprog kan også være genstand for samarbejdsprojekter mellem institutioner, der uddanner undervisere, finansieret via Socrates/Comenius, som også uddeler uddannelseslegater til undervisere. Det er i denne forbindelse kun fremmedsprogskurser, der i henhold til afgørelsen om etablering af Sokrates-programmet er begrænset til de officielle EU-sprog samt irsk og luxembourgsk.

Som det fremgår af punkt III, 1.1, i Kommissionens handlingsplan til fremme af sprogindlæring og sproglig mangfoldighed, er det hensigten at afholde en konference i 2005 for at fremme samarbejdet på områder, der har betydning for »regionale sprog« og »mindretalssprog« i uddannelsessystemerne.

----

----

(2004/C 65 E/241)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2828/03

af Kathleen Van Brempt (PSE) til Kommissionen

(23. september 2003)

Om:   Holdbarheden af brændbare cd'er

Vigtige data på cd'er er i praksis ikke altid langtidsholdbare. Af en test foretaget af det nederlandske IT-tidskrift PC-Active fremgår det, at data på hjemmebrændte cd'er kan blive ulæselige inden for to år. PC-Active har foretaget en kvalitetsundersøgelse, der omfattede 30 mærker af brændbare cd'er. I tyve måneder blev disse cd'er opbevaret i originalindpakningen i et lukket skab. Derefter blev cd'ernes tilstand afprøvet ved hjælp af en professionel analyzer. Af testen fremgik det, at visse cd'er var blevet helt og andre delvis ulæselige. Data indlæst på cd'en tyve måneder forinden kunne ikke længere læses. Det drejede sig om kendte og mindre kendte producenter. Ikke desto mindre hævder producenter af cd'er, at deres produkter har en holdbarhed på mindst 10 år. Visse producenter hævder sågar en holdbarhed på et århundrede.

Er Kommissionen bekendt med denne undersøgelse?

Agter Kommissionen at gøre noget i anledning af undersøgelsens resultater? I bekræftende fald, hvad?

I benægtende fald, hvorfor ikke? Mener Kommissionen, at erklæringerne om cd'ers holdbarhed er misvisende?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(28. oktober 2003)

Kommissionen er ikke blevet informeret om denne undersøgelse om holdbarheden af cd-rom'er og har ingen beføjelser til at gribe ind i konkrete tilfælde.

Kommissionen vil dog gerne informere det ærede medlem om, at i forhold mellem erhvervsdrivende og forbrugere kan de oplysninger om varers konkrete egenskaber, der er afgivet offentligt om dem af sælgeren, producenten eller dennes repræsentant, være afgørende for, om varerne er i overensstemmelse med aftalen. Varerne skal frem for alt være i overensstemmelse med købsaftalen (betragtning 7 af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF af 25. maj 1999 om visse aspekter af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed (1)). I henhold til direktivets artikel 2, stk. 2, litra d), formodes varer at være i overensstemmelse med aftalen, hvis de har den beskaffenhed og brugbarhed, der er sædvanlig for varer af samme type under hensyntagen til de oplysninger om deres konkrete egenskaber, der er afgivet offentligt, navnlig i reklamer eller gennem mærkning.

En cd-roms levetid og holdbarheden af data, der er indlæst derpå, kan betegnes som konkrete egenskaber. Hvis disse konkrete egenskaber ikke er tilfredsstillende, har forbrugeren ret til at få forbrugsvaren bragt i overensstemmelse med købsaftalen ved afhjælpning eller omlevering, til at bede om et afslag i prisen eller til at hæve købet ifølge direktivets artikel 3. Forbrugeren kan benytte sig af denne juridiske garanti for en minimumsperiode af to år fra varens levering.

Falske påstande om varers kvalitetsaspekter kan også være vildledende ifølge Rådets direktiv 84/450/EØF af 10. september 1984 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om vildledende reklame (2) ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/55/EF af 6. oktober 1997 (3) for at medtage sammenlignende reklame. Det er op til de nationale myndigheder at fastslå, hvorvidt de påstande om læsbarheden af cd-rom'er, som det ærede medlem henviser til, er vildledende efter betydningen i dette direktiv. Mere generelt er det op til de nationale myndigheder og ikke Kommissionen at håndhæve fællesskabslovgivning og national lovgivning med sigte på forbrugerbeskyttelse.

----

(1)EFT L 171 af 7.7.1999.

(2)EFT L 250 af 19.9.1984.

(3)EFT L 290 af 23.10.1997.

----

----

(2004/C 65 E/242)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2829/03

af Jan Mulder (ELDR) til Kommissionen

(23. september 2003)

Om:   Omkostningerne i forbindelse med udbrud af mund- og klovsyge

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(31. oktober 2003)

Hvad angår det ærede medlems spørgsmål kan Kommissionen henvise til det nye direktiv om EF-foranstaltninger til bekæmpelse af mund- og klovesyge, som blev vedtaget af Rådet den 29. september 2003 (1).

Med dette nye direktiv tages der hensyn til Parlamentets beslutning af 12. december 2002. Der tages endvidere hensyn til en række henstillinger, som er formuleret af Parlamentet, Regionsudvalget og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg under høringsprocessen.

Inden de enkelte spørgsmål besvares, skal det understreges, at de grundlæggende principper for det nyligt vedtagne direktiv forbliver uændrede sammenlignet med de foranstaltninger, der fastsattes ved Rådets direktiv 85/511/EØF af 18. november 1985 om fællesskabsforanstaltninger til bekæmpelse af mund- og klovesyge (2), dog fremover med mere fokus på brugen af nødvaccination. På Rådsmødet den 12. juni 2003 vedtog landbrugsministrene derfor at bevare de eksisterende principper for EF-tilskud til medlemsstaternes udgifter til kontrol med og udryddelse af mund- og klovesyge jf. Rådets beslutning 90/424/EF af 26. juni 1990 om visse udgifter på veterinærområdet (3).

----

(1)  http://register.consilium.eu.int/pdf/en/03/st12/st12430-ad01en03.pdf.

(2)EFT L 315 af 26.11.1985.

(3)EFT L 224 af 18.8.1990.

----

----

(2004/C 65 E/243)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2830/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(18. september 2003)

Om:   Græske jernbaner

Moderniseringen af de græske jernbaner har til stadighed været mål for strukturinterventioner, og er indgået i alle de foregående støtteprogrammer. Finder Kommissionen, at programmet »jernbaner« under den anden fællesskabsstøtteramme er blevet gennemført tilfredsstillende? Hvad er udnyttelsesgraden af midlerne i forhold til det oprindelige og det reviderede projektbudget? Hvilke oplysninger råder den over vedrørende gennemførelsen af projektet? Hvilke jernbaneprojekter er blevet finansieret i fællesskab af den tredje fællesskabsstøtteramme og Samhørighedsfonden for programperioden 2002-2006? Hvad er udnyttelsesgraden for disse midler?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(16. oktober 2003)

Den Europæiske Regionaludviklingsfonds (EFRU) operationelle program (OP) for 1994-1999 for modernisering af de græske jernbaner og de hertil knyttede samhørighedsfondsprojekter er nu ved at blive afsluttet rent administrativt. Den samlede programmerede EFRU-støtte til det operationelle program for jernbaner for 1994-1999 androg 394 mio. EUR, hvoraf ca. 92 % er udbetalt. Fra Samhørighedsfonden blev der for 1994-1999 bevilget 546 mio. i støtte til de græske jernbaneprojekter, hvoraf der hidtil er udbetalt ca. 86 %. Disse projekter vedrørte hovedsagelig moderniseringen af vigtige strækninger af Korinth-Athen-Thessaloniki-jernbanelinjen samt forbundne linjer (som f. eks. Thessaloniki-Alexandroupolis og Paleofarsala-Kalambaka).

Kommission har omhyggeligt overvåget den fysiske gennemførelse af og kontraktforvaltningen for visse vigtige projekter i samarbejde med de nationale myndigheder. Der var her navnlig tale om sporarbejder, herunder opførelsen af tunneller og broer (f. eks. ved Kallidromo, Tembi og Platamon) samt om projektet for elektrificifering af linjen. Kommissionen har også gennemført et antal revisioner og indhentet en række udtalelser fra eksperter. Resultatet heraf vil der blive taget hensyn til ved den igangværende afslutning af programmet og projekterne herunder. Udnyttelsesgraden for perioden 1994-1999 vil afhænge heraf.

De fleste af de store jernbaneprojekter, der blev iværksat i den foregående finansieringsperiode, er store langtidsinvesteringer, som først vil blive afsluttet under det operationelle program for jernbaner, lufthavne og bytransport for 2000-2006 og samhørighedsfondsjernbaneprojekterne for finansieringsperioden for 2000-2006. I indeværende periode omfatter de nye perioder moderniseringen af jernbanestrækningen Korinth-Patras og opførelsen af et jernbanenet til Athens forstæder.

----

----

(2004/C 65 E/244)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2836/03

af Ulla Sandbæk (EDD) til Kommissionen

(18. september 2003)

Om:   Hiv og Kommissionens støtte til udvikling af microbicider til overkommelige priser

Kan Kommissionen i betragtning af den alarmerende stigning i antallet af hiv-smittede kvinder og piger og det klare behov for kvindekontrolleret forebyggelse oplyse, hvor stor støtte den i øjeblikket ved hjælp af forskellige instrumenter yder til udviklingen af en sikker og effektiv microbicide til en overkommelig pris?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(16. oktober 2003)

Under det sjette rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling (2002-2006) fokuseres der via en aktionslinje under prioritering 1 vedrørende biovidenskab, genomforskning og bioteknologi i sundhedens tjeneste på overførbare fattigdomsrelaterede sygdomme.

Med denne aktionslinje ydes der over to forskellige søjler støtte til forskning i microbicider.

For det første ydes der støtte til projekter, der udvælges via de almindelige udbudsprocedurer med anvendelse af de to nye instrumenter (ekspertisenetværk og integrerede projekter). I den første indkaldelse af forslag blev der evalueret to integrerede projekter vedrørende microbicider, som nu er i kommissions-forhandlingsfasen. Disse projekter skulle løbe over en femårig periode og udmøntes i udviklingen af andengenerationsmicrobicider. Det ene projekt har til formål at skabe et udviklingsforløb, der ville gøre det muligt at udvælge egnede emner fra en bred vifte af potentielt effektive agenser.

Det andet projekt vedrører målrettede foranstaltninger til kliniske fase 1-forsøg med en særlig, ny klasse af microbicider.

De pågældende konsortier samler europæiske nøgleaktører på området microbicider af relevans for human immundefekt-virus (HIV). Integreringen af og komplementariteten mellem disse to strategier stiller Europa i en stærk strategisk position.

For det andet er partnerskabet mellem europæiske lande og udviklingslande vedrørende kliniske forsøg (EDCTP), et fælles program med deltagelse af medlemsstaterne og Norge, netop blevet søsat med henblik på at få udviklet nye kliniske midler til bekæmpelse af HIV/erhvervet immundefekt syndrom (AIDS), malaria og tuberkulose via et langsigtet partnerskab mellem Europa og udviklingslandene. HIV-relevante microbicider kunne fremover underkastes kliniske forsøg inden for rammerne af EDCTP-programmer i Afrika. Aktionerne under Fællesskabets folkesundhedsprogram omfatter ikke — hvilket heller ikke er meningen — udvikling af lægemidler.

----

----

(2004/C 65 E/245)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2838/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(25. september 2003)

Om:   Ødelæggelse af vejen mellem Paradisia og Tsakonas i Messinia

Den 13 km lange vej mellem Paradisia og Tsakonas i Messinia er blevet finansieret af den første og anden fællesskabsstøtteramme og åbnet i april 2000. I 1995 var der på denne vej allerede konstateret geologisk betingede problemer, og de regionale myndigheder havde fra juli 1995 anmodet Ministeriet for Miljø, Fysisk Planlægning og Offentlige Arbejder om at foretage en geologisk undersøgelse med henblik på genoprettelse, eftersom der var problemer med jordskred af kørebanen. Myndighederne ignorerede anmodningen.

Den 20. marts 2000 blev der udarbejdet en rapport fra en konsulent i Ministeriet for Miljø, Fysisk Planlægning og Offentlige Arbejder, som understregede problemets alvorlige karakter. Der blev anmodet om en genoprettelsesundersøgelse, der blev forelagt den 29. april 2002, og som bekræftede, at der var tale om jordskred af et omfang på omkring 3 000 000 m3. Frem til den 15. januar 2003, som var dagen, hvor »bjerget styrtede sammen«, og vejen blev ubrugelig, blev der ikke truffet nogen som helst foranstaltninger.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(12. november 2003)

Oplysninger fra de græske myndigheder, der er ansvarlige for den daglige forvaltning af projekter støttet af strukturfondene, bekræfter, at det fremgår af en rapport, der blev forelagt den 29. april 2002, at den pågældende vej var truet af et jordskred. På grundlag af rapporten blev der fortaget yderligere undersøgelser, bl.a. med henblik på at evaluere, hvordan man mest effektivt kunne løse det pågældende problem. Mens undersøgelsen stod på, besluttede man den 12. januar 2003, 15 dage før jordskredet, at lukke vejen af sikkerhedsgrunde.

Kontrolorganet, ESPEL, aflagde to besøg på det pågældende projekt, som er dokumenteret ved to rapporter. Jordskredet blev ikke påvist under disse to besøg, og projektet blev erklæret for at være fri for tekniske problemer eller mangler. Efter jordskredet blev projektet og omstændighederne omkring jordskredet undersøgt af tilsynsorganet for offentlige arbejder, som udarbejdede en rapport, der frikendte projektlederne for ansvaret for skaden.

Genoprettelsen af vejen vil blive finansieret udelukkende med græske midler.

----

----

(2004/C 65 E/246)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2841/03

af Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) til Kommissionen

(25. september 2003)

Om:   Sociale ydelser og bopælsret

Der er opstået et problem for en tysk familie, der bor i Nederlandene, og som består af en enlig (fraskilt) mor (50 år) og tre børn (14, 18 og 19 år). Den 19-årige datter har et barn, som både har nederlandsk og tysk statsborgerskab. Familien har allerede boet i Nederlandene i 15 år. Moderen har arbejdet i mere end 8 år som grænsearbejder i Tyskland og er derefter blevet ufrivillig arbejdsløs. Hun modtager i henhold til artikel 71, stk. 1, litra a ii), i forordning (EØF) 1408/71 (1) nederlandsk arbejdsløshedsunderstøttelse. Denne arbejdsløshedsunderstøttelse vil ophøre i løbet af kort tid. I arbejdsløshedsperioden har familien haft ret til børnetilskud og sociale ydelser i Nederlandene, som f.eks. boligtilskud, studiefinansiering, osv. På moderens opholdstilladelse — som blev fornyet under hendes ufrivillige arbejdsløshedsperiode — står der, at hun »er ikke-erhvervsaktiv fællesskabsborger«, og at »opholdstilladelsen ophører, når der gøres krav på offentlig hjælp«. Det nederlandske fremmedpoliti mener, at man efter den lovpligtige arbejdsløshedsunderstøttelses ophør ikke længere har krav på nederlandske socialhjælp. Der kan ganske vist gøres krav på nederlandsk socialhjælp, når moderen og den ældste datter på grund af nederlandsk national ret anmoder om en såkaldt »opholdstilladelse (på ubestemt tid)«. Der skal betales et gebyr på 511 EUR pr. person (for nytilflyttede EU-borgere: 890 euro).

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(30. oktober 2003)

----

(1)EFT L 149 af 5.7.1971, s. 2.

(2)EFT L 142 af 30.6.1970, s. 24.

(3)EFT L 257 af 19.10.1968, s. 2.

(4)EFT L 180 af 13.7.1990.

----

----

(2004/C 65 E/247)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2842/03

af Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) til Kommissionen

(25. september 2003)

Om:   Indførelse af et pantsystem på øldåser i Tyskland

Har Kommissionen kendskab til rapporten fra det uafhængige tyske institut Prognos, som er nået ud til offentligheden, om følgerne af indførelsen af et pantsystem på engangsemballage til drikkevarer i Tyskland (udgifter på op til 1,2 milliarder euro og næsten 10 000 arbejdspladser)?

Drager Kommissionen i anledning af denne rapport den konklusion, at der må gøres en endnu større indsats for at forbedre eller ophæve det tyske pantsystem?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Margot Wallström

(23. oktober 2003)

Kommissionens holdning til den tyske pantordning er kommet til udtryk i de svar, den har givet den 3. juli 2003 på skriftlig forespørgsel E-1549/03 fra hr. Manders (1) og den 29. august 2003 på skriftlig forespørgsel E-2519/03 fra det ærede medlem og fr. Grossetête (2). På indeværende tidspunkt er man i Tyskland ved at træffe foranstaltninger til indførelse af en retur- og indsamlingsordning for engangsemballage, som berøres af den tyske pantordning. Kommissionen følger denne proces på nærmeste hold. Den rapport, det ærede medlem omtaler, vil blive taget i betragtning ved vurderingen af den tyske ordning. På grundlag af resultaterne af denne vurdering vil Kommissionen ikke tøve med at tage de nødvendige skridt for at sikre, at fællesskabslovgivningen overholdes.

----

(1)EUT C 11 E af 15.1.2004, s. 192.

(2)EUT C 33 E af 6.2.2004, s. 267.

----

----

(2004/C 65 E/248)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2852/03

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(26. september 2003)

Om:   Italienske projekter forelagt inden for rammerne af fællesskabshandlingsprogrammet inden for folkesundhed

Det fremgår af oplysninger fra Europa-Kommissionen om projekter finansieret af fællesskabshandlingsprogrammet inden for folkesundhed, at der i tidsrummet 1996 til 2002 i alt er blevet godkendt og finansieret 171 projekter til et samlet beløb på ca. 37 mio. EUR. Af disse 171 projekter er der kun to, der er italienske og som har modtaget støtte på ca. 500 000 EUR.

Kan Kommissionen oplyse, hvor mange italienske projekter der er blevet forelagt inden for rammerne af dette program, idet der f.eks. kun var blevet indsendt nogle få italienske projekter, eller er der nogle tilbagevendende årsager til, at disse projekter ikke er blevet anset for at være egnede?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(29. oktober 2003)

I overensstemmelse med tabellen i bilaget til svaret på det ærede medlems skriftlige forespørgsel E-2386/03 (1) er det rigtigt, at to italienske projekter er finansieret inden for rammerne af programmet til fremme af folkesundhed i perioden 1996-2002, nemlig

Fra Italien blev der i 2002 indgivet 15 projektforslag inden for rammerne af folkesundhedsprogrammet ud af de i alt 78 indkomne forslag (18 projekter blev godkendt).

