----

----

I (Meddelanden)

EUROPAPARLAMENTET

SKRIFTLIGA FRÅGOR MED SVAR

----

(2004/C 65 E/001)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0547/02

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(27 februari 2002)

Ämne:   Avskaffande av tillträdesavgifter på flygplatserna

Inom en stor del av flygmarknaden anser man att det är onödigt och överdrivet att man skall betala ytterligare avgifter på flygplatserna, förutom hyror och andra flygskatter som åläggs företag och självserviceanvändare för att de skall få tillgång till luftfartstjänster.

Lufthansa har genom ett domstolsbeslut i en tysk domstol lyckats avskaffa tillträdesavgiften. Det sägs att Air France är på väg att göra detsamma.

Kan kommissionen kommentera det tyska domstolsbeslutet?

Har kommissionen för avsikt att ta några lagstiftningsinitiativ som går i denna riktning?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(17 april 2002)

Parlamentsledamoten verkar hänvisa till domen i Oberlandesgericht (Högre regionala domstolen) i Frankfurt am Main som fastställdes 2001 vid de rättsliga förfarandena mellan Hannover-Langenhagens flygplats och Lufthansa.

Ärendet mellan de två parterna i detta fallet är om Hannovers flygplats är berättigad att kräva att Lufthansa betalar en tillträdesavgift vad gäller dess incheckningstjänster på egenhanteringsgrund för sina passagerare och som leverantör av sådana tjänster för passagerare från andra flygbolag.

I domen finns det inget beslut vad gäller detta ärende men genom domen uppskjuts förhandlingarna samt läggs det fram ett antal frågor inför Europeiska gemenskapernas domstol för ett förhandsavgörande i enlighet med artikel 234 i EG-fördraget. Dessa frågor avser tolkningen av rådets direktiv 96/67/EG av den 15 oktober 1996 om tillträde till marknaden för marktjänster på flygplatserna inom gemenskapen (1), och det väsentliga är att domstolen ombes förtydliga huruvida och i vilken utsträckning tillträdesavgiften kan läggas på egenhanterare och tredjepartsaktörer som redan var närvarande på en flygplats innan direktivet trädde i kraft.

Fallet registrerades av domstolen den 24 september 2001 och kommissionen lade fram sitt yttrande i fallet till domstolen den 14 januari 2002.

Vad gäller detta specifika ärende planeras inget lagstiftningsinitiativ, men kommissionen kommer att göra en omfattande granskning av direktivet under 2003 som kan leda till förslag till ändringar av delar av direktivet.

----

(1)EGT L 272, 25.10.1996.

----

----

(2004/C 65 E/002)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0761/02

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(18 mars 2002)

Ämne:   Ersättning till jordbrukare

Enligt uppgifter i grekiska tidningar blev en kvinnlig jordbrukare i Grekland, från byn Theopetra i Kalambaka i Trikalas län, ytterst förvånad när hon konstaterade att ersättningen som ELGA (den grekiska organisationen för lantbruksförsäkringar) beviljat henne för den skadegörelse som ett hageloväder åsamkat hennes odlingar uppgick till ... den astronomiska summan av 1,16 euro!

Kan Europeiska kommissionen upplysa mig om huruvida den beviljar medel till Grekland för skadeersättning på grund av naturkatastrofer? Förutses något sådant i reserven för naturkatastrofer i EU:s budget och i de utgifter som varje år beräknas för jordbruket? Om så är, hur stora anslag rör det sig i så fall om? Är Europeiska kommissionen underrättad om hur man i Grekland förvaltar dessa medel? Vad anser kommissionen om ovannämnda minimala ersättningsbelopp till den grekiska kvinnliga jordbrukaren? Finns det minimibelopp för hur små dessa ersättningar får vara? Har liknande saker inträffat i andra EU-länder?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(18 april 2002)

Med anledning av parlamentsledamotens fråga har kommissionen tittat närmare på den ovanligt låga ersättning som beviljats av ELGA (den grekiska organisationen för lantbruksförsäkringar) i ett visst fall i byn Theopetra i Kalambaka i länet Trikallon.

ELGA är inte slutmottagare för den berörda gemenskapsåtgärden för ersättning vid naturkatastrofer, som är en särskild åtgärd som ingår i det ”nationella operativa programmet — Landsbygdsutveckling (2000-2006)”. ELGA finansieras av sina medlemmar som är enskilda jorbrukare. Nationella bestämmelser, förfaranden och trösklar tillämpas. Enligt de rambestämmelser som för närvarande gäller inom gemenskapen anmäls nationella stöd endast till kommissionen för godkännande för att undvika snedvridning av marknaden. Kommissionen kan därför inte uttala sig om det belopp som utbetalats och de förfaranden som tillämpats i detta särskilda fall.

Gemenskapsbidraget i fråga beviljas genom det ”nationella operativa programmet — Landsbygdsutveckling (2000-2006)” som innehåller en särskild åtgärd för att ekonomiskt kompensera jordbrukare efter naturkatastrofer. Den ekonomiska ersättning som beviljas till berörd landsbygdsbefolkning får dock endast användas för att täcka utgifter för att återupprätta förlorad produktionspotential och inte för förlorad inkomst som i det särskilda fallet i Theopetra i Kalambaka i länet Trikallon. Slutmottagaren för denna åtgärd är direktoratet PSEA (Politikplanering vid brådskande behov) vid det grekiska jordbruksministeriet. Gemenskapens rambestämmelser gäller för programplanering, genomförande och kontroller av den särskilda åtgärden.

Om de avsatta beloppen inte är stora nog för att få bukt med större problem på den grekiska landsbygden, kan det även beviljas gemenskapsmedel från de totala anslagen för den tredje ramen för gemenskapsstöd för Grekland (2000-2006), inbegripet programplaneringsreserven. Andra medel eller annan ersättning från gemenskapen kan inte beviljas. Motsvarande rambestämmelser gäller för alla medlemsstater.