Udvælgelsen af projekter, der indgives i forbindelse med en indkaldelse, sker alene på grundlag af det indkomne projekts kvalitet og ud fra strenge kriterier, som er gengivet i de forslagsindkaldelser, der offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende. Nationale hensyn kommer ikke i betragtning i projektevalueringen.

Kommissionen gør dog det ærede medlem opmærksom på følgende to forhold:

----

(1)EUT C 33 E af 6.2.2004, s. 259.

----

----

(2004/C 65 E/249)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2867/03

af Brice Hortefeux (PPE-DE) til Kommissionen

(26. september 2003)

Om:   Efterslæb inden for de videregående uddannelser

I løbet af de seneste måneder er vanskelighederne med at få overholdt Stabilitets- og Vækstpagten blevet åbenbare. Man bliver nødt til at konstatere, at de store europæiske politiske og økonomiske retningslinier er faldet til jorden, for så vidt angår væksten.

Hvad der imidlertid er endnu alvorligere er, at Den Europæiske Union ikke støber fundamentet for morgendagens vækst: Vores kollektive efterslæb inden for videregående undervisning, forskning og innovation er meget bekymrende. Mens amerikanerne bruger 3 % af deres BNP på den videregående undervisning, allokerer europæerne kun 1,9 %, og alt peger på, at effekten af hver brugt euro er mindre. Mens amerikanerne er travlt optaget af at opbygge en vidensøkonomi, er vi tilfredse med at fremsætte fromme ønsker om fremtidige resultater. Det umiddelbare perspektiv er således ikke udsigten til det europæiske spring fremad, som stats- og regeringscheferne proklamerede deres vilje til i Lissabon, i foråret 2000, men derimod udsigten til en endnu mere udtalt afkobling fra vækstrytmen.

Agter Kommissionen i denne situation at fremsætte en ny handlingsplan for at vende disse negative tendenser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(31. oktober 2003)

Kommissionen deler det ærede medlems bekymring over EU's dobbelte investeringsunderskud i hhv. videregående undervisning og forskning/innovation, men mener ikke, at man dermed kan konkludere, at de overordnede retningslinjer for medlemsstaternes og Fællesskabets økonomiske politikker er faldet til jorden med hensyn til vækst.

Kommissionen har i adskillige meddelelser (1) af nyere dato givet udtryk for sin bekymring over de utilstrækkelige midler, der bruges til uddannelse og forskning i Europa. Det fremgår af meddelelserne, at når USA bruger meget mere (i % af bruttonationalproduktet, BNP) på disse områder, så skyldes forskellen især manglende investeringer fra den private sektor i Europa. Kommissionen konkluderer i meddelelserne, at det nødvendigt med punktvise stigninger og en mere effektiv udnyttelse af de offentlige midler på disse områder, men at det også er vigtigt at skabe et lovgivningsmæssigt miljø, der er mere gunstigt for private investeringer.

I meddelelserne understreger Kommissionen også de risici, der er forbundet med en sådan situation, og fremhæver, at det er medlemsstaternes ansvar at undgå underfinansiering, som kan være til fare for kvaliteten og relevansen af deres egne uddannelses- og forskningssystemer og dermed for virkeliggørelsen af EU's egne mål og internationale konkurrenceevne. Men det forhold, at vi erkender disse risici, må ikke få os til at glemme, at de kortsigtede vækstudsigter er gunstige, især takket være den makroøkonomiske strategi, som er afspejlet i de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker.

Kommissionen er klar over, at der er behov for mere dristige reformer og investeringer for at rette op på situationen, og vil videreføre sine bestræbelser på at mobilisere medlemsstaterne i den retning. Den har således stillet forslag til en handlingsplan om at øge investeringerne i forskning og udvikling og dermed nå det mål, som Det Europæiske Råd fastsatte på sit møde i Barcelona (2) om inden 2010 at afsætte 3 % af BNP til uddannelse og forskning. Senest har den foreslået en række foranstaltninger for at sætte skub i investeringerne i netværk og viden. Den vil ligeledes gøre opmærksom på (bl.a. i den rapport, der skal forelægges for Rådet i foråret 2004 om gennemførelsen af arbejdsprogrammet for opfølgning af uddannelsessystemernes mål i Europa (3)), at der er behov for at investere mere og bedre i de videregående uddannelser. Mobiliseringen af strukturfondene og Den Europæiske Investeringsbank (bl.a. i form af initiativet Innovation 2010) i indsatsen for at nå målene fra Lissabon vil blive styrket, og fremtidens EU-programmer vil også gå i den retning.

Kommissionen udgiver i foråret 2004 sine konklusioner på de svar, der er indkommet vedrørende meddelelsen om universiteternes rolle i et kundskabernes Europa. Det er ikke på indeværende tidspunkt muligt at sige, om disse vil tage form af en specifik handlingsplan eller en styrkelse af de forskellige aktioner, der er nævnt ovenfor.

----

(1)  Mod et europæisk forskningsrum, KOM(2000) 6, endelig, Mere forskning i Europa — Mod 3 % af BNP, KOM(2002) 0499 endelig, Det europæiske forskningsrum: Et nyt afsæt — Styrke, omlægge, åbne nye perspektiver, KOM(2002) 565 endelig, Effektiv investering i uddannelse og erhvervsuddannelse: en absolut nødvendighed for Europa, KOM(2002) 0779 endelig, og Universiteternes rolle i det europæiske vidensamfund, KOM(2003) 58 endelig.

(2)  Investering i forskning: en handlingsplan for Europa, KOM(2003) 226 af 30. april 2003.

(3)  Detaljeret arbejdsprogram for opfølgning af uddannelsessystemernes mål i Europa, EFT C 142 af 14.6.2002.

----

----

(2004/C 65 E/250)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2869/03

af Margrietus van den Berg (PSE) til Kommissionen

(26. september 2003)

Om:   Partnerskab mellem europæiske lande og udviklingslande om kliniske forsøg (EDCTP)

EDCTP-programmet vil støtte gennemførelsen af kliniske forsøg og styrke samarbejdet mellem forskere i europæiske lande og udviklingslande. Hvordan vil ejendomsretten for produkter, der er udviklet gennem et sådant forskningssamarbejde, blive forvaltet/delt?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Philippe Busquin

(24. oktober 2003)

Under forhandlingerne i Europa-Parlamentet og Rådet, som førte til vedtagelsen af beslutning nr. 1209/2003/EF (1) af 16. juni 2003 om Fællesskabets deltagelse i EDCTP-programmet, tilstræbte man en balance mellem på den ene side at anspore til inddragning af erhvervslivet gennem tilstrækkelig beskyttelse af de intellektuelle ejendomsrettigheder og på den anden side at opnå en let og overkommelig adgang til resultaterne af forskningsaktiviteterne for befolkningen i udviklingslandene. Artikel 2, litra g), genspejler dette kompromis:

Dette princip er blevet overtaget af den nye struktur (en europæisk økonomisk firmagruppe), der oprettedes den 27. juni 2003 i Nederlandene, og som skal stå for gennemførelsen af EDCTP-programmet.

Firmagruppens vedtægter rummer allerede bestemmelser, som genspejler artikel 2, litra g), og kontrakten mellem Kommissionen og firmagruppen vil indebære samme krav. Det er firmagruppens ansvar at sikre, at denne bestemmelse gennemføres sag for sag ved hvert af de kliniske forsøg, den skal finansiere.

Kommissionen vil nøje overvåge firmagruppens gennemførelse af artikel 2, litra g).

----

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 1209/2003/EF af 16. juni 2003 om Fællesskabets deltagelse i et forsknings- og udviklingsprogram, der iværksættes af flere medlemsstater, med det formål at udvikle nye kliniske metoder til bekæmpelse af HIV/AIDS, malaria og tuberkulose gennem et langsigtet partnerskab mellem Europa og udviklingslandene, EUT L 169 af 8.7.2003.

----

----

(2004/C 65 E/251)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2872/03

af Margrietus van den Berg (PSE) til Rådet

(22. september 2003)

Om:   Bjærgning af færgen Le Joola

For et år siden sank færgen Le Joola ud for Senegals kyst. Ulykken kostede 1 863 mennesker livet, heriblandt omkring 30 europæere. Skibet ligger stadig ud for kysten med ligene af ofrene om bord. Trods de efterladtes og Europa-Parlamentets lobbyvirksomhed er det stadig ikke lykkedes at få skibet bjærget. Senegals præsident Wade har for nylig lovet, at han ikke længere vil modsætte sig bjærgningen. De finansielle midler hertil mangler imidlertid. Det er af største betydning for de efterladte, at skibet bjærges, således at der kan tages værdigt afsked med familiemedlemmer og venner.

Kan Rådet oplyse, hvad det i det forløbne år har gjort for at få disse afrikanske og europæiske borgere bjærget? Er det ikke EU's og dermed Rådets pligt at koordinere bjærgningen i samarbejde med Senegal? Lader Rådet de efterladte og ofrene i stikken? Hvad påtænker Rådet at foretage sig?

Svar

(17. november 2003)

Rådets forordning nr. 1257/96 af 20. juni 1996 om humanitær bistand omfatter ikke bistand til familierne til ofrene for den ulykkelige hændelse, hvor færgen Le Joola sank, hvilket kommissær Poul Nielson mindede om i svaret på Parlamentets skriftlige forespørgsel E-3166/02 (15. januar 2003).

De senegalesiske myndigheder har ikke henvendt sig til Den Europæiske Union for at få hjælp til at bjærge færgen Le Joola. EU har ikke ydet nogen direkte økonomisk bistand til ofrene og deres familier, men yder almindelig bistand til Senegal gennem Den Europæiske Udviklingsfond. Den Europæiske Investeringsbank overvejer at yde et bidrag (i samarbejde med Tyskland) til en fuldstændig genetablering af forbindelsen mellem Dakar og Ziguinchor ad søvejen, der blev afbrudt på grund af ulykken.

----

----

(2004/C 65 E/252)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2876/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(29. september 2003)

Om:   Fremme af sunde spisevaner i skolerne

Ifølge seriøse medicinske undersøgelser er der også i EU-landene blevet konstateret en kraftig stigning i antallet af mennesker, der lider af hjertesygdomme og diabetes type B, der i vid udstrækning forårsages af dårlig ernæring og overvægt.

Under henvisning til, at grunden til spisevanerne lægges tidligt i barndommen, og at skolen og den mad, der serveres i skolernes kantiner, foruden familien spiller en væsentlig rolle i denne forbindelse, bedes Kommissionen besvare følgende:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(16. oktober 2003)

Kommissionen er meget opmærksom på ernæringens betydning som determinant for et godt helbred. Dette afspejles i handlingsprogrammet for folkesundhed (2003-2008), der sigter mod strategier og foranstaltninger vedrørende ernæring som en livsstilsrelateret sundhedsdeterminant. Desuden indgår der i programmets arbejdsplan for 2003 udviklingen af nyskabende foranstaltninger og tilgange til forbedring af kostvanerne og vanerne, hvad angår fysisk aktivitet, i alle befolkningsgrupper.

Børns kostvaner er en kilde til særlig bekymring på dette område. Konkret har Fællesskabet løbende ydet støtte til det europæiske netværk af sundhedsfremmende skoler (the European Network of Health Promoting Schools (ENHPS)), et fælles initiativ fra Europa-Rådet, Verdenssundhedsorganisationen (WHO) og Kommissionen. Et af formålene med dette projekt er at fremme sunde kostvaner på skoler i hele Europa. Yderligere information om dette projekt kan findes på følgende hjemmeside: (http://www.who.dk/eprise/main/WHO/Progs/ENHPS/Home).

Et vigtigt nyt projekt på dette område, som Kommissionen for tiden overvejer at støtte, er initiativet »børn, fedme og tilknyttede undgåelige kroniske sygdomme«, der koordineres af det europæiske hjertenetværk. Dette store tværeuropæiske projekt vil undersøge alle »fedende« faktorer i børns miljø, herunder skolemiljøet.

Begge disse projekter tager klart afsæt i erklæringen, der blev fremsat på konferencen »Winning Hearts« af 2000, som fastslog, at alle børn født i det nye årtusind har ret til at leve til de er mindst 65 år uden at lide af undgåelige hjerte-kar-sygdomme. I denne sammenhæng vil Kommissionen også gerne understrege, at det kommende irske formandsskabs højeste prioritet på folkesundhedsområdet er forebyggelse af hjerte-karsygdomme.

Hvad angår sammensætningen af mad, der serveres i skolekantinerne, har Kommissionen ingen bemyndigelse til at vedtage bindende lovgivning på dette område. De ovennævnte initiativer samt udbredelsen af deres resultater vil dog bidrage til at øge opmærksomheden på børns kostvaner.

----

----

(2004/C 65 E/253)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2881/03

af Jan Dhaene (PSE) til Kommissionen

(29. september 2003)

Om:   Tyveri af cykler

Hvert år bliver der stjålet et enormt stort antal cykler. Disse cykler stjæles til eget brug, men et stort antal når også ind i hælerkredse. Disse kredse er ofte organiseret på internationalt plan.

Af belgiske undersøgelser fremgår det også, at tyveri af cykler er »det daglige brød« for kriminelle, som organiserer alvorligere kriminalitet. Tyveri af cykler er den mest udbredte form for kriminalitet i Europa.

De planer, som cykelindustrien ville udarbejde efter anmodning fra forbrugerorganisationer og det europæiske cyklistforbund med henblik på standardisering af serienumre, identitetschips og obligatoriske bøjlelåse, blev ikke til noget.

Kommissionen bedes i den forbindelse besvare følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Antonio Vitorino

(29. oktober 2003)

Kommissionen vil gerne give det ærede medlem følgende svar:

Der foreligger kun oplysninger om tyveri af cykler for otte medlemsstater. Blandt disse otte er antallet af stjålne cykler pr. indbygger størst i Belgien, Danmark, Nederlandene og Sverige.

Selv om der ikke findes håndfaste beviser for, hvor de stjålne cykler ender, er der klare tegn på, at de fleste af de stjålne cykler sælges til private, enten direkte eller via såkaldte hælercentraler.

Der er ikke noget, der tyder på, at cyklens tiltrækningskraft som et bæredygtigt transportmiddel påvirkes negativt af cykeltyverier. Undersøgelser blandt ofre for kriminalitet viser imidlertid, at det at blive offer for kriminalitet — herunder cykeltyverier — er med til at øge følelsen af usikkerhed i befolkningen. Følelsen af usikkerhed er mellem 1996 og 2002 vokset langsomt, men støt i hele EU.

Tyveri af cykler er hovedsagelig et lokalt, regionalt eller nationalt fænomen. Det er derfor på de niveauer i medlemsstaterne, at man må finde frem til effektive løsninger. Derudover kan det imidlertid på fællesskabsplan være nyttigt gennem Det Europæiske Kriminalpræventive Net at undersøge, om nogen af medlemsstaterne har indført effektive foranstaltninger til forebyggelse af cykeltyverier, som kan anvendes i andre medlemsstater.

----

----

(2004/C 65 E/254)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2882/03

af Antonios Trakatellis (PPE-DE) til Kommissionen

(22. september 2003)

Om:   Gennemførelse af direktiv 2000/35/EF i EU og forsinkelse af betalinger fra staten og offentlige organisationer til hospitaler i Grækenland

I artikel 3 i direktiv 2000/35/EF (1) om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner er det fastlagt, at medlemsstaterne sikrer, at morarenter betales fra dagen efter sidste rettidige betalingsdag eller efter udløbet af betalingsfristen som fastsat i aftalen, og der er indeholdt en række yderligere bestemmelser med henblik på bekæmpelse af dette fænomen på det indre marked. Tre af de femten EU-medlemsstater har ikke gennemført det pågældende direktiv, og ifølge foreliggende oplysninger er mange græske hospitaler havnet i en yderst vanskelig økonomisk situation på grund af de kæmpebeløb i udgifter til behandling af de forsikrede patienter, som (hovedsagelig statslige) forsikringsorganisationer skylder dem. For eksempel har Polijiros-hospitalet i Halkidiki et tilgodehavende på 2,5 mio. EUR, hvoraf landbruger-forsikringsorganisationens (Organismos Georgikon Asfaliseon) gæld omfatter 1,5 mio. EUR. Denne organisation er underlagt den offentlige sektor. Ifølge nogle oplysninger af nyere dato skylder de offentlige hospitaler i Grækenland deres leverandører over 1 174 mia. EUR kun to år efter sletningen af deres tidligere gæld, hvilket har resulteret i markedsforstyrrelser, monopolagtige tilstande, konkurrenceforvridning samt mangel på forskellige varer.

Hvilke lande har ikke gennemført det ovennævnte direktiv i deres nationale lovgivning, og hvilke foranstaltninger vil Kommissionen i sin egenskab af traktaternes vogter træffe over for de medlemsstater, der overtræder fællesskabsretten, for at sikre, at de pågældende bestemmelser overholdes fuldt ud, og at det indre marked fungerer gnidningsløst?

Under henvisning til, at statens, forsikringsorganisationernes og de offentlige organisationers og virksomheders (f.eks. banker m.m.) gæld til hospitalerne udgør betalinger i henhold til direktivets bestemmelser, hvilke foranstaltninger agter Kommissionen så at træffe med henblik på gennemførelse i Grækenland af de aftaler, der er indgået efter 8. august 2002 (datoen for direktivets ikrafttræden)?

Hvordan vil det kunne lade sig gøre at sikre det indre markeds gnidningsløse funktion og bekæmpe forsinket betaling, hvilket er i borgernes, virksomhedernes og de selvstændige erhvervsdrivendes interesse, når de offentlige organisationer eller en stat inden for Unionens område er insolvent?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(10. oktober 2003)

Den græske regering har underrettet Kommissionen om, at den har gennemført Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35/EF af 29. juni 2000 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner ved præsidentens forordning nr. 166/2003 offentliggjort i græsk statstidende nr. 138 af 5.6.2003.

Kommissionen er i gang med at undersøge denne forordning samt anden lovgivning til gennemførelse af dette direktiv, som den har modtaget fra andre medlemsstater for at kunne verificere, om lovgivningen er i overensstemmelse med direktivet.

Kun to medlemsstater, Spanien og Luxembourg, har ikke underrettet Kommissionen om lovgivning til gennemførelse af direktivet, og Kommissionen besluttede i juni 2003 at indbringe sagerne om disse overtrædelser af EF-traktaten for Domstolen i henhold til artikel 226.

Direktivets gennemførelse i Grækenland giver nu kreditorerne i denne medlemsstat ret til at drage fordel af direktivets bestemmelser i forbindelse med deres sager mod debitorer. Kommissionens hjemmeside (http://europa.eu.int/comm/enterprise/regulation/late_payments/implementation.htm) giver yderligere information om direktivet og dets økonomiske målsætninger.