----

----

(2004/C 65 E/003)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2725/02

från Camilo Nogueira Román (Verts/ALE) till kommissionen

(30 september 2002)

Ämne:   Överträdelse av EG: s miljöbestämmelser vid vägprojekt mellan Spanien och Portugal

Anläggningsarbetet på vägsträckan mellan Rebullónmotet (Tui, Spanien) och den portugisiska gränsen på motorväg A9 inverkar mycket negativt på miljön i det aktuella området och har orsakat en rad skador, i synnerhet i vattendragen som finns där. Under ritningsstadiet av detta vägprojekt som berör invånarna i området, gjordes ingen miljökonsekvensanalys, och det är särskilt anmärkningsvärt att det inte gjordes någon bedömning av den grundvattennivå som krävs med hänsyn till den mänskliga konsumtionen och bevattningen av de angränsande jordbruksmarkerna. Detta har resulterat i en skadlig dränering som tillsammans med de rådande väderförhållandena får ohjälpliga konsekvenser i området. De behöriga myndigheterna när det gäller genomförandet av arbetet (näringsdepartementet, den regionala regeringen i Galicien och kommunerna) förnekar problemet och nonchalerar de mångtaliga och upprepade klagomålen från kommuninvånarna. Vägprojektet har dessutom kostat två människoliv. En lastbilschaufför miste livet då en bjälke föll ner, och en invånare miste livet under en protestaktion, båda fallen skall tas upp inför domstol.

Kan kommissionen redogöra för det EG-stöd som kommer att utbetalats för genomförandet av vägprojektet? Kan kommissionen undersöka om den spanska staten i och med detta vägprojekt kränkt miljöskyddsbestämmelserna när det gäller dumpning?

Kompletterande svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(3 april 2003)

Kommissionen fick kännedom om de fakta som ledamoten nämner genom den skriftliga frågan E-1924/02 från Rosa Miguelez Ramos och María Sornosa Martínez (1). Som en följd av detta har kommissionen på eget initiativ inlett ett förfarande med referensnummer 2002/2199.

Kommissionen har sänt en begäran till de spanska myndigheterna om ytterligare information om ärendet för att kontrollera om gemenskapslagstiftningen tillämpats korrekt.

Till sitt svar bifogade de spanska myndigheterna den förklaring om konsekvenserna av vägsträckan som utarbetats samt det tillstånd för projektet som beviljades den 30 augusti 2000.

De spanska myndigheterna bifogade också det kapitel om hydrologi som ingick i den konsekvensbedömning av projektet som genomförts. Detta kapitel håller för närvarande på att granskas av kommissionen.

När det gäller ledamotens fråga om eventuell gemenskapsfinansiering framgår av de spanska myndigheternas uppgifter att bygget av den del av motorväg A-9 som går från Rebullónmotet och den portugisiska gränsen helt finansieras av en koncessionsinnehavare. Inga gemenskapsmedel erhålls alltså för projektet.

----

(1)EGT C 301 E, 5.12.2002.

----

----

(2004/C 65 E/004)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2820/02

från Marco Pannella (NI) till kommissionen

(8 oktober 2002)

Ämne:   Situationen för dr Nguyen Dan Que

Vietnam har ratificerat den internationella konventionen om civila och politiska rättigheter. I maj 1990 offentliggjorde en läkare vid namn Nguyen Dan Que, företrädare för icke-våldsrörelsen för de mänskliga rättigheterna, ett manifest i vilket han uppmanade Hanoiregimen att respektera de grundläggande mänskliga rättigheterna, tillåta införandet av ett politiskt flerpartisystem och återinföra det vietnamesiska folkets rätt att välja regeringsform genom fria val.

Nguyen Dan Que har varit fängslad två gånger, från februari 1978 till februari 1988 och från juni 1990 till augusti 1998, alltså totalt 18 år, av vilka lejonparten i isolering. För närvarande hålls han i husarrest.

Den 19 september 2002 stod man i beråd att fira den internationella dagen för en fredlig kamp för mänskliga rättigheter och demokrati, något som även i Vietnam främjas av det radikala transnationella partiet med stöd av Nguyen Dan Ques bror dr Quan, som befinner sig i Förenta staterna. Denna dag trängde ett tjugotal poliser in i den sjukdomsdrabbade Nguyen Dan Ques hem utan beslut om husrannsakan, ledda av vice chefen för Saigons säkerhetsstyrkor. Poliserna var på jakt efter statsfientliga artiklar och publikationer. Tjänstgörande översten vill föra dr Que med våld till Saigon, vilket han motsatte sig genom att kasta sig ned på golvet som en fredlig protest mot polisens agerande. Efter ca fyra timmar lämnade poliserna huset, medan tio personer stannade kvar för att övervaka det.

Känner kommissionen till detta brott mot principen om habeas corpus (prövning inför rätta av det lagliga i frihetsberövandet) som Nguyen Dan Que fallit offer för? Det enda misstag han begått är att vilja stanna kvar i Vietnam för att försöka främja demokratin och de mänskliga rättigheterna i landet i stället för att gå i exil, vilket myndigheterna i Hanoi strävar efter. Anser kommissionen inte att de allvarliga och kontinuerliga brotten mot de mänskliga, civila och politiska rättigheterna i Vietnam, som i Nguyen Dan Ques fall, utgör ett flagrant brott mot artikel 2 i det samarbetsavtal som signerats av Europeiska kommissionen och den vietnamesiska regeringen? Anser kommissionen inte att man bör uppge vilket organ som ansvarar för att övervaka efterlevnaden av denna klausul och de villkor som skall respekteras?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(8 november 2002)

Tillsammans med de medlemsstater som är företrädda i Vietnam övervakar kommissionen noggrant utvecklingen när det gäller de mänskliga rättigheterna i landet som ett led i unionens politik för att uppmuntra och stödja den vietnamesiska regeringens fortsatta engagemang för att förbättra respekten för de mänskliga rättigheterna. Kommissionen deltar också tillsammans med medlemsstaterna i den dialog som regelbundet förs med den vietnamesiska regeringen och i alla unionens démarcher till denna om frågor som rör de mänskliga rättigheterna.

Kommissionen känner mycket väl till Nguyen Dan Ques engagemang för att på fredlig väg främja demokratiska flerpartival i Vietnam och rapporteringen i pressen om de händelser som beskrivs i frågan. Kommissionens delegation i Hanoi har ännu inte lyckats få dessa uppgifter bekräftade av tillförlitliga källor, men fortsätter sina efterforskningar.

I artikel 1 i det samarbetsavtal mellan Europeiska gemenskapen och Socialistiska republiken Vietnam som undertecknades 1995 anges det att grundvalen för samarbetet mellan parterna är respekt för de mänskliga rättigheterna och de demokratiska principerna. Det görs i artikel 2 i avtalet ingen särskild hänvisning till de mänskliga rättigheterna. Frågor rörande respekten för och främjandet av de mänskliga rättigheterna tas upp vid möten i den gemensamma kommission för gemenskapen och Vietnam som inrättades genom samarbetsavtalet.

Kommissionen anser det inte vara lämpligt att, med hänsyn till det allmänna läget i Vietnam sedan avtalet undertecknades 1995 och regeringens fortsatta engagemang för att göra ytterligare framsteg, på detta stadium dra slutsatsen att avtalet har överträtts. Kommissionens delegation i Hanoi kommer tillsammans med de medlemsstater som är företrädda i Vietnam att fortsätta övervaka utvecklingen när det gäller de mänskliga rättigheterna i landet och att ta upp särskilda frågor och enskilda fall av oroväckande slag genom lämpliga diplomatiska kanaler.

----

----

(2004/C 65 E/005)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3067/02

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(25 oktober 2002)

Ämne:   Punktskatt på vin

Italienska tidningar rapporterade i september att kommissionen överväger att införa en lägsta kvot för punktskatt på vin för alla EU-länder (bl.a. Italien) som för närvarande inte har någon sådan punktskatt. Enligt uppgift skall vin beskattas med 0,13 euro per liter från och med den 1 jaunari 2003 och med 0,15 euro per liter från och med den 1 januari 2007. Undantag skall göras för producenter som framställer mindre än 10 000 liter per år.

Den italienska jordbrukarorganisationen CIA har räknat ut att denna punktskatt på vin skulle innebära en prisökning på 500 miljoner euro per år för konsumenterna, med en sannolik konsumtionsminskning som följd. En lägsta kvot för punktskatt på vin skulle påverka försäljningen negativt och minska företagens inkomster. Dessutom skulle byråkratin öka. Allt detta strider mot principerna för den gemensamma jordbrukspolitiken, som syftar till att utveckla landsbygden och värna territoriet.

Kan kommissionen besvara följande:

----

(1)EGT L 316, 31.10.1992, s. 21.

(2)EGT L 316, 31.10.1992, s. 29.

----

----

(2004/C 65 E/006)

SKRIFTLIG FRÅGA P-3393/02

från Luciana Sbarbati (ELDR) till kommissionen

(22 november 2002)

Ämne:   Punktskatt på vin

Kommissionens förslag om att beskatta alkholhaltiga drycker (vilket särskilt skulle drabba vin) och att åstadkomma en ”harmonisering uppåt” riskerar att öka inflationen och minska konsumtionen. Bedrägerier kommer med säkerhet att bli mer utbredda genom att marknadens konkurrenskraft minskar. Förslaget kommer att ha oförutsebara effekter på utvidgningen. Hänsyn tas inte till levnadsstandarden i kandidatländerna, och det kommer att försvåra för EU-producenter att etablera sig på dessa marknader och leda till negativa konsekvenser för den lokala produktionen.

Vinproducenternas organisationer anser att förslaget är ett farligt misstag eftersom det skulle belasta hela denna sektor i Italien som har 314 viner med DOC-beteckning (registrerad ursprungsbeteckning) och 24 viner med DOCG-beteckning (registrerad och garanterad ursprungsbeteckning), 729 000 hektar vinodlingar och en nationell produktion på mer än 50 miljoner hektoliter.

Förslaget tar inte hänsyn till att vinodlingssektorn är mycket fragmenterad och består av mikroföretag med en odlingsareal på i genomsnitt 4-5 hektar, och att dessa spelar en viktig roll för samhällsekonomin och miljön.

Till skillnad från mervärdesskatten skall punktskatten angripa problemet med externa kostnader för konsumtion av produkter, och inte bli ytterligare en skatt, på samma sätt som att tillverknings skatt bör tas ut på industriprodukter och inte på råvaror.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-3067/02 och P-3393/02

ingivet av Fritz Bolkestein för kommissionen

(6 januari 2003)

Rådets direktiv 92/84/EEG av den 19 oktober 1992 rör tillnärmningen av punktskattesatser på alkohol och alkoholdrycker. Enligt bestämmelserna i det direktivet skall rådet regelbundet granska de skattesatser som fastställs i detta. Granskningen skall ske på grundval av en rapport från kommissionen.

Kommissionen förbereder för närvarande en sådan granskning. Den 11 september 2002 genomförde kommissionen en brett upplagd vägledande debatt om EU:s skattesystem beträffande alkohol och alkoholhaltiga drycker. Det har ännu inte fattats något slutgiltigt beslut om kommissionens förhållningssätt på detta område. Det skall, såsom framgår av artikel 8 i direktiv 92/84/EEG, tas hänsyn till fördragets vidare syften.

Kommissionen anser att en eventuell harmonisering av skatter inom EU kräver större åtaganden både från medlemsstater med hög beskattning och dem med låg beskattning.

Å andra sidan finns det inte någon koppling mellan bilaga I i EG-fördraget (vilken det hänvisas till i artikel 32 där de produkter som omfattas av artiklarna 33-38 i fördraget definieras) och frågan om huruvida en produkt är punktskattepliktig eller inte.

Italien tillämpar nollsats för punktskatt på såväl icke-mousserande som mousserande viner. Detta överensstämmer med gemenskapens nuvarande regelverk.

----

----

(2004/C 65 E/007)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3350/02

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(26 november 2002)

Ämne:   Handelsavtal och liberaliseringen av textil- och konfektionssektorn

Den 6 november 2002 meddelade kommissionen att EU och Brasilien har undertecknat en gemensam avsiktsförklaring om liberalisering av handeln med textilprodukter vari EU förpliktar sig att avskaffa alla tullkvoter på textiler gentemot Brasilien. Kommissionsledamot Pascal Lamy förklarade i denna förbindelse att avtalet är en tydlig signal om att EU är beredd att öppna sin marknad för textilvaror före 2005, vilket är den frist som fastställts av WTO. Man är med andra ord beredd att frångå avtalet om textil och konfektion, trots att kommissionen i sitt svar på min fråga E-3079/01 (1) angav att dessa bilaterala avtal inte skulle rubba tidsplanen för genomförandet av avtalet om textil och konfektion. Med stöd till utvecklingsländerna och uppföljningen av WTO-rundan i Doha i åtanke förelade kommissionen samma dag ett förslag om att minska tullsatserna på samtliga varor utom jordbruksprodukter med 70 procent genom kraftiga nedskärningar av kvoter och tariffer på textilprodukter och skodon, dock utan att hänvisa till några kompensationsåtgärder riktade till de berörda sektorerna.