Ud over implementeringen af direktivet om forsinket betaling vil Kommissionen inden udgangen af 2003 fremsætte et forslag til en forordning om oprettelse af en EF-procedure for betalingspåbud, det vil sige en ensartet europæisk summarisk fremgangsmåde, som vil muliggøre hurtig og effektiv inddrivelse af pengekrav for civil- og handelssager, der ikke bestrides juridisk. En sådan procedure på fællesskabsplan vil være endnu et værdifuldt værktøj til bekæmpelse af forsinkede betalinger i forbindelse med ubestridte krav.

----

(1)EFT L 200 af 8.8.2000, s. 35.

----

----

(2004/C 65 E/255)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2883/03

af Charles Tannock (PPE-DE) til Kommissionen

(22. september 2003)

Om:   Beskyldninger om prisaftaler mod kanalfærgeselskaber

Selv om man kan sejle frem og tilbage over den engelske kanal med færge på én dag meget billigt, er prisen for en billet for et længere ophold hos alle færgeselskaberne meget højere, somme tider så høj som hundredvis af pund. I betragtning af at tjenesteydelsen er nøjagtig den samme, tyder det ikke blot på, at endagsrejsende subventioneres af passagerer, der bliver i længere tid, men også på, at der er tale om prisaftaler, eftersom alle selskaber synes at følge denne praksis. Mener Kommissionen, at dette er tilfældet, og har den i bekræftende fald bedt alle kanalfærgeselskaberne om en forklaring på deres prispolitik?

Der er desuden tegn på, at der hos passagerer, som køber billige returbilletter med kreditkort hos færgeselskaberne, og som af en eller anden grund ikke bruger returdelen, opkræves et enormt ekstragebyr svarende til prisen for et længere ophold, uden at de pågældende har givet deres samtykke. Der er også eksempler på, at luftfartsselskaber, der flyver til eller fra europæiske destinationer, kræver mere for enkeltbilletter end for returbilletter og har opkrævet betydelige ekstragebyrer af passagerer, der køber en returbillet, men kun rejser den ene vej.

Mener Kommissionen, at der er nogen berettigelse for sådanne prisstrukturer, og mener den, at de er i overensstemmelse med EU's konkurrencebestemmelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Mario Monti

(20. oktober 2003)

Transportvirksomheder i EU kan i princippet frit fastsætte deres priser, hvilket normalt også giver dem mulighed for at fastsætte forskellige priser for kunder, der efterspørger forskellige tjenesteydelser. Transporttjenester kan differentieres ved forskellige objektive faktorer, der er direkte rettet mod forskellige kunders specifikke behov. Kommissionen kan ikke gøre indsigelse mod et sådant prissystem, der indebærer, at endagsbilletter, der skal tiltrække nye kunder, som reserverer med kort varsel, tilbydes på andre betingelser, herunder til andre priser, end normale returbilletter.

Der er imidlertid tale om en overtrædelse af EU's konkurrenceregler, hvis en eller flere virksomheder har indgået en fælles aftale om at begrænse udbuddet af billige billetter. Hvis virksomheder med en dominerende stilling anvender visse former for prisdiskriminering, kan dette udgøre en overtrædelse af EU's konkurrenceregler. Disse regler gælder både for sø- og lufttransportsektoren.

Hvad angår gældende praksis på Den Engelske Kanal, som det ærede medlem henviser til, skal det bemærkes, at Kommissionen for nylig har udført inspektioner i en række lokaler tilhørende transportvirksomheder, der udbyder tjenester over Den Engelske Kanal (1). Formålet med disse inspektioner var bl.a. at undersøge, om disse virksomheder fastsætter priser og forretningsbetingelser for transporttjenester over Den Engelske Kanal. Kommissionens undersøgelser vil omfatte en grundig undersøgelse af den prispraksis, som det ærede medlem henviser til. Kommissionens holdning vil blive offentliggjort, når undersøgelsen er afsluttet.

----

(1)  MEMO/03/168 af 3. september 2003; Pressemeddelelse om inspektioner hos transportvirksomheder, der udbyder tjenester over Den Engelske Kanal.

----

----

(2004/C 65 E/256)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2892/03

af Mario Borghezio (NI) til Kommissionen

(29. september 2003)

Om:   Mere effektive certificeringsordninger for konstruktionsstål fra lande uden for EU

Jo mere effektiv og streng en certificeringsordning for konstruktionsstål er, jo bedre garantier stiller den for sikkerheden af konstruktioner, navnlig i lande og regioner med stor jordskælvsrisiko.

Fra en lang række lande uden for EU (f.eks. Tyrkiet, Ukraine osv.) importeres der betydelige mængder rundstål til armeret beton og valsetråd, som eksporteres af producenter, der har indhentet godkendelser og certificeringer, som desværre ofte ikke synes at stille tilstrækkelige garantier for sikkerheden af de pågældende produkter, navnlig i forbindelse med deres anvendelse til konstruktionsformål, hvilket især har alvorlige konsekvenser, når de anvendes i områder med jordskælvs- og/eller oversvømmelsesrisiko.

Agter Kommissionen på baggrund af ovenstående at gribe ind for at tilpasse de certificerings- og godkendelsesordninger, der benyttes i de forskellige medlemsstater, til en strengere fælles standard?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(28. oktober 2003)

Den strukturelle sikkerhed for bygværker, herunder bygninger og anlægsarbejder, er det første af de seks væsentlige krav, der er grundlaget for Rådets direktiv 89/106/EØF af 21. december 1988 (1), det såkaldte byggevaredirektiv, der har til formål at sikre fri bevægelighed for produkter og deres egnethed til brug i en så sikker sammenhæng som muligt.

I medfør af dette direktiv skal materialerne være egnet til brug, og denne egnethed bedømmes i forhold til såkaldte »harmoniserede« tekniske specifikationer, standarder eller tekniske godkendelser.

Byggevaredirektivet bestemmer også, at hvis der findes en harmoniseret standard eller godkendelse er denne obligatorisk og betragtes som enereference i forbindelse med byggevarernes overensstemmelse med de væsentlige krav, dermed deres egnethed til anvendelse og markedsføring og derigennem anvendelse af EF-mærkningen.

Konstruktionsstål, der er en betydelig varegruppe indenfor byggevarer, har været genstand for et specifikt standardiseringsmandat — M 115 — udarbejdet af Kommissionen og godkendt af Det Stående Byggeudvalg. Dette mandat er blevet videregivet til Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) for at der kan udarbejdes syv harmoniserede standarder, der fastlægger det højeste overensstemmelsesniveau, det såkaldte niveau 1, og at armeringsstål og de såkaldte strukturelle armeringsstål kan vurderes for overensstemmelse med byggevaredirektivets væsentlige krav.

Byggevaredirektivet og de harmoniserede tekniske standarder, der udgør de tekniske anvendelsesreferencer er EU-lovgivningens retlige grundlag for at sikre fri bevægelighed for byggevarer gennem en teknisk harmonisering, der sikrer et så højt sikkerhedsniveau som muligt og samtidig giver mulighed for EF-mærkning.

Kontrollen med certificering og homologisering af produkter og materialer, der kan forsynes med EF-mærket påhviler dog medlemsstaternes myndigheder, der er eneansvarlige for bygværkernes sikkerhed.

De harmoniserede tekniske specifikationer for denne varegruppe er imidlertid endnu ikke til rådighed — i takt med, at Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) færdiggør dem, vil Kommissionen offentliggøre referencerne i EUT, serie C.

----

(1)  Rådets direktiv 89/106/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om byggevarer, EFT L 40 af 11.2.1989.

----

----

(2004/C 65 E/257)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2896/03

af Patricia McKenna (Verts/ALE) til Kommissionen

(23. september 2003)

Om:   EU-program for fred og forsoning

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(20. oktober 2003)

Som alle foranstaltninger, der finansieres med midler fra strukturfondene, opererer PEACE-programmet inden for de retlige rammer, der er fastsat ved forordningen om strukturfondene (1). I overensstemmelse med nærhedsprincippet ligger hovedansvaret for den daglige forvaltning og overvågning af programmet hos de regionale programstrukturer, hovedsagelig forvaltningsmyndigheden — det særlige EU-programudvalg (SEUPB) — og tilsynsudvalget.

Den daglige forvaltning sker inden for rammerne af det operationelle programdokument, som er aftalt mellem Kommissionen og den irske og britiske regering, og som fastlægger de prioriterede udgiftsområder og de finansielle bidrag hertil. Dokumentet fastsætter også de generelle kriterier for udvælgelsen af projekter. Nærmere oplysninger om fremtidige foranstaltninger i denne forbindelse fremgår af programtillægget, som er et dokument udarbejdet af forvaltningsmyndigheden og godkendt af tilsynsudvalget.

PEACE-programmet er omfattet af de almindelige revisionskrav, der involverer både Kommissionen og de relevante nationale eller regionale revisionsorganer. SEUPB handler som den overordnede programforvaltningsmyndighed og har derfor ansvaret for alle administrative aspekter af programmet, såsom ansøgningsformularer, koordination, vejledning til mellemledsfinansieringsorganer eller endelige modtagere. SEUPB gennemfører også en række specifikke foranstaltninger, men bevarer samtidig en klar administrativ adskillelse af forpligtelser i overensstemmelse med principperne for en korrekt forvaltning.

Det irske Department of Environment and Local Government er repræsenteret i en rådgivende funktion i PEACE-tilsynsudvalget. Det fungerer som det ansvarlige organ for County Council Task Forces i den irske grænseregion; det er ikke direkte involveret i gennemførelsen af foranstaltninger.

I overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råds formandsskabs møde i Berlin i marts 1999 er den finansielle bevilling til PEACE-programmet i fuldt omfang et supplement til strukturfond-stildelingerne til Irland og Det Forenede Kongerige.

----

(1)  Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene (EFT L 161 af 26.6.1999).

----

----

(2004/C 65 E/258)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2897/03

af Roberta Angelilli (UEN) til Kommissionen

(25. september 2003)

Om:   Beskæftigelsesmæssig krise hos firmaet Alcatel Italia S.p.A.

I juni 2003 forelagde Alcatels ledelse den økonomiske og finansielle ramme vedrørende blandt andre foranstaltninger personalenedskæringer omfattende 1 300 ansatte, koncentreret hovedsagelig i to italienske virksomheder, Cittaducale i Rieti-provinsen og Battipaglia i Salerno-provinsen.

Alcatel opererer imidlertid i 130 lande og er en af verdens største producenter af offentlige telekommunikationsinfrastrukturer ud over at være den største leverandør i Europa af satellitteknologi.

Denne personalenedskæring skulle ske ved Frederiktilling af arbejdstagerne efter procedurerne i italiensk lov nr. 223/91 eller, hvilket er endnu alvorligere, gennem overdragelse af disse virksomheder således som fastsat i artikel 47 i lov nr. 428/90.

Alle disse foranstaltninger ville få alvorlige beskæftigelsesmæssige konsekvenser også for alle de små og mellemstore virksomheder, som hører til sektorens underleverandører, med konsekvenser også på det sociale plan.

Det ser dog i øjeblikket ikke ud til, at arbejdstagerne har været tilstrækkeligt involveret i processen, selv om direktiv 94/45/EF (1) er blevet gennemført i italiensk ret af den italienske regering ved hjælp af lovdekret nr. 74/02.

På baggrund af ovenstående vil Kommissionen da oplyse:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(23. oktober 2003)

EU har i årenes løb fået en omfattende politik på plads, således at de sociale konsekvenser af virksomhedsomstruktureringer kan tackles på en ordentlig måde. Som et resultat af denne igangværende politik skal der forud for enhver omstrukturering være udført effektiv information og høring af arbejdstagerrepræsentanter for at undgå eller begrænse de sociale konsekvenser, i overensstemmelse med Fællesskabets direktiver om »kollektive afskedigelser« (5), »overførsel af virksomheder« (6), »europæiske samarbejdsudvalg« (7) og fra marts 2005 og fremefter »information og høring« (8).

Ikke desto mindre har Kommissionen ikke modtaget specifik information om, hvordan Alcatel har i sinde at tackle de sociale konsekvenser af den igangværende omstrukturering af virksomheden.

De direktiver, som er nævnt af det ærede medlem, er dog blevet behørigt gennemført i den relevante nationale lovgivning. Det er derfor på nuværende tidspunkt op til de nationale myndigheder at sikre, at rettighederne heri respekteres i fuldt omfang. Derudover vil Kommissionen gerne erindre om, at fællesskabspagten om arbejdstagernes grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder fra 1989 og EU's charter om grundlæggende rettigheder ikke er juridisk bindende. Endelig skal direktiv 2002/14/EF om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne være gennemført i national lovgivning senest den 25. marts 2005.

Mere generelt er Kommissionen fortaler for idéen om, at når virksomheder omstrukturerer, skal de altid tage hensyn til, hvordan sådanne beslutninger kan påvirke deres arbejdstagere såvel som de sociale og regionale forhold. Dette er for nylig blevet understreget i Kommissionens meddelelse om Virksomhedernes sociale ansvar: Virksomhedernes bidrag til bæredygtig udvikling (9).

Desuden opfordrede Kommissionen de europæiske arbejdsmarkedsparter til at indgå i en dialog om foregribelse og håndtering af ændringer med henblik på at anvende en dynamisk indgang til de sociale aspekter af virksomhedsomstruktureringer. Arbejdsmarkedsparterne er i færd med at indgå en aftale om dette. Kommissionen håber at deres fælles arbejde på dette område vil resultere i en rammestrategi på fællesskabsplan, som vil udbrede god praksis i forbindelse med virksomhedsomstrukturering i hele Europa for på denne måde at hjælpe virksomheder og deres arbejdstagere med at håndtere den sociale dimension på hensigtsmæssig vis.

----

(1)EFT L 254 af 30.9.1994, s. 64.

(2)EFT L 225 af 12.8.1998, s. 16.

(3)EFT L 10 af 16.1.1998, s. 22.

(4)EFT L 80 af 23.3.2002, s. 29.

(5)  Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser. (Dette direktiv er en kodificering af Rådets direktiv 75/129/EØF af 17. februar 1975, EFT L 48 af 22.2.1975 og 92/56/EØF af 24. juni 1992, EFT L 245 af 26.8.1992).

(6)  Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstageres rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter — EFT L 82 af 22.3.2001.

(7)  Rådets direktiv 94/45/EF af 22. september 1994 om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre arbejdstagerne.

(8)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab — Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens fælles erklæring om arbejdstagerrepræsentation.

(9)  KOM(2002) 347 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/259)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2898/03

af Helmut Kuhne (PSE) til Kommissionen

(1. oktober 2003)

Om:   Eventuel uberettiget anvendelse af EU-midler i Spanien

Gennem en EU-borgers forespørgsel er jeg blevet gjort opmærksom på, at der i forbindelse med opførelsen og den efterfølgende udvidelse af den private bymæssige bebyggelse »Alhama Candela« ved den spanske kyst muligvis er blevet ydet uberettiget EU-støtte.

Ifølge forespørgslen blev den tilladelse, som blev givet for 30 år siden til at opføre den bymæssige bebyggelse, kun givet på betingelse af, at infrastrukturen blev udvidet og forbedret. Det beløb på omkring to mio. DM, som en tysk køber havde stillet til rådighed til dette projekt, blev angiveligt ikke anvendt. I 1997 blev arbejdet iværksat, men ikke tilendebragt. På trods af dette er man gennem et nyt projekt i færd med at udvide den bymæssige bebyggelse med over 64 boligenheder.

Vilkårene i forbindelse med strømforsyningen og vejnettet bliver beskrevet som katastrofale, da elselskabet Iberdola nægter at betjene tilslutningen. Dette skyldes angiveligt, at den bevilgede EU-støtte til infrastruktur ikke er blevet udbetalt.

På baggrund af ovenstående ønsker jeg at stille følgende spørgsmål:

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(3. november 2003)

Det er ikke muligt på grundlag af det ærede medlems oplysninger at identificere projektet, hverken tidsmæssigt (programmeringsperiode) eller stedligt (nøjagtig placering af projektet: region, lokalitet). Kommissionen kan derfor ikke undersøge nærmere, om Unionen faktisk har bidraget til dette projekt.

Men da det pågældende projekt synes at ligge inden for boligsektoren, skal det i almindelighed nævnes, at denne sektor ikke er berettiget til støtte fra strukturfondene.

----

----

(2004/C 65 E/260)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2912/03

af Joan Vallvé (ELDR) til Kommissionen

(2. oktober 2003)

Om:   Den Europæiske Unions samhørighedspolitik

Samhørighedspolitikken har i adskillige år været et grundlæggende element i EU's politiske virksomhed. De vigtigste solidaritetsinstrumenter, der indgår i denne politik, er de fire strukturfonde (EFRU, ESF, FIUF og EUGFL), Samhørighedsfonden og fællesskabsinitiativerne (Interreg III, Urban II, Leader+ og Equal).

Blandt de sidstnævnte har fællesskabsinitiativet Interreg III en egentlig europæisk dimension, idet det bidrager til at opveje de følger, som landegrænserne gennem århundreder har påført det europæiske kontinent. Der er her tale om et initiativ under Den Europæiske Fond for Regionaludvikling til fremme af samarbejdet mellem regionerne i EU. Formålet med den nye fase af Interreg er at øge den økonomiske og sociale samhørighed i Den Europæiske Union gennem fremme af det grænseoverskridende, transnationale og interregionale samarbejde og en afbalanceret regional udvikling. EU iværksatte disse fire konkrete programmer, eller fællesskabsinitiativerne (hvortil 5,35 % af strukturfondsbevillingerne er afsat), for at finde fælles løsninger på problemer, som forekommer i hele EU.

Denne europæiske dimension kan dog ikke sammenlignes med den styrkelse af samhørigheden, der gennemføres ved hjælp af strukturfondene og Samhørighedsfonden. Sidstnævnte, der er en særlig solidaritetsfond, blev oprettet i 1993 for at yde støtte til de fire mindst velstillede medlemsstater, nemlig Grækenland, Portugal, Irland og Spanien. Støtten fra denne fond ydes overalt i disse lande til finansiering af store miljø- og transportprojekter. På samme måde fokuserer strukturfondene på klare, prioriterede mål: 70 % af bevillingerne går til at skabe fremgang i de mindst udviklede regioner, der omfatter 22 % af EU's befolkning (mål 1), 11,5 % af bevillingerne går til støtte til økonomisk og social omstilling i områder med strukturproblemer, der omfatter 18 % af EU's befolkning (mål 2), og 12,3 % af bevillingerne går til modernisering af uddannelsessystemerne og fremme af beskæftigelsen (mål 3).