Bägge förslagen, liksom andra nyligen träffade avtal, utgör led i en strategi som går ut på att förekomma liberaliseringen av handeln med textil- och konfektionsvaror så att denna sektor (i likhet med jordbrukssektorn) kan tjäna som en bricka i förhandlingsspelet om liberaliseringar på andra områden vad gäller exempelvis tjänster, offentliga avtal eller investeringar. Den tidsplan som fastslås i avtalet om textil och konfektion hade till syfte att skjuta på öppnandet av marknaden för de mest känsliga produkterna, för att ge industrin tid att genomföra omstruktureringar och att anpassa sig till den nya miljö som en liberaliserad marknad utgör. Då avtalet ingicks fanns det till och med röster om att den tioårsperiod som anges i avtalet är alldeles för kort med tanke på liberaliseringens socioekonomiska konsekvenser, inte minst i de regioner som är beroende av denna sektor och i länder som Portugal, vars textil-, konfektions- och skoindustrier spelar en viktig roll för landets produktion, export och sysselsättning.

Kan kommissionen, mot denna bakgrund, ge svar på följande frågor:

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(15 januari 2003)

Den kvothöjning för Brasilien som föreslagits i det samförståndsavtal som paraferades den 8 augusti 2002 och undertecknades den 7 november 2002 kommer att innebära nya exportmöjligheter för Brasilien. EU:s import från Brasilien uppgår till 0,9 % av kvantiteten och 0,3 % av värdet av EU:s totala import av textil och konfektion (runt 72,5 miljarder euro 2001), och det är därför osannolikt att en ökning till följd av samförståndsavtalet skulle få någon större inverkan. Eftersom textil- och beklädnadsindustrin dessutom är spridd över hela gemenskapen förutser kommissionen inte några särskilda svårigheter för Portugal som 2001 svarade för 4,4 % av tillverkningen i gemenskapen och 10,9 % av antalet sysselsatta inom sektorn. Dessa medgivanden var inte gratis eftersom Brasilien i utbyte åtog sig att inte överskrida vissa högsta tullsatser för hela textil- och beklädnadssektorn (dessa högsta tullsatser uppgår till 14 % för garn, 16-18 % för vävnader och 20 % för beklädnadsprodukter). En tilläggsskatt på 1,5 % förväntas också bli avskaffad i samband med att dess giltighetstid enligt planerna löper ut i slutet av 2002. Parterna enades vidare om att avhålla sig från att införa icke-tariffära åtgärder som kan hindra handeln med textil- och beklädnadsprodukter. Därigenom tar man framför allt itu med ett problem som rör tullvärderingen i Brasilien och som tagits upp av EU-industrin. I samband med de pågående förhandlingarna mellan EU och Mercosur kom parterna överens om att eftersträva att snarast, antingen i samband med ikraftträdandet eller senast under den första fasen av tullavvecklingsplanen för industriprodukter, avskaffa tullarna på textil- och beklädnadsprodukter.

Genom att ingå bilaterala avtal om marknadstillträde inom sektorn (tre sådana avtal har ingåtts, med Sri Lanka, ett Pakistan och nu senast med Brasilien) arbetar kommissionen på att genomföra rådets förhandlingsdirektiv av den 9 november 2000. Detta sker genom att det från våra handelsparter utverkas medgivanden om marknadstillträde inom textil- och beklädnadssektorn (t.ex. tullnedsättningar som är bindande i Världshandelsorganisationen (WTO) och åtaganden rörande icke-tariffära hinder) för vilka gemenskapen i gengäld kan erbjuda förbättringar i deras kvotsystem. Kommissionen håller under hela förhandlingsprocessen medlemsstaterna underrättade genom Artikel 133-kommittén (textilier) och därigenom beaktas varje medlemsstats ståndpunkt noggrant. Dessutom är Euratex vid bilaterala avtal i egenskap av europeisk företrädare för sektorn vanligtvis direkt engagerat i utarbetandet av kommissionens förhandlingsposition; så var även fallet med samförståndsavtalet mellan EU och Brasilien, där man räknade med stöd från EU-industrin och faktiskt alla medlemsstater.

Kommissionen anser inte att dessa avtal äventyrar den ursprungliga tidsplanen för en fullständig liberalisering och ett borttagande av alla kvoter: vad de gör är att de på bilateral grund antingen höjer kvoterna eller tillfälligt ställer in tillämpningen av dem för tredjeländer från fall till fall i utbyte mot balanserade åtaganden om marknadstillträde från de länder som är viktiga för EU-industrins export. Tidsplanen kvarstår och enligt den skall en fullständig liberalisering ha ägt rum den 1 januari 2005 i enlighet med WTO-avtalet om textil och konfektion. Kommissionen anser att ytterligare avtal enligt ovannämnda mandat skulle gynna den europeiska textil- och beklädnadsindustrin på grund av det förbättrade tillträde till marknader i tredjeländer som dessa avtal innefattar och därför på ett positivt sätt bidra till en fullständig liberalisering om 25 månader. Och som det senaste avtalet visar för kommissionen separata förhandlingar med de ensikilda länderna.

När det gäller gemenskapens framställan till WTO beträffande marknadstillträde för andra produkter än jordbruksprodukter verkar det råda vissa missförstånd om dess innehåll. Faktum är att initiativet syftar till en meningsfull liberalisering genom att tulltoppar och höga tullsatser avskaffas och upptrappningen av tullar minskas inom alla sektorer och i alla länder, men det fastställs inte någon särskild procentsats för tullnedsättningarna. När det gäller det enskilda fallet med textiler syftar gemenskapens förslag till fullständig ömsesidighet eftersom alla WTO-medlemmar förväntas justera sina tullar på textil och konfektion så att dessa ligger inom samma smala intervall. För EU förutsätter en sådan åtgärd också att alla medlemmar avsevärt minskar sina icke-tariffära hinder så att inte det ökade marknadstillträde som uppnåtts genom tullnedsättningar omintetgörs. Genom att toppar och höga tullsatser avskaffas är det tänkt att förslaget skall leda till ett förbättrat tillträde till marknader av intresse för EU-industrin och uppmuntra syd-sydhandel genom att tillträdet förbättras till utvecklingsländernas marknader, vars ökande betydelse för exportörerna i utvecklingsländerna inte kan underskattas.