Har Kommissionen overvejet at splitte de politikker, som henhører under strukturfondene og Samhørighedsfonden, og dem, der henhører under fællesskabsinitiativerne, op på forskellige programmer?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(31. oktober 2003)

Interventionerne under Fællesskabsinitiativerne programmeres nu helt separat fra de programmer, der får støtte fra strukturfondene i henhold til mål 1 og 2, og fra de projekter, der får støtte fra Samhørighedsfonden.

Dette vil gælde indtil udløbet af de finansielle overslag for perioden 2000-2006. For den næste periode skal Kommissionen foreslå Parlamentet og Rådet nye finansielle overslag og en ny politik for støtte fra strukturfondene og Samhørighedsfonden. Disse forslag skal Kommissionen vedtage før udgangen af indeværende år. Derfor er det for tidligt allerede nu at spekulere over gennemførelsen af de nye politikker.

----

----

(2004/C 65 E/261)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2913/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(29. september 2003)

Om:   Implementering af arbejdstidsdirektivet med hensyn til offshoresektoren

Der er blevet tilkendegivet nogen bekymring over muligheden for, at medlemsstaterne kan beslutte ikke at lovgive om visse områder — som f.eks. retten til betalt årlig minimumsferie — i direktiv 2000/34/EF (1) om ændring af Rådets direktiv 93/104/EF om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, for at omfatte sektorer og aktiviteter, der er undtaget fra dette direktiv.

Manglende lovgivning på disse områder kan tilskrives forhold, der kan forekomme ikke at være så fremherskende inden for onshoresektorerne, som f.eks. de talrige og forskelligartede kontraktaftaler, der findes i offshoresektoren. Uden retsforskrifter, der indeholder en definitiv rettesnor vedrørende specifikke bestemmelser, kunne direktivets mål gående ud på at sikre et sikkert arbejdsmiljø blive undermineret.

Er der nogen mulighed for, at Kommissionen undersøger processen for gennemførelse af direktiv 2000/34/EF? Hvornår kunne dette i bekræftende fald ske?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(27. oktober 2003)

Direktiv 2000/34/EF (2) er udstedt med henblik på at inddrage sektorer og aktiviteter, som var undtaget fra direktiv 93/104/EF (3), bl.a. offshore-arbejde. Medlemsstaterne skulle sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet senest den 1. august 2003 (1. august 2004 for læger under uddannelse).

Kommissionen har netop iværksat overtrædelsesprocedurer for manglende meddelelse over for medlemsstater, som ikke har meddelt deres gennemførelsesbestemmelser.

I direktiv 2000/34/EF medtages offshore-arbejde blandt aktiviteter, for hvilke medlemsstaterne i medfør af artikel 17, stk. 2.1, i direktiv 93/104/EF kan fravige artikel 3 (daglig hviletid), artikel 4 (pauser), artikel 5 (ugentlig hviletid), artikel 8 (natarbejdes varighed) og artikel 16 (referenceperioder), forudsat at der ydes de pågældende arbejdstagere tilsvarende kompenserende hvileperioder, eller — i usædvanlige tilfælde, hvor det af objektive grunde ikke er muligt at yde sådanne tilsvarende kompenserende hvileperioder — på betingelse af, at der ydes de pågældende arbejdstagere en passende beskyttelse.

Direktiv 2000/34/EF indeholder desuden en ny artikel 17a, i henhold til hvilken medlemsstaterne, for så vidt angår offshore-arbejde, af objektive eller tekniske grunde eller af hensyn til arbejdets tilrettelæggelse kan udvide referenceperioden for beregning af den maksimale ugentlige arbejdstid (48 timer) til 12 måneder for arbejdstagere, der primært udfører offshore-arbejde.

Kort sagt finder alle artikler i direktiv 93/104/EF om arbejdstid anvendelse på offshore-arbejde med mulighed for de ovenfor nævnte tilpasninger.

I princippet kommer rapporten om gennemførelsen af direktiv 2000/34/EF først til at foreligge efter maj 2004, således at den også omfatter de fremtidige medlemsstater.

----

(1)EFT L 195 af 1.8.2000, s. 41.

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/34/EF af 22. juni 2000 om ændring af Rådets direktiv 93/104/EF om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, for at omfatte sektorer og aktiviteter, der er undtaget fra dette direktiv, EFT L 195 af 1.8.2000.

(3)  Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, EFT L 307 af 13.12.1993.

----

----

(2004/C 65 E/262)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2920/03

af Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) til Kommissionen

(2. oktober 2003)

Om:   Alternativ og komplementær medicin

Gennem nogen tid har der kunnet konstateres en stigning i antallet af foreninger og praktiserende behandlere på området ikke-konventionel medicin, hvilket nødvendiggør en tydeliggørelse og harmonisering af bestemmelserne for deres virksomhed og behandlingsformer i EU.

Hvilke foranstaltninger agter Kommissionen på baggrund af denne stigning i antallet af »charlataner«, eller — sagt med andre ord — personer, som giver sig ud for at være eksperter på området, selv om de ikke har den fornødne uddannelse, at træffe for at give brugerne af disse behandlingsformer en vis helbredsmæssig sikkerhed?

Påtænker Kommissionen i betragtning af de store lovgivningsmæssige forskelle mellem medlemsstaterne at harmonisere lovgivningen på EU-plan? Hvordan vil den sikre det indre marked samt den fri bevægelighed for tjenesteydelser og den fri etableringsret på dette område?

Hvilken post på EU-budgettet omfatter alternativ medicin?

Hvilke af anmodningerne i Parlamentets beslutning A4-0075/97 (1) har Kommissionen til dato rent faktisk efterkommet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(17. november 2003)

Det ærede medlem har stillet spørgsmål om adskillige emner. Det første spørgsmål omhandler kvalifikation og uddannelseskrav for personer, der praktiserer alternativ og komplementær medicin inden for EU.

Ifølge EF-traktaten forbliver det primære ansvar for kvalifikation og uddannelseskrav hos medlemsstaterne. For nogle af de primære sundhedserhverv er visse minimumskrav for koordineret uddannelse blevet vedtaget på fællesskabsniveau, men de fleste erhverv, herunder mange erhverv i sundhedssektoren, er ikke underlagt sådanne betingelser. Det væsentligste formål med de foranstaltninger, som er vedtaget på fællesskabsniveau, er at skabe grundlag for anerkendelse af kvalifikationer inden for de regulerede erhverv. Vedtagelse af ny lovgivning på dette område kræver meget støtte fra erhvervene og medlemsstaterne. Kommissionen er ikke bekendt med nogen stor eller udbredt støtte til nye foranstaltninger vedrørende alternativ og komplementær medicin.

Angående erhvervsfaglig anerkendelse gælder Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed (2) og Rådets direktiv 92/51/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser (3) for enhver borger i en medlemsstat, der ønsker at udøve et reguleret erhverv i en værtsmedlemsstat. I denne sammenhæng har EF-domstolen bekræftet sin afgørelse af 3. oktober 1990 (C-61/89 Bouchoucha) om, at artikel 43 af EF-traktaten ikke er til hinder for, at en medlemsstat forbeholder udøvelsen af paramedicinsk virksomhed for personer, der er indehavere af et eksamensbevis som læge.

For at varetage hensynet til sundhedsbeskyttelse fastslog Domstolen desuden i sin dom af 11. juli 2002 (C-294/00 Deutsche Paracelsus Schulen für Naturheilverfahren GmbH), at det bemærkes, at hensynet til beskyttelsen af den offentlige sundhed er et af de hensyn, som i medfør af EF-traktatens artikel 46, stk. 1, kan begrunde restriktioner for etableringsfriheden og den fri udveksling af tjenesteydelser.

Det andet emne er fællesskabslovgivningen om alternativ medicin. I sin beslutning af 29. maj 1997 anmodede Parlamentet om, at der blev foretaget undersøgelser om sikkerheden og effektiviteten af alternative lægemidler. I denne forbindelse vedtog Kommissionen i januar 2002 et forslag til direktiv om traditionelle plantelægemidler (4). Parlamentets afstemning i forbindelse med førstebehandling fandt sted i november 2002. Efter det ændrede forslag (5), som Kommissionen vedtog den 9. april 2003, og den politiske enighed, som Rådet nåede frem til i september 2003, kan vedtagelsen af en endelig tekst måske finde sted inden udgangen af 2003.

Folkesundhedsprogrammet omfatter ikke udgifter til alternativ medicin. Med hensyn til fællesskabsstøtte til forskningsformål omfatter Prioritet 1 »Biovidenskab, genomforskning og bioteknologi i sundhedens tjeneste« og sektionen om politikorienteret forskning under det sjette rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration, der dækker perioden 2002-2006, ikke bestemmelser for sådan forskning. Det sjette rammeprograms sektion om støtte til koordinering af nationale tiltag nævner dog i forbindelse med sundhed området for alternative eller utraditionelle lægemidler.

----

(1)EFT C 182 af 16.6.1997, s. 67.

(2)EFT L 19 af 24.1.1989.

(3)EFT L 209 af 24.7.1992.

(4)EFT C 126 E af 28.5.2002.

(5)  KOM(2003) 161 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/263)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2923/03

af Marianne Thyssen (PPE-DE) til Kommissionen

(2. oktober 2003)

Om:   Patentsystemet og SMV'er

Under drøftelsen i Europa-Parlamentet om forslaget til direktiv om computer-implementerede opfindelsers patentbarhed blev der fremsat mange bemærkninger, hvoraf fremgår, at det generelt ikke et let for SMV'er at anvende patentlovgivningen. Selv de innovative SMV'er har behov for patentbeskyttelse.

Kommissionen bedes meddele, om den har kendskab til de eksisterende mekanismer i medlemsstaterne, som bistår deres SMV'er finansielt eller juridisk og administrativt. Mener Kommissionen ikke, at det i forbindelse med ansøgningen og det efterfølgende forsvar af patentrettigheder er nødvendigt med mindre hårde og mere målrettede procedurer? Finder Kommissionen det ikke ønskeligt — med den kommende indførelse af fællesskabspatentet —, at der etableres en sådan mekansime i Den Europæiske Union?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(17. november 2003)

Spørgsmålet om de små og mellemstore virksomheders adgang til patentbeskyttelse er en stor udfordring. Indførelsen af et fællesskabspatent, der kommer til at gælde i samtlige medlemsstater, vil i sig selv have stor betydning for de mindre virksomheder, fordi de ikke længere behøver føre retssag i hver enkelt medlemsstat for at håndhæve deres rettigheder men kun én gang for hele EU. Dette til fremme adgangen til det indre marked for små virksomheder og fysiske personer med innovative produkter.

Hvad angår den bistand, som de små og mellemstore virksomheder kan få i de enkelte medlemsstater, er der for nylig blevet gennemført to undersøgelser på vegne af Kommissionens Generaldirektorat for det Indre Marked.

Den første undersøgelse består af en analyse af de nationale patentkontorers rolle med hensyn til innovationsfremme. Det konstateres i denne undersøgelse, at medlemsstaterne gennem deres nationale patentkontorer tilbyder en række tjenester for at forbedre kendskabet og adgangen til patentsystemet. Rapporten indeholder et resumé af de tjenester, der i øjeblikket tilbydes, og en række anbefalinger til nye aktiviteter.

I den anden rapport undersøges muligheden for at indføre retshjælpforsikring ved tvister på patentområdet. Det konstateres i rapporten, at der ikke i nogen medlemsstat i øjeblikket findes en selvstændig lovgivning, der specifikt omhandler retshjælpforsikring ved patentsager, selv om det er muligt at opnå en vis dækning via private forsikringsordninger og man i visse lande har drøftet muligheden for at indføre en sådan lovgivning. En af konklusionerne af undersøgelsen er, at indførelsen af en fællesskabsordning for retshjælpforsikring ved tvister på patentopmrådet vil medføre en række fordele, især for virksomheder med begrænsede finansielle midler, men at det ikke er helt uden problemer at indføre en sådan ordning, og at det er nødvendigt med yderligere undersøgelser i denne henseende. Kommissionen har derfor på denne baggrund planlagt en yderligere og mere detaljeret undersøgelse. Når denne undersøgelse foreligger, vil Kommissionen beslutte, om der skal træffes yderligere foranstaltninger, og af hvilken art.

Undersøgelsesrapporterne er begge tilgængelige på webstedet for Kommissionens Generaldirektorat for det Indre Marked på: (http://europa.eu.int/comm/internal_market/en/indprop/patent/index.htm).

En anden undersøgelse, denne gang om de små virksomheders håndhævelse af deres patentrettigheder (»Enforcing small firm's patent rights«), er blevet udført på vegne af Kommissionens Generaldirektorat for Erhvervspolitik, fordi man i EU ikke mener, at de små og mellemstore virksomheder benytter deres patentmuligheder fuldt ud. Det fremgår af undersøgelsen, der bygger på en rundspørge af 4 000 små og mellemstore virksomheder, der er indehavere af patenter og prototyper, at to tredjedele af dem har været udsat for, at andre har forsøgt at kopiere deres patenterede opfindelser. Undersøgelsen indeholder også en analyse af de vanskeligheder, som virksomhederne støder på, når de forsøger at håndhæve deres rettigheder, og en analyse af deres mening om de forskellige former for støtte, der skal hjælpe dem med at overkomme disse vanskeligheder.

Rapporten om denne undersøgelse er tilgængelig på: (http://www.cordis.lu/innovation-policy/studies/im_study3.htm).

Der blev i beretningen om gennemførelsen af det europæiske charter for små virksomheder (1) identificeret to eksempler på initiativer, som medlemsstaterne har truffet for at hjælpe de små og mellemstore virksomheder i forbindelse med patentansøgningsproceduren. Selv om denne liste ikke er udtømmende, blev disse initiativer beskrevet som både nyttige og innovative. Det første er et irsk websted, der gør det muligt at behandle patent- og varemærkeansøgninger online, hvilket er et eksempel på innovativ online-tjeneste. Det andet initiativ er det tyske program »viden skaber markeder« (»Wissen schafft Märkte«), der skal øge universiteternes opmærksomhed på patenter og overførsel af forskningsresultater.

Det europæiske charter for små virksomheder har desuden til formål at give støtte til små og mellemstore virksomheder ved bl.a. at styrke de eksisterende programmer, der tager sigte på at forbedre teknologiformidlingen ud til de små virksomheder samt de små virksomheders evne til at indkredse, udvælge og tilpasse teknologierne.

Hvad angår Fællesskabets støtteordninger til fordel for små og mellemstore virksomheder blev Kommissionens pilotprojekt Intellectual Property Rights (IPR)-Helpdesk, som finansieres af Kommissionens Generaldirektorat for Erhvervspolitik inden for rammerne af Fællesskabets forskningsrammeprogram, iværksat i 1998 for at bistå potentielle og nuværende deltagere i fællesskabsstøttede forsknings- og teknologiudviklingsprojekter med rådgivning om IPR-spørgsmål.

Siden 1. januar 2002 bistår denne IPR-Helpdesk (http://www.cordis.lu/ipr-helpdesk/en/home.html) sin målgruppe, inklusive små og mellemstore virksomheder, om IPR-spørgsmål med særlig fokus på Fællesskabets udbredelses- og beskyttelsesbestemmelser og spørgsmål vedrørende intellektuel ejendomsret i forbindelse med europæiske forsknings- og teknologiprojekter.

Hertil kommer, at kontrahenter, herunder små og mellemstore virksomheder, der deltager i fællesskabsstøttede forsknings- og udviklingsprojekter inden for rammerne af Fællesskabets sjette forskningsrammeprogram, kan opnå fællesskabsstøtte til projektrelaterede patentomkostninger.

Endvidere er der inden for rammerne af Kommissionens handlingsplan om investering i forskning (2) iværksat en række foranstaltninger med henblik på at udvikle EF-retningslinjer for bl.a. IPR-ordninger i samarbejdet mellem universiteter og erhvervslivet og på at fremme et bedre kendskab på fællesskabsplan om IPR og uddannelse, hvilket begge er aspekter af stor betydning for små og mellemstore virksomheder.

Endelig skal det bemærkes, at det fremgår af EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til forskning og udvikling (3), at der kan gives støtte til de driftsudgifter (f.eks. til IPR-beskyttelse), der er direkte knyttet til de forsknings- og udviklingsaktiviteter, der udføres af små og mellemstore virksomheder, som modtager national støtte, og at den støtte, der gives, på visse betingelser betragtes som forenelig med det indre marked.

----

(1)  KOM(2003) 21 endelig.

(2)  KOM(2003) 226 endelig.

(3)EFT C 45 af 17.2.1996.

----

----

(2004/C 65 E/264)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2936/03

af Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) og Alexander de Roo (Verts/ALE) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Campingvognes elektriske tilslutning

Som opfølgning på de skriftlige forespørgsler, som blev stillet i anledning af nogle beretninger (Algemeen Dagblad, den 6. og 8. september) om, at de elektriske installationer i de fleste campingvogne ikke opfylder de europæiske sikkerhedsregler, skal der også skabes opmærksomhed omkring den elektriske tilslutning mellem campingvogn og campingpladsens el-stander eller -kasse. En campingvogns tilslutningsmateriale skal opfylde den europæiske norm CE-17. Selvom tilslutningsstedet på campingpladsen skal opfylde normerne i den pågældende medlemsstat, skal stikkontakten på el-standeren i princippet også have CE-tilslutningen. Lemfældig anvendelse af reglerne på dette område udgør en stor potentiel fare for de personer, der opholder sig i campingvognen.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(11. november 2003)

På nuværende tidspunkt er sikkerhed i forbindelse med campingvognes elektriske tilslutning ikke dækket af fællesskabslovgivningen. Tilslutning af campingvogne til campingpladsens elektricitetsnet er heller ikke dækket af fællesskabslovgivningen. Elektriske installationer og tilslutninger til campingvognes hovedkontakt er underlagt medlemsstaternes nationale installationsregler, som er meget forskellige.

----

----

(2004/C 65 E/265)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2961/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(8. oktober 2003)

Om:   Beskæftigede i Enheden for Organisation af Forvaltningen af Fællesskabsstøtterammen (MOD A.E.)

Med lov nr. 2372/96 (det græske statstidende 23/2/1996) blev der oprettet et offentligretligt aktieselskab under betegnelsen »Enheden for Organisation af Forvaltningen af Fællesskabsstøtterammen« (MOD A.E.). Dette selskab skulle efter den oprindelige plan eksistere indtil 2003, hvorefter denne periode blev forlænget til 2010 med mulighed for yderligere forlængelse.