Eftersom kommissionen inte har för avsikt att de facto föregripa avskaffandet av kvoterna enligt avtalet om textil och konfektion är frågan om en konsekvensbedömning irrelevant. När det gäller konsekvenserna av att kvoterna slutgiltigt avskaffas 2005, i enlighet med avtalet om textil och konfektion, har kommissionen beställt en undersökning, som ännu inte slutförts. I maj 2003 kommer kommissionen dessutom att anordna en större konferens för alla berörda parter (bl.a. importörer, exportörer, industrin, fackföreningar, konsumenter, företrädare för regeringen) i syfte att bedöma konsekvenserna av avskaffandet och framtiden för textil- och konfektionsindustrin globalt.

Eftersom kommissionen inte har för avsikt att föregripa ett storskaligt avskaffande av kvoterna innan dessa löper ut 2005, kan någon kompensation till EU-industrin inte komma i fråga, allrahelst eftersom avtalen, såsom det med Brasilien, grundar sig på att det råder balans i marknadstillträdet mellan de båda parterna.

Kommissionen vill slutligen erinra parlamentsledamoten om att avtalet om textil och konfektion utgör det sköra resultatet av multilaterala handelsförhandlingar genom vilka det satts stopp för mer än trettio år av protektionistisk handelspolitik. Under denna period har industrin förhoppningsvis haft tillfälle att dra nytta av detta och omstrukturera sig som en förberedelse för den förestående liberaliseringen. I detta ögonblick är det inte tänkbart att dra sig tillbaka från denna viktiga landvinning i Uruguayrundan. I det enskilda fallet Portugal är det eftersom frågan ställts viktigt att erinra sig om att rådet 1995 vidtog en specialåtgärd genom att bevilja Portugal finansiellt stöd till ett belopp av 400 miljoner ecu för ett särskilt program för modernisering av landets textil- och beklädnadsindustri för perioden 1995-1999 (2). Detta stöd från gemenskapen hade till syfte att göra det möjligt för den portugisiska textilindustrin att anpassa sig till de nya förhållandena på den internationella marknaden och den ökade internationella konkurrensen till följd av avtalet om textil och konfektion. Kommissionen är förvissad om att detta initiativ burit avsedd frukt.

----

(1)EGT C 172 E, 18.7.2002, s. 25.

(2)  Rådets förordning (EG) nr 852/95 av den 10 april 1995 om finansiellt stöd till Portugal avseende ett särskilt program för modernisering av textil- och beklädnadsindustrin, EGT L 86, 20.4.1995.

----

----

(2004/C 65 E/008)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3416/02

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(2 december 2002)

Ämne:   Religionsfrihet

Lag 1990/IV med titeln ”Religiösa institutioner och samvets- och religionsfrihet” är en hörnsten i regimskiftet 1989 i Ungern. Den bygger på förklaringen om mänskliga och medborgerliga rättigheter och på åtskillnad mellan kyrka och stat, såsom det garanteras i Ungerns statsförfattning och den framhäver att alla ungrare är lika, oavsett deras världsåskådning. Lagen stadgar om lika rättigheter och skyldigheter för alla religiösa organisationer och föreskriver att utbetalning av allmänna medel till religiösa institutioner måste ske på objektiva grunder.

I fjol införde Ungerns förra regering lag 2001/LXXIV (PA 153). Där föreslogs ett nytt sätt för utbetalning av medel till religiösa organisationer — varvid de årliga frivilliga förklaringarna från skattebetalare hade ersatts med mångtydig statistik, hämtad från en nyligen genomförd kontroversiell folkräkning.

Den här lagen sägs strida mot landets författning, den diskriminerar mot 98 procent av de religiösa organisationerna och den går stick i stäv mot andan i lag 1990/IV.

----

----

(2004/C 65 E/009)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3459/02

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(6 december 2002)

Ämne:   Religionsfrihet i Ungern

Ungern, som är på väg att bli medlem i Europeiska unionen, upprätthåller en 15 år gammal tradition av religiös apartheid och kränkningar av de mänskliga rättigheterna.

Den föregående ungerska regeringen införde en lag LXXIV, 2001 (PA 153). Denna lag innebär en radikal ändring av fastställandet av skattebetalarnas stöd till religiösa institutioner. Den ersätter den tydliga årliga deklarationen från skattebetalarna med tvetydig statistik som grundas på en folkräkning nyligen, vilken redovisar de trossamfund i vilka medborgarna är födda.

Denna lag, som är orättvis och strider mot grundlagen, syftar till att gynna ett par väletablerade religioner på övriga religioners bekostnad.

Kommer kommissionen, med tanke på Europeiska unionens principer om respekt och tolerans, att kräva att den ungerska regeringen upphäver denna lag som ett villkor för anslutningen?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-3416/02 och E-3459/02

ingivet av Günter Verheugen för kommissionen

(21 januari 2003)

Religionsfrihet och åtskillnad mellan kyrka och stat garanteras i den ungerska författningen (1). Sammanlagt finns det idag 104 officiellt erkända religioner i Ungern.

1997 års lag om de finansiella villkoren för kyrkornas religiösa och offentliga verksamhet innehåller bestämmelser om statens finansiella stöd till kyrkorna. Enligt den lagen skall den ungerska staten anslå minst 0,8 % av intäkterna från inkomstskatt till kyrkorna. Skattebetalarna får i sin inkomstdeklaration valfritt ange en kyrka som mottagare av 1 % av deras inkomstskatt. Staten ställer vid behov ytterligare medel till förfogande för att målet på minst 0,8 % av intäkterna från inkomstskatt skall uppnås och använder de relativa procentsatser som blir följden av skattebetalarnas deklarationer som fördelningsnyckel mellan kyrkorna.