I loven om selskabets oprettelse hedder det, at personalet i MOD A.E. ansættes fra den private sektor eller rekrutteres fra den offentlige sektor (artikel 8, stk. 1), og at ansættelsen af personalet sker gennem tidsbegrænsede kontrakter, som kan fornys. Disse kontrakter kan ikke ændres til tidsubegrænsede kontrakter (artikel 8, stk. 2). De ca. 600 medarbejdere i MOD A.E. stammer fra den private sektor, er blevet ansat på tidsbegrænsede kontrakter fra 1996, og deres kontrakter fornys hvert andet år. Samtidig nægter dette selskab at indgå en kollektiv aftale.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(20. november 2003)

----

(1)EFT L 175 af 10.7.1999, s. 43.

----

----

(2004/C 65 E/266)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2974/03

af Helena Torres Marques (PSE) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Manglende interesse fra spansk side i et motorvejsprojekt mellem Salamanca og Portugal

Man kan køre i bil fra Midteuropa til Salamanca i Spanien ad firsporede veje. Fra Salamanca har den nuværende vej kun to smalle kørebaner, hvilket tvinger alle til at køre med samme hastighed som lastbiler.

Når man forlader Salamanca i retning af Portugal, er der opstillet store plancher med bekendtgørelse om, at der vil blive anlagt en ny firsporet vej med støtte fra EU.

Men i virkeligheden er anlægsarbejderne kun i gang på omkring halvdelen af strækningen mellem Salamanca og Ciudad Rodrigo (den sidste spanske by inden den portugisiske grænse), og de trækker i langdrag i en sådan grad, at det tættere på Ciudad Rodrigo kun er planeringsarbejdet, der er påbegyndt.

Efter Ciudad Rodrigo er anlægsarbejderne overhovedet ikke påbegyndt, hvorimod der er fuld gang i arbejdet på hele strækningen fra den portugisiske grænse og frem til Guarda med henblik på at gøre vejen dobbelt så bred.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(30. oktober 2003)

Forbindelsen Salamanca-Fuentes de Oroño-Vilar Formoso-A Guarda udgør en del af det transeuropæiske transportnet (TEN-T) af veje. Den indgår også i en af de 14 prioriterede TEN-T-projekter, projekt 8, multimodal forbindelse Portugal-Spanien-Centraleuropa. Det skal desuden bemærkes, at det i gruppen på højt niveau for det transeuropæiske transportnet, som ledes af Karel Van Miert (1), og som består af repræsentanter for hver medlemsstat, blev aftalt, at 2010 skulle være året for ibrugtagningen af hele forbindelsen Lissabon-Valladolid.

Kommissionen har fået oplyst, at der på den spanske hovedvej N-620 mellem den franske og den portugisiske grænse, som udgør en del af det europæiske net E80, findes en firesporet motorvej hele vejen mellem Irún og Salamanca. Strækningen mellem Salamanca og Fuentes de Oroño ved den portugisiske grænse skal endnu ombygges til fire baner. Strækningen vest for Salamanca mellem Aldehuela og Martín de Yeltes er allerede i brug.

Der er i øjeblikket godkendt et projekt for bygning af en firesporet vej mellem Martín de Yeltes og Ciudad Rodrigo til EF-finansiering via Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) som led i det operationelle program for regionen Castilla y León. Arbejdet dækker en strækning på 32,9 km og skal efter planen være fuldført i oktober 2004. Strækningen mellem Ciudad Rodrigo og Fuentes de Oñoro (ca. 29 km) skal opgraderes. Kommissionen har desuden fået oplyst, at de spanske myndigheder allerede har udarbejdet planer for tilsvarende projekter på hele strækningen mellem Salamanca og Fuentes de Oñoro.

De nationale og regionale myndigheder har alene ansvaret for planlægningen af arbejderne, og Kommissionen har derfor ingen yderligere oplysninger om dette projekts tidsplan.

----

(1)  http://europa.eu.int/comm/ten/transport/revision/hlg_en.htm.

----

----

(2004/C 65 E/267)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-2977/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(6. oktober 2003)

Om:   Høje priser på markedet og manglende veterinærkontrol i Grækenland

Ifølge oplysninger fra græske forbrugerorganisationer samt Udviklingsministeriets prisovervågningsinstans er forbrugerpriserne i løbet af det sidste år steget drastisk, mens grossister (især for landbrugsprodukter) stadig oftere beskyldes for at opkøbe landbrugsprodukter til lave priser på produktionsstederne og derefter videresælge dem til tårnhøje priser med det resultat, at slutprisen, som de græske forbrugere skal betale, bliver to eller tre gange så høj som engrosprisen.

Ifølge de seneste oplysninger fra Eurostat ligger grækernes indkomst pr. indbygger på kun 67-69 % af fællesskabsgennemsnittet, mens lønninger og pensioner i Grækenland er blandt de laveste i EU.

Denne situation er blevet yderligere forværret af dyrlægernes og andre videnskabsfolks strejke, der har skabt alvorlige mangler på det græske kødmarked, eftersom de behørigt kontrollerede slagtninger er indstillet med det resultat, at der nu foregår illegale slagtninger i Grækenland (altså uden den påkrævede veterinærkontrol) samt masseimport af kød (hovedsagelig fra tredjelande), hvor der ingen garanti er for, at den nødvendige kontrol er blevet gennemført i det land, hvor slagtningen er foregået.

Hvilke foranstaltninger har Kommissionen mulighed for omgående at træffe med henblik på at sikre, at de græske myndigheder fører effektiv kontrol (og ikke kun retorisk kontrol, som det har været tilfældet hidtil) med priserne og straffer spekulanterne med høje bøder? Har Kommissionen kendskab til den situation, der hersker på det græske kødmarked under henvisning til, at kommissionsmedlemmet Byrne gentagne gange har påpeget, at hygiejnestandarderne i de græske slagterier og kødmarkeder er langt ringere end i de øvrige EU-medlemslande?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(4. november 2003)

Kommissionen fortsætter med at overvåge hygiejneforholdene på kødmarkeder og i slagterier i Grækenland og henviser det ærede medlem til besvarelser, der allerede er afgivet i år, på dennes skriftlige forespørgsel E-1709/03 (1), og skriftlige forespørgsler E-691/03 af Konstantinos Hatzidakis (2) og P-558/03 af Mihail Papayannakis (3). Kommissionen har ikke noget særligt kendskab til virkningen af de omstændigheder, som er beskrevet i det ærede medlems skriftlige forespørgsel. Kommissionen skriver til den pågældende medlemsstat for at anmode om information og vil informere det ærede medlem om resultaterne heraf.

EF-lovgivningen på forbrugerområdet giver ikke beføjelse til at bestemme priser på forbrugsvarer. Der fastsættes kun ved direktiv 98/6/EF, at angivelsen af salgsprisen og prisen pr. måleenhed, som udbydes af forhandlere til forbrugere, forbedrer forbrugeroplysningen og letter prissammenligning. Inflationsskabende prisdannelse er dog ikke dækket af EF-lovgivningen på forbrugerområdet.

----

(1)EUT C 11 E af 15.1.2004, s. 217.

(2)EUT C 222 E af 18.9.2003, s. 228.

(3)EUT C 161 E af 10.7.2003, s. 226.

----

----

(2004/C 65 E/268)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2981/03

af Mihail Papayannakis (GUE/NGL) til Kommissionen

(9. oktober 2003)

Om:   Overtrædelse af direktiv 89/48/EØF

Kan Kommissionen oplyse, hvilke eksamensbeviser erhvervet i medlemsstaterne efter mindst tre års studier ved det juridiske fakultet (eller ved andre universitetsfakulteter, højere læreanstalter eller andre institutioner på samme uddannelsesniveau) der falder ind under bestemmelserne i direktiv 89/48/EØF (1) og således vil kunne give adgang til at udøve advokaterhvervet i henhold til ovennævnte direktiv i en anden medlemsstat end den, hvor eksamensbeviset blev erhvervet?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(17. november 2003)

Kommissionen er ikke i besiddelse af en liste over de eksamensbeviser, der giver adgang til advokaterhvervet i de forskellige medlemsstater, og som falder ind under direktiv 89/48/EØF (2). I henhold til dette direktiv kan medlemsstater selv regulere erhverv inden for deres områder og fastslå hvilke kvalifikationsniveauer og -typer, der kræves for en given profession. Så vidt Kommissionen er bekendt, giver nogle medlemsstater deres borgere adgang til advokaterhvervet, hvis de ud over at have afsluttet en juridisk kandidateksamen har fuldført en prøvetid og har bestået en yderligere eksamen. Oplysninger om det eksamensbevis, som kræves i hver enkelt medlemsstat, kan indhentes fra de nationale »kontaktsteder« for eksamensbeviser og anerkendelse af faglige kvalifikationer: Listen over disse kontaktsteder er offentliggjort på Kommissionens websted: (http://europa.eu.int/comm/internal_market/en/qualifications/index.htm). Endelig indeholder direktiv 98/5/EF (3) en liste over eksisterende advokattitler i alle medlemslande. Direktiver indeholder dog ikke en liste over, hvilke eksamensbeviser der kræves for at få adgang til advokaterhvervet.

----

(1)EFT L 19 af 24.1.1989, s. 16.

(2)  Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed.

(3)  Europa-parlamentets og Rådets direktiv 98/5/EF af 16. februar 1998 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, EFT L 77 af 14.3.1998.

----

----

(2004/C 65 E/269)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-2987/03

af Erik Meijer (GUE/NGL) til Kommissionen

(9. oktober 2003)

Om:   Mangelfuld kontrol med maksimalgrænseværdien for restkoncentrationer (MRL) af giftige stoffer og kombinationer af giftige stoffer i nektariner og druer fra lande i EU

Kilde: Det nederlandske dagblad »de Volkskrant« af 24.9.2003.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(19. november 2003)

Kommissionen er ikke vidende om de undersøgelser, som det ærede parlamentsmedlem nævner.

I den risikovurdering, der foretages ved fastsættelsen af maksimalgrænseværdierne for restkoncentrationer (MRL), og ved evalueringen af indberetningerne fra systemet for hurtig varsling om fødevarer skelner Kommissionen mellem frugt, der spises med skal og frugt, der spises uden skal.

I den EF-koordinerede rapport om restkoncentrationer af pesticider, som kan findes på Kommissionens websted, varierer antallet af overskridelser af MRL mellem 2 og 5 %. Intet peger mod en stigende tendens til forkert brug af plantebeskyttelsesprodukter, hverken inden for eller uden for EU.

Resultaterne i den seneste EF-koordinerede rapport for 2001 viser et gennemsnitligt antal overskridelser på 3,9 %. Tallet varierer i medlemsstaterne mellem 1,3 og 9,1 %.

Det skal bemærkes, at maksimalgrænseværdierne for restkoncentrationer ikke er toksikologiske grænseværdier, og at en overskridelse heraf ikke nødvendigvis er et fødevaresikkerhedsanliggende. Maksimalgrænseværdierne fastsættes på grundlag af (i) bevis for, at korrekt anvendelse af plantebeskyttelsesprodukter medfører restkoncentrationer i den høstede afgrøde, og (ii) bevis for, at denne restkoncentration ikke medfører en risiko for forbrugeren. I de fleste tilfælde er maksimalgrænseværdierne fastlagt på et niveau, der ligger betydeligt under risikoniveauet. Hvis der i systemet for hurtig varsling om fødevarer indberettes en overskridelse af en maksimalgrænseværdi, foretages der en risikovurdering. Hvis der er en umiddelbar risiko for forbrugerne, udstedes der en advarsel. Når Kommissionen via EU's Levnedsmiddel- og Veterinærkontor foretager kontrolbesøg i medlemsstaterne, behandles spørgsmålet om varslinger systematisk.

Derudover foreslås det i Kommissionens forslag til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om maksimalgrænseværdier for pesticidrester i vegetabilske og animalske produkter (1) at styrke overvågnings-og kontrolforanstaltningerne i medlemsstaterne.

----

(1)  KOM(2003) 117 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/270)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3000/03

af Geneviève Fraisse (GUE/NGL) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Opfølgning af Europa-Parlamentets beslutning om kvinder og sport, vedtaget den 5. juni 2003

Den 15. september 2003 blev der under verdensmesterskaberne i kvindefodbold udsendt en meddelelse om, at amerikanske mesterskaber i kvindefodbold ville blive afskaffet. På trods af de tydelige fremskridt, der er konstateret på området, bør kvindeidræt som helhed (både i uddannelsesmæssig sammenhæng, som fritidsbeskæftigelse og i erhvervsøjemed) støttes.

I juni 2003 vedtog Europa-Parlamentet på spørgerens initiativ en beslutning om kvinder og sport (P5_TA(2003)0269). Med omkring 46 forslag opfordres Den Europæiske Union, medlemsstaterne og sportsverdenen til at sætte spørgsmålet om en reel ligestilling af kvinder og mænd i forbindelse med sportsudøvelse på deres politiske dagsorden. Til dato har Kommissionen overhovedet ikke reageret på Europa-Parlamentets ovennævnte beslutning.

Med artikel 16 i udkastet til en europæisk forfatning skabes der et retsgrundlag for understøttende tiltag til fremme af den europæiske dimension på sportsområdet, hvilket især skal ses i lyset af sportens rolle, både socialt og uddannelsesmæssigt (artikel III-182).

På hvilken måde har Viviane Reding, kommissær med sport som et af sine ansvarsområder, tænkt sig at følge op på Europa-Parlamentets beslutning om kvinder og sport? Vil Kommissionen benytte de nye retsrammer for sport til at opfylde de krav, der er fremsat i ovennævnte beslutning, og til at gennemføre en undersøgelse om kvinder og sport i Europa som foreslået af Rådet (sport) den 12. november 2001?

Hvilke initiativer agter Kommissionen, og især Generaldirektoratet for Uddannelse og Kultur, at tage for at fremme kvindeidræt og få medlemsstaterne til at tage denne politiske udfordring op (programmer og/eller fællesskabsaktioner, information, hvidbøger ...)?

Bør Den Europæiske Union ikke med afholdelsen af de næste olympiske lege i 2004 på det europæiske kontinent benytte lejligheden til at sætte ord på sine visioner for sporten og — i lighed med dens indsats mod doping — udfolde store bestræbelser på at ligestille mænd og kvinder både med hensyn til adgang til og udøvelse af sport?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Viviane Reding

(30. oktober 2003)

Kommissionen er klar over, at det er nødvendigt af at fremme sportsudøvelse hos kvinder og at støtte lige adgang for mænd og kvinder til en sportsgren efter eget valg. Den er klar over, at der fortsat skal gøres en indsats for at sikre kvindeidræt en tilfredsstillende plads og har derfor modtaget beslutningen om problemstillingen »Kvinder og sport« (1), vedtaget på initiativ af det ærede medlem, positivt.

Ikke desto mindre har Kommissionen i øjeblikket ikke beføjelser i henhold til EF-traktaten til at efterkomme størstedelen af denne beslutnings forslag. Disse henvender sig desuden primært til medlemsstaterne og til sportsorganisationer. Hvad angår fremtiden, har det ærede medlem ret i, at sport er et af de områder, hvor udkastet til en forfatning for Europa fastslår, at EU har »beføjelse til at gennemføre tiltag for at understøtte, koordinere eller supplere medlemsstaternes indsats, uden at denne beføjelse dog træder i stedet for medlemsstaternes beføjelser på disse områder« (2).

Hvis denne inddragelse af sport i EF-traktaten blev bekræftet på regeringskonferencen, kunne forslagene om at fremme kvindeidræt således bruges til at forberede en eventuel fællesskabsaktion på idrætsområdet.

Med hensyn til at foretage en undersøgelse er der efter Kommissionens opfattelse allerede megen information til rådighed om dette emne, og en ny undersøgelse ville sandsynligvis ikke frembringe ny information. Kommissionen vil dog støtte fire sektorundersøgelser om undervisning og sport i 2003-2004, som tager hensyn til aspekter vedrørende kvindeidræt. 2004 er blevet erklæret »Det Europæiske År for Uddannelse gennem Idræt« og handler om at fremme sportens værdi. Årets målsætninger vil omfatte de problemstillinger, som det ærede medlem nævner, og de aktioner, som vil blive tilrettelagt i løbet af hele 2004, vil bidrage til at fremme sportens pædagogiske aspekter.

Flertallet af de problemstillinger, som det ærede medlem nævner, vil således blive behandlet inden for rammerne af idrætsåret 2004 og de fire nævnte undersøgelser.

----

(1)  P5_TA(2003)0269.

(2)  CONV 850/03 af 18.7.2003.

----

----

(2004/C 65 E/271)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3009/03

af Arlene McCarthy (PSE) til Kommissionen

(8. oktober 2003)

Om:   Fyrværkeri

Over hele Europa kommer tusindvis af mennesker til skade, ejendomme ødelægges, dyr skræmmes og penge spildes på udstyr og personale, der mobiliseres som følge af en helt undgåelig fare.

Der findes ingen specifik fællesskabslovgivning om sikker brug af fyrværkeri. Det blev bevidst ikke medtaget under anvendelsesområdet for direktiv 93/15/EØF (1) af 5. april 1993 om harmonisering af bestemmelserne om markedsføring af og kontrol med eksplosivstoffer til civil brug. Kommissionen er af den opfattelse, at et direktiv om markedsføring og brug af fyrværkeri ikke vil forebygge ulykker mere effektivt end de nationale sikkerhedsbestemmelser.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(31. oktober 2003)

Der arbejdes for øjeblikket på et forslag til fællesskabslovgivning om harmoniserede bestemmelser vedrørende godkendelse og kategorisering af fyrværkeri, som skal behandles af Kommissionen. Sådanne bestemmelser skal give forbrugerne et højt beskyttelsesniveau og sikre, at kun godkendt fyrværkeri markedsføres i EU. Den foreslåede lovgivning vil omfatte væsentlige sikkerhedskrav, som fyrværkeri skal opfylde. Dette skal føre til, at Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN) udarbejder harmoniserede sikkerhedsstandarder for fyrværkeri.

Kommissionen føler sig ikke overbevist om, at der skal træffes fællesskabsforanstaltninger med hensyn til begrænsning af salget af fyrværkeri til autoriserede forhandlere. Den foreslåede lovgivning vil dog kategorisere fyrværkeri, således at visse kategorier af fyrværkeri begrænses til fagfolk. Sådanne foranstaltninger vil være en passende reaktion for at sikre forbrugerne et højt beskyttelsesniveau.

Inden for EU er der store forskelle på de lokale skikke for brug af fyrværkeri. Disse forskelle vedrører aspekter såsom tid på året, hvor fyrværkeri er mest efterspurgt, og dets karakteristika (visuelle effekter og lydeffekter). Som følge heraf indebærer de planlagte foranstaltninger, at medlemsstaterne vedtager alle nødvendige bestemmelser vedrørende anvendelsen af EU-godkendt fyrværkeri i overensstemmelse med disse lokale skikke.

I mellemtiden finder EF-traktatens bestemmelser og principper vedrørende det indre marked anvendelse, og derfor skal nationale foranstaltninger, der kan føre til begrænsninger af handelen med sådanne varer inden for Fællesskabet, vurderes i lyset af artikel 28 til 30 i EF-traktaten.

Kontrollen med import af ulovligt fyrværkeri henhører under medlemsstaternes kompetence. Vedtagelsen af harmoniseret lovgivning om fyrværkeri på fællesskabsplan vil betyde, at importeret fyrværkeri underlægges de samme bestemmelser som fyrværkeri fremstillet i EU.

----

(1)EFT L 121 af 15.5.1993, s. 20.

(2)EFT C 187 af 16.6.1998, s. 116.

(3)EFT L 228 af 11.8.1992, s. 24.

----

----

(2004/C 65 E/272)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3016/03

af Ilda Figueiredo (GUE/NGL) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Det Europæiske Handicapår

Det Europæiske Handicapår er snart til ende, og handicaporganisationerne, især de portugisiske som f.eks. CNOD, kan i stigende grad konstatere, at der hersker mange på støtte og finansielle midler, både fra nationalt hold og på EU-plan, til at de handicappede kan deltage i aktiviteter, der er relevante for dem.

Et af de væsentligste krav vedrører behovet for i Det Europæiske Handicapår at forelægge et forslag til direktiv på grundlag af traktatens artikel 13 med henblik på bekæmpelse af forskelsbehandling på grund af handicap, som er nævnt i betænkningen om resultattavle for gennemførelsen af den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden (A5-0247/2003), som jeg har udarbejdet, og som Europa-Parlamentet vedtog den 3. september 2003.

Kommissionen bedes orientere mig om, hvilke foranstaltninger den planlægger at gennemføre for at imødekomme de nævnte krav.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(20. november 2003)

Målene for Det Europæiske Handicapår er fastsat i artikel 2 i Rådets afgørelse 2001/903/EF af 3. december 2001 om Det Europæiske Handicapår 2003 (1). De omfatter bevidstgørelse, udveksling af god praksis og styrkelse af samarbejdet mellem alle aktører på området. I artikel 11 fastsættes handicapårets finansielle referencegrundlag til 12 mio. EUR.

Det kan allerede nu konstateres, at handicapåret i vidt omfang når sine mål. Ikke-statslige organisationers og andre berørte parters begejstring afspejler sig i tusindvis af aktiviteter, der gennemføres i 2003. En af følgerne af den store interesse for handicapåret er, at det er blevet umuligt at finansiere alle aktiviteterne inden for rammerne af de givne bevillinger.

Det Europæiske Handicapår er imidlertid ikke et mål i sig selv. Både Kommissionen og medlemsstaterne er optaget af at sikre, at årets nyttevirkning udvides yderligere. Portugal har f.eks. til hensigt at forelægge en ny basislovgivning om handicap og kroniske lidelser, en lov om ikke-statslige organisationer, der repræsenterer handicappede og personer med kroniske lidelser, og en national handlingsplan for forbedring af adgangsforhold (2004-2011).

Kommissionen har offentliggjort en meddelelse om opfølgningen af Det Europæiske Handicapår, som indeholder en interaktiv, flerårig handlingsplan for perioden frem til 2010. Formålet med denne handlingsplan er at integrere handicapspørgsmål i alle relevante fællesskabspolitikker og udvikle konkrete aktioner på områder af stor betydning for at fremme integrationen af handicappede i samfundet. Tre overordnede mål er centrale for den foreslåede fremgangsmåde: sikre den fulde anvendelse af Rådets direktiv (2000/78/EC) (2), styrke integrationen af handicapspørgsmål i de relevante fællesskabspolitikker og forbedre adgangsforholdene for alle.

I spørgsmålet om et handicapdirektiv på grundlag af artikel 13 er det Kommissionens opfattelse — som det er skitseret i dens svar på skriftlig forespørgsel E-2112/2003 af Rossa (3) — at den umiddelbare prioritet må være at sikre, at den nuværende fællesskabslovgivning (direktiv 2000/78/EF) gennemføres fuldt ud i national lovgivning.

For så vidt angår Unionens fremtidige politik for bekæmpelse af forskelsbehandling, har Kommissionen til hensigt at indlede en offentlig høring (grønbog) i foråret 2004 om den fremtidige strategi for bekæmpelse af forskelsbehandling. Grønbogen vil tage højde for de fremskridt, der er gjort i Unionens politik for bekæmpelse af forskelsbehandling og vil behandle emner/spørgsmål vedrørende den fremtidige udvikling af politikker. Den vil endvidere beskæftige sig med de nye udfordringer, der opstår ved Unionens udvidelse, og vil hjælpe med at kortlægge vejen frem for Unionens foranstaltninger om ligestilling i de næste fem år eller mere.

----

(1)EFT L 335 af 19.12.2001.

(2)  Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, EFT L 303 af 2.12.2000.

(3)EUT C 11 E af 15.1.2004, s. 248.

----

----

(2004/C 65 E/273)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3027/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Diskrimination imod beskæftigede i OTE

Nogle virksomheder diskriminerer imod deres medarbejdere på grund af ansættelsesalder. En af disse virksomheder er det græske telefonselskab (OTE), som i sine annoncer med henblik på ansættelse af medarbejdere, der skal have erfaringer med telefonbetjening og ansættes på tidsbegrænsede deltids-kontrakter, sætter en aldersgrænse på 26 eller 30 år. Med denne praksis har telefonselskabet i årtier udelukket adskillige medarbejdere, heraf størsteparten kvinder (95 % af arbejdstagerne med sådanne kvalifikationer er kvinder), fra at fortsætte med at arbejde og udnytte deres erfaringer, eftersom de, når de har passeret en vis aldersgrænse, ikke længere kan få deres kontrakter fornyet.

Denne praksis er en overtrædelse af paragraf 5, pkt.1, i direktiv 97/81/EF (1), idet den hindrer mulighederne for deltidsarbejde, samt direktiv 76/207/EØF (2) om gennemførelse af princippet om lige behandling af mænd og kvinder, som det også anføres i Domstolens afgørelse i sag nr. C-77/2002, ifølge hvilken »væsentligt flere kvinder end mænd er deltidsbeskæftigede og således udelukket fra at blive omfattet af aldersbetinget deltidsbeskæftigelse i henhold til denne bestemmelse.«

Mener Kommissionen, at der her er tale om forskelsbehandling, når der i annoncer med henblik på besættelse af stillinger optræder en ved første øjekast neutral bestemmelse som den med aldersgrænsen, som skaber diskrimination imod de ansatte, der ønsker at forny deres kontrakter?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(20. november 2003)

Det ærede medlem ønsker at vide, om Kommissionen mener, at det græske telefonselskabs (OTE) anvendelse af aldersgrænser kan anses for at være en indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn, eftersom den hovedsagelig rammer kvinder.

I artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 1, i direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, forbydes direkte og indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn. I overensstemmelse med definitionen af indirekte forskelsbehandling i Rådets direktiv 97/80/EF af 15. december 1997 om bevisbyrden i forbindelse med forskelsbehandling på grundlag af køn, og den europæiske Domstols retspraksis, er der tale om indirekte forskelsbehandling, når en bestemmelse, et kriterium eller en praksis, der tilsyneladende er neutral(t), stiller et væsentligt større antal personer af det ene køn ringere, medmindre denne bestemmelse, dette kriterium eller denne praksis er hensigtsmæssig(t) og nødvendig(t) og kan begrundes i objektive ikke-kønsrelaterede faktorer.

Det ærede medlem kan måske finde det værd at bemærke, at Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (3), skal være gennemført i medlemsstaterne senest den 2. december 2003. I dette direktiv forbydes forskelsbehandling på grundlag af religion eller tro, handicap, alder eller seksuel orientering på beskæftigelsesområdet. I artikel 6 i dette direktiv fastsættes det dog, at ulige behandling på grund af alder ikke udgør en uberettiget forskelsbehandling, hvis den inden for rammerne af den nationale ret er objektivt og rimeligt begrundet i et legitimt formål som f.eks. arbejdsmarkedspolitiske mål.

Fristen for gennemførelse af direktiv 2000/78/EF er endnu ikke udløbet, og Kommissionen har endnu ikke modtaget meddelelse fra Grækenland om landets gennemførelsesforanstaltninger. Når Kommissionen modtager denne meddelelse, vil den undersøge, om gennemførelsesforanstaltningerne er i overensstemmelse med direktivet, herunder bl.a. om den praksis, det ærede medlem omtaler i sin skriftlige forespørgsel, kunne være retfærdiggjort som en undtagelse i henhold til direktivets artikel 6.

Da det græske telefonselskab (OTE) er et offentligt organ, vil Kommissionen i mellemtiden kontakte de græske myndigheder for at få yderligere oplysninger om den praksis, det ærede medlem omtaler, for at tage stilling til, om denne praksis kan betegnes som en indirekte forskelsbehandling mod kvinder. Kommissionen vil optage kontakt med det ærede medlem, så snart den modtager de nødvendige oplysninger.

----

(1)EFT L 14 af 20.1.1998, s. 9.

(2)EFT L 39 af 14.2.1976, s. 40.

(3)EFT L 303 af 2.12.2000.

----

----

(2004/C 65 E/274)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3033/03

af Marianne Thyssen (PPE-DE) til Kommissionen

(8. oktober 2003)

Om:   Strukturfondene — mål 2-område — provinsen Limburg (Belgien)

Den 1. oktober i år offentliggjorde automobilkoncernen Fords europæiske ledelse sine planer for omstruktureringen af koncernens europæiske produktionsnetværk. Produktionskapaciteten på Fords bilfabrik i Gent (Belgien — provinsen Limburg) skal kortfristet skæres drastisk ned med dramatiske sociale følger. 3000 arbejdstagere i Ford mister deres job. Også underleverandørvirksomhederne anslås at ville miste flere tusinde arbejdspladser. Dette er igen et hårdt slag mod provinsen Limburgs økonomiske og sociale grundlag.

Kommissionen har tidligere anerkendt provinsen Limburg som mål 2-område (gennemførelse af tre prioriterede projekter og ni foranstaltninger) og godkendt et udviklingsprogram for provinsen (perioden 2000-2006) til et beløb af EUR 240 mio. Foranstaltninger og projekter kan gennemføres med økonomisk støtte fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) og Den Europæiske Socialfond (ESF).

Kommissionen bedes oplyse, hvilke muligheder der er for at få yderligere økonomisk støtte til hurtigt at finde en løsning på de strukturelle, økonomiske og sociale problemer i provinsen Limburg. Har Kommissionen allerede modtaget anmodning herom fra den flamske regering? Agter Kommissionen selv at tage et initiativ?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(3. november 2003)

Den 28. juni 2001 vedtog Kommissionen enhedsprogrammeringsdokumentet for provinsen Limburg under mål 2 for perioden 2000-2006 for et samlet beløb på 240 482 mio. EUR. Kommunen Gent er omfattet af dette program.

De europæiske strukturfonde tegner sig for de 92 696 mio. EUR, dvs. 38 % af programmets samlede udgifter.

Som eksempel kan nævnes, at programmets førsteprioritet (initiativer til fordel for økonomien og beskæftigelsen) udgør over 50 % af de samlede udgifter. Denne prioritering ser allerede nu ud til at kunne medvirke til at løse regionens omstruktureringsproblemer. I henhold til nærhedsprincippet er det imidlertid programmets forvaltningsmyndighed (i dette tilfælde ministeriet for flamske anliggender), der med udgangspunkt i målsætningen for de forskellige foranstaltninger og de disponible finansielle midler træffer bestemmelse om, hvilke projekter den ønsker at støtte.

Desuden skal det bemærkes, at regionen endvidere kan få del i EFS-midlerne, der tildeles i henhold til programmål 3 for Flandern. Dette program er navnlig centreret omkring foranstaltninger til genindslusning på arbejdsmarkedet af arbejdsløse og efteruddannelse af såvel arbejdsløse som folk, der allerede er i arbejde. EFS-midlerne inden for dette område andrager 376,2 mio. EUR ud af et samlet budget på 894 mio. EUR for perioden 2000-2006.

Hvad angår muligheden for at frigøre yderligere finansielle fællesskabsmidler kan det oplyses, at der findes en resultatreserve, som svarer til 4 % af forpligtelsesbevillingerne i hver national pulje. Reserven tildeles programmerne efter en evaluering af resultaterne af programmer i den pågældende medlemsstat på baggrund af indikatorer, der afspejler effektiviteten, forvaltningen og budgetgennemførelsen.

----

----

(2004/C 65 E/275)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3034/03

af Marianne Thyssen (PPE-DE) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Patentfristen for computer-implementerede opfindelser

På plenarmødet den 24. september 2003 stemte Europa-Parlamentet under førstebehandlingen om forslaget til direktiv om computer-implementerede opfindelsers patenterbarhed.

Ifølge af artikel 8, litra b, i forslaget som ændret af Parlamentet skal Kommissionen aflægge rapport til Parlamentet og Rådet om, hvorvidt reglerne for patentfristen og for fastlæggelse af kriterierne for patenterbarhed, herunder især nyhedskarakter, opfindelseshøjde og patentkravets genstand, er fyldestgørende.

Vil Kommissionen venligst oplyse, om den virkelig finder den klassiske løbetid for et patent (20 år) egnet for software-relaterede opfindelser? Mener Kommissionen ikke, at det vil være ønskeligt, at den normale løbetid for denne form for højteknologiske opfindelser bliver afkortet? Mener Kommissionen ikke, at en sådan afgørelse vil kunne fremme konkurrencen på det europæiske marked for software-relaterede opfindelser?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Frederik Bolkestein

(18. november 2003)

Det har længe været en del af patentlovgivningen, at beskyttelsestiden er den samme for alle opfindelser på teknologiområdet. Dette princip er blevet værnet om som en fast juridisk forpligtelse på internationalt plan i aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder (TRIPS-aftalen). Den eneste afvigelse fra denne regel, som praktiseres for øjeblikket, er muligheden for en forlænget beskyttelsestid for visse produkter, der er underlagt langvarige forskriftsprocedurer inden godkendelse. I mangel af en sådan foranstaltning ville disse ellers kun være effektivt beskyttet på markedet i en relativt kort periode.

Ikke desto mindre er Kommissionen klar over, at der kan argumenteres for, at standardbeskyttelsestiden på 20 år ikke er passende på alle teknologiområder, og har på grund af dette indvilliget i, i sin reaktion på de ændringer, som blev foretaget under forslagets førstebehandling, at undersøge sagen. Denne undersøgelse ville naturligvis tage hensyn til behovet for at fremme innovation og konkurrence. Man skal dog også være opmærksom på, at det er en betydelig juridisk og teknisk udfordring at ændre noget på dette område, ikke mindst med hensyn til de praktiske vanskeligheder i forbindelse med på en tilstrækkelig præcis og juridisk vandtæt måde at definere grænserne for, hvad de forskellige beskyttelsesbetingelser kunne gælde for. Og selvom det blev besluttet, at det var ønskværdigt og gennemførligt at foretage en sådan ændring, ville det desuden, på baggrund af ovenstående begrundelser, være nødvendigt at gennemføre den ad politisk vej via internationale forhandlinger.

----

----

(2004/C 65 E/276)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3040/03

af Jo Leinen (PSE) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Anvendelse af direktiv 2000/35/EF (forsinket betaling i handelstransaktioner) på betalinger inden for rammerne af projekter under Den Europæiske Udviklingsfond

Er det korrekt, at direktiv 2000/35/EF (1), der pr. 8.8.2002 skulle være gennemført i medlemsstaterne, og som fastsætter en frist på 30 dage til betaling af regninger, også omfatter betalinger mellem EU-organer (som f.eks. Den Europæiske Udviklingsfond) og disses kontraktpartnere?

På en forespørgsel oplyste en medarbejder i EUF-administrationen i marts 2003, at hun ikke var bekendt med direktivet, og at der for afvikling af EUF's betalingsforpligtelser som hidtil gjaldt en frist på 90 dage. Hvad vil Kommissionen gøre for at undgå det indtryk, at Unionen udsteder generelle regler, som dens egne organer ikke føler sig bundet af?

Svar givet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(20. november 2003)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35/EF af 29. juni 2000 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner har ikke til formål at harmonisere betalingsperioden til 30 dage, og de kontraherende parter kan således frit fastsætte den pågældende betalingsperiode. Det fremgår af direktivets artikel 3, stk. 1, at der skal betales morarenter fra dagen efter sidste rettidige betalingsdag eller efter udløbet af betalingsfristen som fastsat i aftalen. Hvis der ikke er aftalt en sidste rettidig betalingsdag eller betalingsfrist, skal der automatisk betales morarenter fra 30 dage efter skyldnerens modtagelse af en faktura eller fra 30 dage efter den dato, hvor varerne eller tjenesteydelserne er modtaget.

Direktivet omfatter alle handelstransaktioner, herunder mellem virksomheder og offentlige myndigheder, således som disse er defineret i direktiverne om offentlige kontrakter (2) 92/50/EØF, 93/36/EØF, 93/37/EØF og 93/38/EØF. Kommissionen er begyndt at anvende bestemmelserne i direktiv 2000/35/EF (3) på sine egne kontraktprocedurer og følger bestemmelserne i gennemførelsesbestemmelserne om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (4).

Det er fastsat i disse gennemførelsesbestemmelsers artikel 106, at skyldige beløb skal betales inden for en frist af højst 45 kalenderdage at regne fra den dato, hvor den kompetente anvisningsberettigedes bemyndigede tjeneste registrerer en gyldig betalingsanmodning. Betalingsperioden skal være på 30 kalenderdage for betalinger vedrørende levering af tjenesteydelser eller varer, medmindre andet er fastsat i kontrakten.

Gennemførelsesbestemmelserne finder dog kun anvendelse på det almindelige budget. Den Europæiske Udviklingsfond (EUF) er ikke omfattet af budgettet, men organiseres og finansieres på mellemstatsligt niveau. Den har sin egen finansforordning, der blev vedtaget den 27. marts 2003 og finder anvendelse på den 9. Europæiske Udviklingsford (5). Finansforordningen for den 9. EUF skal overholde Fællesskabets forpligtelser i henhold til partnerskabsaftalen med medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet (AVS), der blev undertegnet i Cotonou (Benin) den 23. juni 2000 (6).

Det er fastsat i artikel 37, stk. 6, i bilag IV til denne aftale, at procedurerne for fastsættelse, anvisning og betaling af udgifter skal være afsluttet senest 90 dage efter forfaldsdatoen.