Utöver statsbidrag får kyrkorna sedan den 1 januari 2001 under stränga villkor som fastställs i en lag som antogs år 2000 (2) ta emot avdragsberättigade gåvor från fysiska eller juridiska personer. En förteckning över de kyrkor som uppfyller dessa krav offentliggörs varje år i Ungerns officiella tidning.

I november 2001 beslutade den föregående regeringen att ändra bestämmelserna för stöd till kyrkorna. Den föreslog därför det ungerska parlamentet att anta artikel 153 i en allmän finanslag om ändring från och med 2003 av systemet för fördelning mellan kyrkorna. De nya finansieringsbestämmelserna byggde på resultatet av 2001 års folkräkning i vilken det för första gången, med anledning av den gemensamma rekommendationen från FN:s ekonomiska och sociala kommitté och Eurostat inom ramen för den kommande världsfolkräkningen, ingick en valfri fråga om kyrkotillhörighet.

Den fråga om religion som ingick i 2001 års folkräkning förefaller att ha varit ospecificerad, dvs. den innehöll ingen förteckning över kyrkor att välja mellan utan det ankom på svarslämnaren att ange religion, även om det inte var obligatoriskt att svara.

Ändå svarade ca 9 miljoner personer på frågan om religion, av vilka 7,6 miljoner personer angav sig tillhöra ca 260 olika kyrkor eller religioner. Dessa siffror bekräftade i stort sett de tidigare uppskattningarna.

För att undvika alla eventuella tvetydigheter har regeringen beslutat att bibehålla 1997 års kyrkofinansiering sordning genom en ändring som innebär att den artikel 153 som antogs 2001 upphävs. Kommissionen välkomnar denna ändring, som efter att ha röstats igenom i det ungerska parlamentet i december 2002 kommer att träda i kraft i januari 2003.

----

(1)  Se artikel 60 i författningen:

(2)  Lag nr CXXXIII av år 2000. Det finns tre alternativa krav, dvs. kyrkan måste antingen

----

----

(2004/C 65 E/010)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3443/02

från Roger Helmer (PPE-DE) till kommissionen

(3 december 2002)

Ämne:   Förföljelse av Falun Gong-utövare

Kan kommissionen bekräfta att den känner till människorättskränkningarna av fredliga Falun Gong-utövare i Kina där denna form av fredlig livsföring har anklagats vara en farlig och omstörtande sekt?

Kan kommissionen bekräfta att den känner till den kontroversiella ”Artikel 23-lagstiftningen” som snart kommer att införas i Hongkong? Kommissionen känner kanske till att denna lag om omstörtande verksamhet skulle tvinga Hongkong att förbjuda alla organisationer som Kina anser vara en nationell säkerhetsrisk och skulle kunna komma att påverka alla dissidentgrupper, inklusive katoliker och demokratiaktivister? Håller kommissionen med om att detta skulle vara en grov kränkning av Hongkongs självbestämmanderätt och innebära att ännu fler oskyldiga Falun Gong-utövare skulle förföljas?

Hur kommer kommissionen att agera för att motsätta sig att Kina inför artikel 23 som kommer att begränsa yttrande- och pressfriheten i Hongkong?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(19 december 2002)

Iakttagandet av de mänskliga rättigheterna är en central fråga i förbindelserna mellan unionen och Kina. I samband med den bilaterala dialog om mänskliga rättigheter som upprättades mellan unionen och Kina 1996 tar unionen regelbundet upp enskilda ärenden på detta område, inbegripet fall som rör utövare av Falun Gong. Unionen har dessutom vid flera tillfällen gjort officiella demarcher för att uttrycka sin oro över rapporter om tortyr och misshandel av arresterade utövare av Falun Gong och har uppmanat Kina att se över de stränga straff som dessa utövare dömts till. Unionen har särskilt uppmanat Kina att se till att alla individers rätt till en opartisk rättegång och till ett rättsligt ombud helt och fullt respekteras. Även i slutsatserna från rådets möte (allmänna frågor) i mars 2002 uttryckts under punkten mänskliga rättigheter i Kina oro över överträdelserna av de mänskliga rättigheterna för utövarna av Falun Gong i Kina.

Kommissionen är medveten om hur ytterst betydelsefullt och politiskt känsligt det initiativ som Hongkongs regering tagit för att inleda ett samråd i syfte att genomföra artikel 23 i konstitutionen är ur ett kinesiskt perspektiv. Eftersom samrådsdokumentet var allmänt formulerat kommer det att vara möjligt att göra en bedömning av dess inverkan på de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna, inbegripet religionsfriheten, först när lagförslaget överlämnats till det lagstiftande rådet. Detta torde ske i februari 2003.

Såsom den anger i sin fjärde årsrapport rörande Hongkong, vilken antogs den 5 augusti 2002 (1), är kommissionen hittills av den åsikten att principen om ”ett land, två system” fortsätter att fungera relativt väl fyra och ett halvt år efter överlämnandet och att Hongkong i stort sett iakttagit rättsstatsprincipen och de mänskliga och medborgerliga rättigheterna och upprätthållit ett fritt och öppet samhälle.

I rapporten medges emellertid att det faktiska genomförandet av dessa principer har gett upphov till vissa diskussioner och viss osäkerhet. Kommissionen kommer därför att fortsätta att följa utvecklingen i Hongkong mycket noga, särskilt när det gäller artikel 23.

----

(1)  KOM(2002) 450 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/011)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3458/02

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(6 december 2002)

Ämne:   Beskattning av biodiesel i Tyskland och Frankrike

Hur beskattas biodiesel framställd av rapsmetylester (RME) i jämförelse med konventionell mineral-oljebaserad diesel i Tyskland och Frankrike?

Total-Fina-Elf säljer diesel som innehåller en viss andel rapsmetylester. Kan kommissionen upplysa om huruvida detta beror på skattelättnader fastställda av den franska regeringen eller om det har sin grund i ett franskt ministerdekret?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(16 januari 2003)

----

(1)EGT L 316, 31.10.1992.

----

----

(2004/C 65 E/012)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3472/02

från Hanja Maij-Weggen (PPE-DE) till kommissionen

(6 december 2002)

Ämne:   Extra kontroll av varor som skeppas från europeiska hamnar till Förenta staterna

Kan kommissionen bekräfta att den anfört klagomål mot att Förenta staternas tullväsen och ett antal hamnmyndigheter i Europeiska unionen ingått avtal om extra kontroll av varor som skeppas från europeiska hamnar till Förenta staterna?

Tycker inte kommissionen det är bara bra att Förenta staternas tullväsen vill samarbeta med hamnmyndigheter i Europeiska unionen för att förhindra terrorangrepp via containrar på fartyg i transatlantisk trafik?

Vore det inte mera konstruktivt att Europeiska kommissionen skulle verka för ett avtal mellan Förenta staternas tullväsen och alla av saken berörda hamnmyndigheter i Europeiska unionen, så att man skulle få ett enhetligt system för kontroll, riktat mot terrordåd?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(10 februari 2003)

När det gäller frågeställarens oro över kommissionens svar på de amerikanska tullmyndigheternas förstärkta säkerhetskontroller i europeiska hamnar i syfte att bekämpa terrorism har kommissionen aktivt strävat efter att uppnå en reaktion från gemenskapens sida.

Även gemenskapen har till mål att förbättra säkerheten vid sjötransporter och att skydda handeln från alla slags hot om terroristattacker. När det gäller Förenta staternas initiativ är kommissionen orolig över vilka följder detta kan få, särskilt för gemenskapens politik på områdena transport, handel och tullar. Av denna orsak motsätter sig kommissionen att man ingår bilaterala avtal på områden där det behövs en gemensam strategi för gemenskapen och där förhandlingar mellan gemenskapen och Förenta staterna är att föredra. För detta ändamål sände kommissionen i december 2002 formella underrättelser till de fyra medlemsstater som ingått bilaterala avtalet på detta område.

Å andra sidan är kommissionen precis lika oroad över de säkerhetsproblem som ligger till grund för Förenta staternas initiativ och den inser vikten av att vidta konkreta åtgärder för att så snabbt som möjligt säkerställa samma säkerhetsnivå på båda sidor av Atlanten. Detta åstadkoms bäst genom ett formellt avtal mellan gemenskapen och Förenta staterna, i vilket det fastställs ömsesidigt erkända normer för kontroll av all last som exporteras och som förstärker tullsamarbetet i syfte att förbättra transportsäkerheten. Det har föreslagits att de amerikanska tullmyndigheterna så snabbt som möjligt i en pilotfas utökar tillämpningen av initiativet för containersäkerhet till alla hamnar i gemenskapen som uppfyller de ömsesidigt överenskomna miniminormerna av intresse och de hamnar som hittills omfattats av gemensamma förklaringar som avgivits av de amerikanska tullmyndigheterna och medlemsstaterna. Dessa pilothamnar kommer att bli försökshamnar för utarbetandet av en mer långsiktig gemensam ram för samarbete mellan gemenskapen och Förenta staterna på säkerhetsområdet.

Kommissionen har verkat för att uppnå detta samarbete med de amerikanska myndigheterna vid olika möten mellan kommissionen och amerikanska tulltjänstemän. Båda sidor är medvetna om betydelsen av samarbete för att förbättra säkerheten och underlätta den lagliga handeln. Vid dessa diskussioner betonades ett antal viktiga principer för det framtida samarbetet, särskilt ömsesidighet, gemensamma normer för urvalet och genomförandet av kontroller, i syfte att förbättra säkerheten, och samtidigt underlättande av den lagliga handeln.

Förhoppningsvis kommer dessa diskussioner inom den närmaste framtiden att leda till en gemensam överenskommelse om dessa säkerhetsfrågor.

----

----

(2004/C 65 E/013)

SKRIFTLIG FRÅGA P-3497/02

från Claude Moraes (PSE) till kommissionen

(2 december 2002)

Ämne:   Brott mot de mänskliga rättigheterna i Iran

Världen över finns för närvarande en oro över de tilltagande brotten mot de mänskliga rättigheterna i Iran. I synnerhet gäller detta fall av tortyr och grymheter, omänsklig och förnedrande behandling eller bestraffning som t.ex. stening, amputering och offentliga avrättningar. Det förekommer även bevis på att diskrimineringen av religiösa minoriteter ökar, i synnerhet i och med de fortgående förföljelserna av bahaierna. Den ”konstruktiva dialogen” med Iran skulle kunna kompletteras med ett öppet och oberoende redskap för övervakning och utvärdering av hur de mänskliga rättigheterna efterlevs i landet. En ”särskild rapportör” skulle objektivt kunna utvärdera utvecklingen.

Vilka konkreta åtgärder vidtar kommissionen för att säkerställa att Iran gör framsteg mot ett mer tolerant och fredligt samhälle med en öppnare debatt om mänskliga rättigheter, och hur planerar kommissionen att effektivt kontrollera utvecklingen?

EU har nyligen återupptagit förbindelserna med Iran trots Förenta staternas ståndpunkt som underminerar EU:s politik. Det har framförts att Iran uppfattar Förenta staternas trupper i Persiska viken och de ekonomiska sanktionerna som ett omedelbart hot, och att det under sådana omständigheter inte är svårt för radikala grupper att göra sig hörda. Det kan bli mycket svårt för EU att nå fram till reformvänliga grupper i Iran om Förenta staterna isolerar landet och beskriver det som en av ”ondskans axelmakter”.

Med vilka medel utövar EU påtryckningar mot Förenta staterna att ompröva sina ställningstaganden för en isolerings- och sanktionspolitik mot Iran, och istället slå in på EU:s linje och föra en mer ”konstruktiv dialog” med Iran.

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(20 december 2002)

EU:s Iranpolitik kännetecknas av att EU engagerar sig i möten för allsidig dialog varje halvår, bilaterala samtal på ministernivå, de marscher och FN. Den 21 oktober 2002 godkände rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) en strategi för inledande av en dialog med Iran om de mänskliga rättigheterna på rekommendation av den undersökningsgrupp från EU:s trojka som vistades i Teheran 30 septem-ber-1 oktober 2002. Den iranska regeringen har gett prov på politisk vilja att inleda en dialog om de mänskliga rättigheterna, som skulle bedömas regelbundet med hjälp av normer. I detta sammanhang kan nämnas att Iran antytt sig vara berett att ta emot FN-rapportörer i särskilda frågor.