Den finansielle forvaltning i forbindelse med Cotonou-aftalen foretages decentralt af AVS-landenes myndigheder, og EUF-programmerne forvaltes af deres nationale anvisningsberettigede. I henhold til ovennævnte artikel 37, stk. 6, har de nationale anvisningsberettigede 45 dage til at behandle og fremsende betalingsanvisningen til den delegationsleder, der er ansvarlig for det pågældende land. Kommissionen har så, inden for den øvre grænse på 90 dage, 45 dage til at gennemføre sine interne procedurer og foretage betaling.

Denne regel i Cotonou-aftalen blev indsat i artikel 67 i finansforordningen for EUF.

----

(1)EFT L 200 af 8.8.2000, s. 35.

(2)  Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, EFT L 209 af 24.7.1992. Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb, EFT L 199 af 9.8.1993. Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter, EFT L 199 af 9.8.1993. Rådets direktiv 93/38/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, EFT L 199 af 9.8.1993.

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35/EF af 29. juni 2000 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner, EFT L 200 af 8.8.2000. Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23. december 2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget.

(4)EFT L 357 af 31.12.2002.

(5)EUT L 83, 1.4.2003.

(6)EFT L 317 af 15.12.2000.

----

----

(2004/C 65 E/277)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3041/03

af Stavros Xarchakos (PPE-DE) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Alvorlige mangler i de græske ambulancer

Det græske parti Nea Dimokratia har gentagne gange i det græske parlament bragt spørgsmålet om ambulancerne i det såkaldte »nationale førstehjælpscenter« (EKAB) op, herunder de forskrifter, der skal følges, gennemskuelighed i valget af bilmærker og det udstyr, der er en forudsætning for, at ambulancerne kan udnyttes bedst muligt.

De EKAB-ansatte har mange gange gjort opmærksom på, at mange af disse ambulancer ikke er udstyret med udstyr til iltbehandling (til ilttilførsel til kvæstede) og heller ikke med et andet absolut nødvendigt apparat, nemlig udstyr til behandling af hjertestop med elektrochok.

Nea Dimokratia har gentagne gange (gennem sin ordfører for sundhedsspørgsmål og tidligere medlem af Europa-Parlamentet Nikitas Kaklamanis) ligeledes gjort opmærksom på den uigennemskuelige måde, hvorpå det afgøres, hvilke bilmærker, der skal indkøbes til ambulancetransport (gennem anden og tredje fællesskabsstøtteramme).

Kan Kommissionen oplyse om, hvor store beløb der helt nøjagtigt er tildelt fra EU fra 1994 til i dag og gennem hvilke programmer (fællesskabsstøtterammer eller fællesskabsinitiativer) til anskaffelse af ambulancer og andre køretøjer til indsats i redningstjenesten? Er Kommissionen informeret om ovennævnte mangler i deres udstyr? Hvad er Kommissionens holdning til EKAB-ansattes påstande om, at der i en by som Athen (med 5 millioner indbyggere) kun findes 72 ambulancer, hvilket vil sige, at der er 1 ambulance pr. 70 000 indbyggere, hvilket bevidnes af den nylige (30/9/2003) episode, hvor en kvæstet motorcyklist måtte ligge i to timer på uheldsstedet på grund af ambulancemangel?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Barnier

(11. november 2003)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.

----

----

(2004/C 65 E/278)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3047/03

af Elspeth Attwooll (ELDR), Heinz Kindermann (PSE), John McCartin (PPE-DE) og Willi Görlach (PSE) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Fritidsfiskeri og turiststatistikker

Kommissionen og Rådet er bekendt med, at der er et behov for at forbedre den fælles database for turisme. Et fælles knowhow-program er en forudsætning for benchmarking, udveksling af synspunkter, tilegnelse af viden og løsning af strategiske problemer inden for turistsektoren. Det er ligeledes nødvendigt at udvikle statistisk bæredygtige og sammenlignelige data om turisme. Et fælles mål er at tage skridt til at gennemføre nationale satellitkonti for turisme i medlemsstaterne. Fritidsfiskeri (lystfiskeri) udgør en væsentlig del af den europæiske turistsektor.

Vil Kommissionen sikre, at omfanget af fritidsfiskeri opgøres i tal, som angives separat i den statistiske oversigt over turisme?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Pedro Solbes Mira

(18. november 2003)

Kommissionen henleder opmærksomheden på nytteværdien af den eksisterende statistiske lovgivning (direktiv 95/57/EF) (1) om udarbejdelse af internationalt sammenlignelig statistik på turismeområdet. Dets implementering i medlemslandene har ført til konstante fremskridt i forbindelse med udbudet af pålidelige og sammenlignelige data om turisme. Kommissionen offentliggør jævnligt disse data. Med hensyn til de tiltrædende lande er der blevet gjort store fremskridt, således at de kan give den samme grad af information som de nuværende medlemslande, når de tilslutter sig Den Europæiske Union den 1. maj 2004.

I henhold til ovennævnte direktiv skal der allerede foretages mange opdelinger af data, såsom opdeling efter nationalitet, efter opholdets længde eller efter hovedtransportmiddel. Dataene skal ikke opdeles efter ferietype. Som resultat heraf er det ikke muligt at identificere fritidsfiskeri (eller en hvilken som helst anden type ferie) i turismestatistikken. For at begrænse indberetningsbyrden er der ikke planer om at indføre yderligere opdelinger.

----

(1)  Rådets direktiv 95/57/EF af 23. november 1995 om indsamling af statistiske oplysninger vedrørende turisme, EFT L 291 af 6.12.1995.

----

----

(2004/C 65 E/279)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3063/03

af Hiltrud Breyer (Verts/ALE) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler

Det er videnskabeligt bevist, at lægemidler har forskellige virkninger for kvinder og mænd. Alligevel er kvinder underrepræsenteret i kliniske undersøgelser, og de data, der indsamles, behandles ikke systematisk kønsspecifikt.

Nordrhein-Westfalens undersøgelseskommission om fremtiden for en kvindevenlig sundhedsforsorg i Nordrhein-Westfalen har fremsat forslag til en kvindevenlig gennemførelse af direktiv 2001/83/EF (1). Undersøgelseskommissionen anser en ændring af direktivet for nødvendig, for at kvinder kan blive omfattet af forskningen.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(19. november 2003)

I bilag I til direktiv 2001/83/EF, ændret ved Kommissionens direktiv 2003/63/EF af 25. juni 2003 (2), opstilles de analytiske, toksikologisk-farmakologiske og kliniske undersøgelser af lægemidler med det formål at give markedsføringstilladelse.

I henhold til del 1, punkt 5.2.f) i dette bilag skal de kliniske resultater sammenfattes for hvert enkelt forsøg med angivelse af:

Den generelle regel ifølge direktiv 2001/83/EF er derfor, at en passende udformning af undersøgelser bør vælges, og en klinisk undersøgelse skal foretages på en sådan måde, at undersøgelsens resultater, herunder den statistiske vurdering, viser en positiv virkning med hensyn til angivelsen, der støtter en markedsføringstilladelse for lægemidlet uden kønsspecifik begrænsning.

Undtagelser fra den generelle forpligtelse accepteres kun for markedsføringstilladelser for medicin med kønsspecifikke angivelser.

----

(1)EFT L 311 af 28.11.2001, s. 67.

(2)EUT L 159 af 27.6.2003.

----

----

(2004/C 65 E/280)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3078/03

af Bart Staes (Verts/ALE) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Europæisk standard EN-1078

To flamske professorer ved KUL (Katholieke Universiteit Leuven) har undersøgt 8 6 cykeluheld og af denne undersøgelse fremgår det, at »det ved et fald gør ringe forskel om cyklisten bærer en cykelhjelm eller ej«. De slår derfor til lyd for et fuldstændigt nyt hjelmkoncept.

Forskerne erkender, at det er bedre at benytte en hjelm i dens nuværende udformning end at cykle uden hjelm. De nuværende hjelme kan imidlertid ikke standse de rystelser inden for kraniet, som opstår efter et fald. Desuden er området omkring tindingen utilstrækkeligt beskyttet.

Cykelhjelme skal opfylde den europæiske standard EN-1078. De to forskere er af den opfattelse, at standarden er »for vag« og »at resultatet er, at hjelmene ikke opfylder deres funktion«.

Er Kommissionen bekendt med denne undersøgelse fra de to professorer ved KUL?

Tilslutter Kommissionen sig professorernes konklusion, at EN-1078 standarden er for vag og savner et videnskabeligt grundlag og hvilke argumenter vil den i benægtende fald anføre for at anfægte denne konklusion?

Er Kommissionen rede til at frigøre midler med henblik på forskning i fremstilling af en cykelhjelm, der yder cyklisten den størst mulige beskyttelse og samtidig er den mest behagelige og kan købes til en rimelig pris, og i benægtende fald, hvorfor ikke?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(11. november 2003)

Den europæiske standard EN 1078 blev udarbejdet af Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN), hvilket betyder, at en gruppe internationale eksperter udviklede denne produktstandard ud fra den seneste teknisk udvikling, og at standarden var blevet vedtaget af de underskrivende parter i CEN efter behørig kontrol.

Kommissionen offentliggjorde referencen til denne standard i overensstemmelse med artikel 5, stk. 4 i Rådets direktiv 89/686/EØF af 21. december 1989 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om personlige værnemidler (1) (PVM). Standarden blev således godkendt med det formål at støtte implementeringen af dette direktiv, da det direkte behandlede de væsentlige sundheds- og sikkerhedskrav i direktivets bilag II.

Indtil videre er ingen undersøgelsesresultater, der anfægter standardens beskyttelsesevne, blevet nævnt af nogen af medlemsstaternes repræsentanter, der mødes med Kommissionen to gange om året i to forskellige grupper, ekspertgruppen »PVM« og gruppen for administrativt samarbejde vedrørende markedsover-vågning: den tjenestegren i Kommissionen, der har ansvaret for ovennævnte direktiv, er ikke bekendt med den undersøgelse, som det ærede medlem citerer.

Kommissionen vil også gerne fremhæve sin interesse i at blive informeret om undersøgelsesresultater, der konkluderer, at en produktstandard ikke er fuldt tilfredsstillende og således potentielt udsætter de europæiske borgere for sikkerheds- og sundhedsrisici.

Kommissionen vil sætte dette spørgsmål på dagsordenen til det kommende møde for medlemsstaternes markedsovervågningsmyndigheder, som er fastsat til december 2003 for at undersøge det rejste problems europæiske dimension.

Kommissionen vil desuden diskutere spørgsmålet direkte med CEN for at undersøge behovet for en eventuel indsats. Spørgsmålet kunne takles under CENs rutinemæssige revision af produktstandarder. Alternativt kunne det medtages i Kommissionens mandater til CEN ved brug af de samarbejdsstrukturer, inden for hvilke Kommissionen yder betydelig støtte til det europæiske standardiseringsarbejde.

----

(1)EFT L 399 af 30.12.1989.

----

----

(2004/C 65 E/281)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3093/03

af Harald Ettl (PSE) til Kommissionen

(14. oktober 2003)

Om:   Opførelse af det aktive stof paraquat på positivlisten i henhold til direktiv 91/414/EF

På det møde, som Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed afholdt den 2. og 3. oktober 2003, blev det besluttet at opføre plantegiften paraquat på positivlisten (bilag 1) i henhold til direktiv 91/414/EF (1) om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler.

Paraquat er ekstremt farligt for mennesker og dyr, og det er persistent og ophobes ved gentagen brug i jorden. Af denne grund er det i syv lande generelt forbudt at anvende paraquat, og i andre lande må det kun bruges i meget begrænset omfang.

På trods af, at paraquat er en trussel for menneskets sundhed og for miljøet, har Europa-Kommissionen foreslået at opføre det på positivlisten og dermed gøre det muligt at markedsføre denne plantegift i EU og i andre lande. En lempelse af de nuværende regler om begrænset brug af paraquat vil medføre, at bestræbelserne på at øge sundheds- og sikkerhedsnormerne i landbruget må opgives, og at de produktionsmetoder inden for landbruget, der ikke bygger på social og miljøteknisk bæredygtighed, i stedet fremmes.

Det er af særlig betydning for Europa-Parlamentet og EU's borgere at erfare, hvad der har givet Europa-Kommissionen og Rådet anledning til at påtvinge EU's befolkning at acceptere brugen af denne giftige og ekstremt farlige plantegift.

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(12. november 2003)

Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler skaber harmoniserede rammer for godkendelse og markedsføring af plantebeskyttelsesmidler. Aktive stoffer, der skal bruges som plantebeskyttelsesmidler, bliver vurderet og godkendt på fællesskabsplan og er opført i direktivets bilag I. Derefter bliver enkelte plantebeskyttelsesmidler, der indeholder aktive stoffer, vurderet og godkendt af medlemsstaterne efter harmoniserede regler.

Ifølge direktivets artikel 5 kan aktive stoffer optages i direktivets bilag I, når det på grundlag af den foreliggende videnskabelige og tekniske viden er demonstreret, at de principielt lever op til sikkerhedskravene for menneskers sundhed og for miljøet.

For paraquat blev de data, som industrien indgav, evalueret af medlemsstaterne og Kommissionen inden for rammerne af Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed. Dokumenterne og oplysningerne blev også indgivet til den uafhængige Videnskabelige Komité for Planter, der blev anmodet om at kommentere relevansen af de mulige risici for forbrugere og brugere og den potentielle risiko for miljøet (specielt jordbundsorganismer, fugle og harer).

I sin udtalelse (2) konkluderede Den Videnskabelige Komité, at når paraquat anvendes som plantebeskyttelsesmiddel som anbefalet og efter foreskreven god anvendelsespraksis, medfører anvendelsen ikke nogen signifikant sundhedsfare for brugerne. Komitéen bemærkede også, at anvendelse med de anbefalede feltrater næppe vil indebære en væsentlig risiko for jordbundsorganismer. Den anmodede dog om en mere detaljeret vurdering af paraquats sandsynlige virkninger på nedbrydningshastigheden for organisk materiale i jordbunden. Sådanne oplysninger blev derefter afleveret og evalueret af den rapporterende medlemsstat og fundet acceptable. Komitéen konkluderede også, at foreliggende undersøgelser antyder en risiko for jordrugende fugle, men at yderligere oplysninger om den realistiske eksponering ville være nødvendige for at kunne udføre den endelige vurdering af risikoen. Også disse oplysninger blev efterfølgende givet, og Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed konkluderede i forbindelse med evalueringen, at selv om der er tilfælde, hvor eksponering kan forekomme, er der adskillige tilfælde, hvor jordrugende fugle kun er udsat for ubetydelig eksponering. I denne sag konkluderede Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed i sin evaluering, at risikoen ville være acceptabel, hvis der bliver truffet risikobegrænsende foranstaltninger. I sidste ende konkluderede Den Videnskabelige Komité, at paraquat kan forventes af få letale og subletale virkninger for harer, men at det ud fra de foreliggende oplysninger ikke er muligt at anslå, hos hvor stor en procentdel af harerne sådanne virkninger vil forekomme. Ved udarbejdelsen af optagelsesdirektivet og den pågældende reviderede vurderingsrapport blev der taget hensyn til Den Videnskabelige Komités bemærkninger.

Alt i alt konkluderede Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed i sin evaluering, at risikoen ville være acceptabel, hvis der træffes risikobegrænsende foranstaltninger, at kravene i direktivets artikel 5 derfor var opfyldt, og at paraquat bør optages i direktivets bilag I.

Ikke desto mindre var det svært at tage beslutninger om paraquat på grund af dets velkendte giftighed. Derfor omfatter det udkast, som medlemsstaterne i komitéen overvejer, restriktive bestemmelser såvel som et obligatorisk overvågnings- og indberetningsprogram og et forslag om vurdering af risikobegrænsende foranstaltningers effektivitet.

Diskussionen behandlede også den hyppige brug af paraquat ved selvmordsforsøg og i forbindelse med ulykker i udviklingslandene. Udkastet til optagelsesdirektiv ville dog kun være gældende for Fællesskabet. Det indeholder tekniske specifikationer til at begrænse risikoen for utilsigtet eller tilsigtet indtagelse. For at imødegå denne risiko har anmelderen påtaget sig at anvende Fællesskabets specifikationer i sin globale handel og at organisere et verdensomspændende brugersikkerhedsprogram. Dette program vil indebære træning i sikker anvendelse, et overvågningsprogram for eventuelle ulykker og udvikling af formuleringer, som er sikrere for brugeren.

Kommissionen mener, at risiciene forbundet med anvendelsen af paraquat kan håndteres på en sådan måde, at anvendelsen stoffet er acceptabel. Desuden må det forventes, at risiciene forbundet med anvendelsen af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder paraquat, vil blive reduceret på globalt plan.

Det er også vigtigt at fremhæve, at optagelse af paraquat i bilag I ikke er en opfordring til at anvende stoffet, og at det ikke lemper eksisterende begrænsninger i Fællesskabet. Det betyder kun, at medlemsstater må godkende anvendelsen af produkter, der indeholder paraquat. I forhold til den nuværende situation vil optagelsen af paraquat i bilag I højst sandsynligt øge beskyttelsen af arbejdstagere og miljøet på grund af de ekstra begrænsninger, der vil være obligatoriske for de medlemsstater, som beslutter at fortsætte med at godkende produkter, som indeholder paraquat.

Efter fem år skal Kommissionen desuden indgive en rapport om gennemførelsen af direktivet om paraquat til Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed, hvori den skal angive, om kravene vedrørende optagelse i bilag I stadig er opfyldt, og Kommissionen kan om nødvendigt foreslå en ændring dertil, herunder fjernelse af paraquat fra bilag I.

----

(1)EFT L 230 af 19.8.1991, s. 1.

(2)  Udtalelse fra Den Videnskabelige Komité for Planter om specifikke spørgsmål fra Kommissionen vedrørende evaluering af paraquat som led i Rådets direktiv 91/414/EØF (SCP/PARA/002, vedtaget den 20. december 2001).

----

----

(2004/C 65 E/282)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3125/03

af Monica Frassoni (Verts/ALE) til Kommissionen

(17. oktober 2003)

Om:   Strukturstøtte til Valencia

I sit svar på min forespørgsel E-2398/03 (1) om strukturstøtte til Valencia og omledningen af Ebro har Kommissionen udtalt, at den pr. 26. marts 1999 kun havde adgang til de statistiske data vedrørende regionen Valencias BNP for årene 1994, 1995 og 1996. Ved fastlæggelsen af mål 1-regionerne kom Valencia på grundlag af dataene fra disse tre år til at ligge under tærskelen på 75 % af Fællesskabets gennemsnit. Kommissionen erkender dog, at Valencia, efter at tallene for de tre år var blevet revideret, kom til at ligge over dette gennemsnit. Sagen er således alvorligere end beskrevet i Revisionsrettens særberetning nr. 7/2003. Ifølge Revisionsretten ville den autonome region Valencia ved anvendelse af de seneste statistikker (1996, 1997 og 1998) ikke have været berettiget til at modtage støtte under mål 1 fra strukturfondene i 2000-2006, idet regionens BNP lå over 75 % af Fællesskabets gennemsnit. Samtidig udtaler Kommissionen nu, at med en revision for de samme år (1994, 1995 og 1996) ville Valencia allerede dengang have befundet sig over de 75 %.

Hvordan har en sådan fejl ved beregningen af BNP for 1994, 1995 og 1996 kunnet finde sted? Hvorfor forelå der den 26. marts 1999 kun oplysninger frem til 1996?

Kan Kommissionen undersøge, om der har fundet en manipulering af tallene sted, for at Valencia kunne befinde sig under 75 % af gennemsnittet pr. 26. marts 1999?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Michel Barnier

(14. november 2003)

Siden reformen af strukturfondene i 1988 har Rådet to gange på forslag af Kommissionen opstillet en liste over regioner med udviklingsefterslæb, som er støtteberettigede i henhold til mål nr. 1 for programmeringsperioden 1989-1993 og 1994-1999.

Det Europæiske Råd overdrog på sit møde i Berlin for første gang ansvaret til Kommissionen for at opstille listen over de støtteberettigede regioner i henhold til mål nr. 1 for programmeringsperioden 2000-2006.

I bestemmelserne (2) er der med henblik herpå fastlagt meget præcise kriterier, blandt hvilke kan nævnes:

Kommissionen opstillede på dette grundlag listen over mål nr. 1-regioner straks efter vedtagelsen af de nye strukturfondsforordninger (3) i juli 1999. Kommissionens beslutning byggede på de data vedrørende BNP pr. indbygger, som forelå den 26. marts 1999 for årene 1994-1995-1996. Efter gældende praksis beregnede Eurostat i forståelse med de nationale statistiske kontorer de pågældende foreløbige data for år Τ ved udgangen af måned T+12 måneder og de endelige data ved udgangen af måned T+24 måneder. Det er grunden til, at de seneste disponible data i marts 1999 vedrørte 1996. Fristerne figurerer i de gældende bestemmelser vedrørende udarbejdelse af nationalregnskaber.

Som for de fleste statistiske oplysninger revideres serierne med mellemrum. Det er en normal foreteelse, som ikke skyldes fejl, heller ikke i Valencias tilfælde.

Udviklingerne kan tilskrives tre faktorer:

Der findes intet retsgrundlag, der muliggør en fornyet undersøgelse af en mål nr. 1-regions støtteberettigelse. For at skabe et stabilt grundlag for planlægningen af strukturinterventionerne opretholdes listen over mål nr. 1-regionerne i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 6 i forordning (EF) nr. 1260/1999 indtil den 31. december 2006. Kommissionen kan derfor ikke overveje at ændre klassifikationen af Comunidad Valenciana eller nogen anden mål nr. 1- region med et udviklingsefterslæb, da forordning (EF) nr. 1260/1999 ikke tillader en revision af listen i programmeringsperioden 2000-2006.

----

(1)EUT C 58 E af 6.3.2004, s. 164.

(2)  Artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 1260/1999 af 21. juni 1999 om vedtagelse af generelle bestemmelser for strukturfondene, EFT L 161 af 26.6.1999.

(3)  Kommissionens beslutning af 1. juli 1999 om opstilling af listen over de regioner, der er omfattet af strukturfonds-mål nr. 1 for perioden 2000 til 2006.

----

----

(2004/C 65 E/283)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3154/03

af Michael Cashman (PSE) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om:   Sikkerhed omkring mobiltelefoner

Kan Kommissionen i betragtning af de seneste undersøgelser, der viser, at den nye generation af mobiltelefoner kan forstyrre mange typer pacemakere, redegøre for, hvilke foranstaltninger der træffes for at forhindre skade på EU-borgenes sundhed?

Tilsyneladende er nyere pacemakere, som er udstyret med et keramisk filter, uimodtagelige for påvirkning. Kan Kommissionen bekræfte, at der gøres en indsats for at introducere disse modeller i industrien og for at sikre, at offentligheden er opmærksom på risiciene ved at bruge de gamle modeller?

Kan Kommissionen ligeledes redegøre for, hvilke oplysninger den har leveret vedrørende sikkerheden ved anvendelse af mobiltelefoner sammen med en pacemaker siden 1994?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(3. november 2003)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.

----

----

(2004/C 65 E/284)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3161/03

af Raffaele Costa (PPE-DE) til Kommissionen

(20. oktober 2003)

Om:   Italiensk forslag om tilpasning af direktiv 97/24/EF til den tekniske udvikling

Den italienske regering foreslog i 2000 at iværksætte en procedure for tilpasning af direktiv 97/24/EF (1) til det tekniske fremskridt med det formål at indføre en separat typegodkendelse af reservekatalysatorer. En sådan tilpasning vil gøre det muligt for alle producenter af reservekatalysatorer til motordrevne køretøjer at sikre, at deres produkter fremstilles i overensstemmelse med kravene til typegodkendelse. Det er nu er 3 år siden, at forslaget blev forelagt, og forslaget ligger stadig hos de ansvarlige tjenestegrene i Kommissionen.

Kan Kommissionen på denne baggrund oplyse, hvor langt de ansvarlige tjenestegrene er kommet med arbejdet, om der er fastsat en tidsfrist for arbejdet, og endelig om direktivudkastet vil blive godkendt som teknisk direktiv?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Erkki Liikanen

(18. november 2003)

Kommissionen arbejder for tiden på en stor pakke ændringer vedrørende motorcykelemissioner med reference til artikel 5-8 af direktiv 2002/51/EF (2) (om ændring af direktiv 97/24/EF (3)). Pakken omfatter udskiftningskatalysatorer, og Kommissionen har arbejdet tæt sammen med de italienske myndigheder, andre medlemsstater og interessenter på dette specifikke område.

Det var oprindeligt planlagt, at det italienske forslag om udskiftningskatalysatorer kunne behandles gennem Udvalget for Tilpasning til Den Tekniske Udvikling (CATP). Der var dog brug for mere tid i forbindelse med forslaget, således at interessenter kunne overveje det, og acceptable ændringer kunne udarbejdes. Det skal også bemærkes, at medtagelsen af krav til udskiftningskatalysatorer i direktiv 97/24/EF vil udvide direktivets anvendelsesområde, og dette bør ikke behandles gennem CATP.

Udskiftningskatalysatorer vil derfor blive behandlet i den samlede pakke foranstaltninger, som skal forelægges lovgiverne i henhold til den fælles beslutningsprocedure. Denne pakke foranstaltninger skal gøres til genstand for en udvidet konsekvensanalyse, der vil give en evaluering af Kommissionens forslag, som skal forelægges Parlamentet og Rådet i begyndelsen af 2004.

----

(1)EFT L 226 af 18.8.1997, s. 1.

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/51/EF af 19. juli 2002 om reduktion af emissionerne af forurenende stoffer fra to- og trehjulede motordrevne køretøjer og om ændring af direktiv 97/24/EF, EFT L 252 af 20.9.2002.

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/24/EF af 17. juni 1997 om dele af og kendetegn ved to- og trehjulede motordrevne køretøjer.

----

----

(2004/C 65 E/285)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3172/03

af Caroline Jackson (PPE-DE) til Kommissionen

(27. oktober 2003)

Om:   Brandsikkerheden på hoteller

Af en forbrugerundersøgelse fra maj 2002 fremgik det, at 82 % af de 80 hoteller, der var omfattet af undersøgelsen, havde en mangelfuld brandsikkerhedsstandard. Der var dels tale om fejl fra hotelledelsens side (misbrug af brandtrapper til opbevaring af vedligeholdelsesudstyr, blokerede branddøre, aflukkede nødudgange) og dels om strukturelle mangler (mangelfuld beskyttelse af eneste flugtvej, manglende brand-og røgceller, ufuldstændige og uklare orienteringsplaner og instrukser).

Vil Kommissionen, som har erkendt, at ikke alle medlemsstater har gennemført henstillingen om brandsikring af hoteller, nu endelig på grundlag af forbrugerundersøgelsens resultater vedtage et direktiv?

Har Kommissionen overvejet, om den foreslåede nye lovgivningsramme for tjenesteydelsers sikkerhed (1) kunne anvendes på hoteller, og ville dette overflødiggøre henstillingen om brandsikring af hoteller?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(20. november 2003)

Kommissionen er bekendt med den undersøgelse, som forbrugerorganisationerne i fem medlemsstater har foretaget på 80 hoteller. Selv om undersøgelsen ikke er gennemført med Rådets henstilling 86/666/EØF om brandsikring af eksisterende hoteller (2) som referencegrundlag, finder Kommissionen, at den underbygger analysen i Kommissionens beretning om anvendelsen af henstilling 86/666/EØF (3).

Kommissionen agter således at forsætte i samme spor i overensstemmelse med retningslinjerne i beretningen:

I henhold til disse retningslinjer påtænker Kommissionen ikke på dette stadium at fremsætte et forslag til et særligt direktiv på dette område.

Desuden lægger Kommissionen den største vægt på et objektivt og så fyldigt et kendskab som muligt til situationen i marken. Den agter således at supplere undersøgelsen af medlemsstaternes gældende retsforskrifter på området og udfærdige en oversigt over hotelbrande, som er indtruffet på fællesskabsområdet i perioden 1986-2003 med en analyse af årsagerne og konsekvenserne. Disse to tiltag vil muliggøre en bedre evaluering af risiciene samt en bedre forberedelse og styring af fællesskabsindsatsen.

Med hensyn til de igangværende drøftelser om en retlig fællesskabsramme for sikkerhed i forbindelse med udbud af tjenesteydelser er det for tidligt at foregribe anvendelsesområdet, hvad angår brandsikring af hoteller. Det præciseres imidlertid i beretning fra Kommissionen til Europa-Parlamentet og Rådet om forbrugernes sikkerhed i forbindelse med udbud af tjenesteydelser (4), at områder som turisme, sports- og fritidsaktiviteter bør prioriteres højt i disse drøftelser. Hoteller indgår i dette forløb.

----

(1)  KOM(2003) 313.

(2)EFT L 384 af 31.12.1986.

(3)  KOM(2001) 348 endelig.

(4)  KOM(2003) 313 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/286)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3194/03

af Säid El Khadraoui (PSE) til Kommissionen

(22. oktober 2003)

Om:   Kræftfremkaldende stof i babymad

Producenter af babymad må snarest muligt udskifte lågene på glassene. Lågene rummer store mængder semicarbazid, et stof, der kan fremkalde kræft hos mus. Det oplyser European Food Safety Agency (EFSA). Undersøgelser har vist, at en dosis, der er 40 000 gange så stor, som den, spædbørn indtager dagligt kan fremkalde tumorer hos mus. Ifølge EFSA er risikoen for spædbørn lille, men på den anden side er der aldrig foretaget undersøgelser af dette på mennesker. Problemet vedrører også visse mærker af frugtjuice, marmelade, grøntsager, majonæse og andre fødevarer i glas og flasker.

Hvad mener Kommissionen om EFSA's forskningsresultater? Hvor alvorlig mener den, risikoen er for spædbørn og voksne?

Hvad vil Kommissionen foretage sig? Kan Kommissionen med et tidsskema oplyse, præcis hvilke foranstaltninger den vil træffe?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af David Byrne

(18. november 2003)

Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) er en uafhængig myndighed, som har til opgave at stille videnskabelig rådgivning og teknisk bistand vedrørende fødevare- og fodersikkerhed til rådighed for Fællesskabets institutioner og for medlemsstaterne. Risikovurderingen af semicarbazid (SEM), som blev foretaget af EFSA, konkluderede, at risikoen for forbrugeren og specielt babyer er meget lille, men at det ville være klogt at reducere eksponeringen for SEM så hurtigt, som den teknologiske udvikling tillader uden risiko. Kommissionen handler på denne baggrund.

Så snart Kommissionen modtog de erklæringer fra EFSA om sikkerhedsvurderingen af fødevarer og specielt babymad i glas og flasker, indkaldte den til et møde med medlemsstaterne inden for Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed, som fandt sted den 12. oktober 2003.

På dette møde blev man enige om udfasning af brugen af blæsemidlet azodicarbonamid så hurtigt som teknisk og juridisk muligt. Derfor vil Kommissionen forelægge et udkast til ændring af direktiv 2002/72/EF (1) (plastikdirektivet) for Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed inden udgangen af 2003.

På anmodning fra Kommissionen vil medlemsstaterne fortsætte med at overvåge tilstedeværelsen af SEM i færdigpakkede levnedsmidler, specielt babymad, og vil rapportere resultaterne til Kommissionen, som videresender dem til EFSA. På baggrund af disse resultater vil en reevaluering blive foretaget, hvis det er nødvendigt.

Desuden har Kommissionen bedt EFSA om at vurdere risikoen for SEM-niveauer, der for tiden rapporteres i forskellige fødevareprodukter, og om at færdiggøre vurderingen om risici ved semicarbazid af forskellige oprindelser og i alle typer fødevarer.

----

(1)  Kommissionens direktiv 2002/72/EF af 6. august 2002 om plastmaterialer og -genstande bestemt til at komme i berøring med levnedsmidler, EFT L 220 af 15.8.2002. Berigtigelse EFT L 39 af 13.2.2003.

----

----

(2004/C 65 E/287)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3202/03

af Alexandros Alavanos (GUE/NGL) til Kommissionen

(30. oktober 2003)

Om:   Forbud mod brugen af stoffet paraquat

På et møde fornylig i Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed godkendtes et forslag fra Kommissionen om brugen af stoffet paraquat, der anvendes som herbicid. Dette stof er kendt for at være yderst farligt og kan forsage store og uoprettelige skader på mennesker. Stoffet er så giftigt, at det i kombination med manglen på et antistof endog kan medføre døden, og det er ligeså skadeligt for dyr og fugle. Brugen af paraquat er blevet forbudt i visse medlemsstater, og mange ikke-statslige organisationer har krævet forbud mod brugen af stoffet i såvel EU-medlemsstater som udviklingslande.

Hvorfor har Kommissionen foreslået fortsat brug af et så giftigt stof? Har Kommissionen taget hensyn til, at den ved at tillade den udbredte brug af paraquat tilskynder til, at det igen tages i anvendelse i de lande, hvor der allerede er nedlagt forbud, og i udviklingslandene? Agter Kommissionen at tage spørgsmålet op til fornyet overvejelse i betragtning af, at der findes mere sikre stoffer, der kan erstatte paraquat?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Byrne

(18. november 2003)

Det ærede medlem henvises til Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel P-3093/03 fra Ettl (1).

----

(1)  Se side 266.

----

----

(2004/C 65 E/288)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL P-3290/03

af Claude Moraes (PSE) til Kommissionen

(3. november 2003)

Om:   Erhvervssygdomme

Kan Kommissionen venligst oplyse, hvorfor den har anmodet medlemsstaterne om at udvide deres liste over officielle erhvervssygdomme, da den den 19. september vedtog et udkast til henstilling om erhvervssygdomme?

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Anna Diamantopoulou

(20. november 2003)

Kommissionen vedtog den 19. september 2003 en henstilling om den europæiske liste over erhvervssygdomme (1). Denne henstilling ajourfører og erstatter en henstilling af 22. maj 1990 (2) om samme emne, navnlig som følge af nødvendigheden af at tage hensyn til de videnskabelige og tekniske fremskridt på området, at råde over et ajourført instrument med henblik på den kommende udvidelse af EU og at være på omgangshøjde med den »nye fællesskabsstrategi for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen 2002-2006« (3), som lægger særlig vægt på en styrket forebyggelse af erhvervssygdomme.

Den nye henstilling opfordrer bl.a. medlemsstaterne til »at de snarest muligt sørger for, at deres love og administrative bestemmelser om sygdomme, som er videnskabeligt anerkendt som erhvervssygdomme, som kan give anledning til erstatning, og som bør gøres til genstand for forebyggende foranstaltninger, omfatter den europæiske liste i bilag I«.

Henstillingens bilag I indeholder ud over de agenser og sygdomme, der er direkte knyttet til den udøvede aktivitet, og som allerede er indeholdt i den tidligere henstilling, yderligere 16 sygdomme, for hvilke der hersker en bred videnskabelig konsensus om den erhvervsmæssige oprindelse.

I det tidsrum, der er gået siden henstillingen af 1990, har de tekniske og videnskabelige fremskridt nemlig gjort det muligt at få et bedre kendskab til mekanismerne bag visse erhvervssygdommes opståen og til deres årsagssammenhænge.

Kommissionen henleder det ærede parlamentsmedlems opmærksomhed på, at medlemsstaterne har været tæt inddraget i forberedelserne til vedtagelsen af Kommissionens henstilling, navnlig med hensyn til bilag I, den europæiske liste over erhvervssygdomme.

Endvidere har den erfaring, som er erhvervet siden 1990 takket være opfølgningen på den førnævnte henstilling i medlemsstaterne, gjort det muligt bedre at indkredse de forskellige aspekter, som kan forbedres med henblik på bedre at opfylde henstillingens mål, navnlig hvad angår aspekterne vedrørende forebyggelse samt indsamling og sammenlignelighed af oplysningerne på området. Disse aspekter er også medtaget i den nye henstilling.

Kommissionen finder, at den nye henstilling udgør et fortrinligt instrument til en effektiv forebyggelse af erhvervssygdomme i EU.

----

(1)EUT L 238 af 25.9.2003.

(2)EFT L 160 af 26.6.1990.

(3)  KOM(2002) 118 endelig.

----

----

(2004/C 65 E/289)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3504/03

af Hiltrud Breyer (Verts/ALE) til Kommissionen

(24. november 2003)

Om:   Oplysninger om størrelsen på den EU-støtte, der er ydet til den tyske delstat Rheinland-Pfalz fra januar 1997 til december 2002

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(2. december 2003)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.

----

----

(2004/C 65 E/290)

SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3505/03

af Hiltrud Breyer (Verts/ALE) til Kommissionen

(24. november 2003)

Om:   Oplysninger om størrelsen på den EU-støtte, der er ydet til den tyske delstat Saarland fra januar 1997 til december 2002

Svar afgivet på Kommissionens vegne af Romano Prodi

(2. december 2003)

Kommssionen er i færd med at indhente de oplysninger, der er nødvendige for at besvare spørgsmålet, og skal meddele resultatet af sine efterforskninger, så snart det foreligger.

----