Inledandet av förhandlingar med Iran om ett handels- och samarbetsavtal bundet till instrument för politisk dialog och terrorismbekämpning kommer bland annat att bero på framgångar på de mänskliga rättigheternas område. Detta är strategin enligt det politiska paket som fastställdes vid Europeiska rådet i Sevilla (den 21 och 22 juni 2002) och formellt antogs den 12 juli 2002 (en ”odelbar helhet” med handels-och samarbetsavtalet och de separata men relaterade instrumenten om politisk dialog och terrorismbekämpning).

Kommissionen är naturligtvis fortfarande oroad över situationen beträffande de mänskliga rättigheterna i Iran. De repressiva åtgärderna mot demokratiska institutioner, det civila samhället och media är störande. Bristen på rättssäkerhet, godtyckliga arresteringar och diskriminering av minoriteter ger anledning till oro. Det är oacceptabelt att det används grymma, omänskliga och förnedrande straff.

EU och kommissionen fortsätter att verka genom de instrument som står till deras förfogande, inom ramen för den allsidiga dialogen och dess övergripande politik gentemot Iran. EU diskuterar regelbundet sin Iranpolitik med Förenta staterna och framhåller bl.a. att den inte stöder de amerikanska sanktionerna mot Iran, särskilt inte dem som avses i lagen om sanktioner mot Iran och Libyen.

----

----

(2004/C 65 E/014)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3502/02

från Robert Evans (PSE) till kommissionen

(10 december 2002)

Ämne:   Farmer för björngalla i Kina

Kan kommissionen upplysa mig om på vilket sätt kommissionen utnyttjar sitt inflytande och bistånd i sina förbindelser med den kinesiska regeringen för att sätta stopp för den grymma praxis som förekommer i Kina där björnar hålls fångna på särskilda björnfarmer för sin gallas skull?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(16 januari 2003)

I Kina har björngalla traditionsmässigt använts för medicinska ändamål. Sedan 1980-talet bedrivs företagsmässig uppfödning av björnar i syfte att erhålla galla för traditionella kinesiska läkemedel.

Kommissionen känner till att detta bruk uppstod till följd av den ökande oro för björnsläktets fortbestånd som dödandet av vilda björnar för detta ändamål gav upphov till. Kommissionen känner samma oro som parlamentsledamoten över de följder som detta bruk kan få för djurens välbefinnande. Unionens normer för djurs välbefinnande är bland de strängaste i världen och allmänhetens medvetenhet om djurs välbefinnande är stor. En omfattande serie rättsakter har dessutom antagits som täcker ett stort antal frågor med anknytning till djurs välbefinnande.

Genom kommissionens politik, både den som förs inom unionen och på det internationella planet, främjas ett förbättrat skydd och en ökad respekt för djurs välbefinnande eftersom de är medvetna varelser och kommissionen anser att det är nödvändigt att se till att normerna för djurs välbefinnande är stränga i hela världen.

Gemenskapen kommer att fortsätta att aktivt verka för väsentliga förhandlingar om djurs välbefinnande. Den deltar också i samarbetet på det internationella planet i syfte att förbättra den politik som förs världen över när det gäller djurs välbefinnande. I detta syfte strävar gemenskapen efter att utveckla strikta multilaterala standarder inom ramen för specifika internationella konventioner, huvudsakligen inom ramen för Europarådet och Internationella byrån för epizootiska sjukdomar (World Organisation for Animal Health).

----

----

(2004/C 65 E/015)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3525/02

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(10 december 2002)

Ämne:   Handelshinder i kandidatländerna

I juli 2002 behandlade den spanska statssekreteraren för handel ett tjugotal anmälningar från exportörer på grund av handelshinder av administrativ och skattemässig natur i kandidatländerna. I synnerhet gällde det Polen med 48 procent av klagomålen och Tjeckien med 28 procent.

De mest berörda sektorerna var livsmedel, kemi, läkemedel, textil, plast, trä och möbler, skor, byggnadsmaterial, kapitalvaror och bildelar.

Vilka åtgärder planerar kommissionen eller vidtar redan kommissionen för att dessa handelshinder inte ökar när utvidgningen är slutgiltigt genomförd?

Svar från Günter Verheugen på kommissionens vägnar

(30 januari 2003)

Kommissionen anser det vara av största vikt att den utvidgade inre marknaden fungerar smidigt från och med den dag de nya medlemsstaterna ansluter sig till unionen. För att detta skall kunna säkerställas pågår redan nu en intensiv övervakning av de åtaganden som gjorts i förhandlingarna om relevanta kapitel i gemenskapens regelverk, och denna uppföljning kommer att fortsätta ända fram till anslutningen. I den händelse allvarliga störningar skulle anses sannolika förbehåller sig kommissionen rätten att åberopa den ”skyddsklausul” som den tillkännagav den 9 oktober 2002 och som nu har godtagits av alla parter. Skyddsklausulen i anslutningsfördraget kommer att göra det möjligt för kommissionen att, under de tre första åren efter anslutningen, vid behov vidta lämpliga åtgärder för att se till att gemenskapsrätten tillämpas korrekt, särskilt på områdena för den inre marknaden (inbegripet livsmedelssäkerhet) och rättsliga och inrikes frågor. Beslut om detta kan fattas redan före anslutningen.

Vid anslutningen kommer de förvaltnings- och informationsstrukturer som garanterar den fria rörligheten för varor i de nuvarande medlemsstaterna automatiskt att bli operativa. Inga övergångsperioder har beviljats när det gäller principen om ömsesidigt erkännande och artiklarna 28-30 i EG-fördraget. Skyldigheten att se till att alla hinder för fri rörlighet för varor undanröjs blir därför densamma för de nya medlemsstaterna som för de nuvarande femton. Denna skyldighet gäller oberoende av om varorna i fråga omfattas av harmoniserad produktlagstiftning eller ej. Om denna skyldighet åsidosätts kommer kommissionen att undersöka möjligheten att inleda ett överträdelseförfarande på samma grunder som gäller för de nuvarande medlemsstaterna.

----

----

(2004/C 65 E/016)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3539/02

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(11 december 2002)

Ämne:   Läkemedel som köpts till förmånliga priser och som olagligen återimporteras till EU

Känner kommissionen till att avsevärda mängder av läkemedel som säljs utan förtjänst för att skickas till afrikanska länder olagligen återimporteras till EU och säljs till ett högre pris? Om så är fallet, vilka åtgärder tas för att se till att de befintliga tullkontrollerna vid EU:s gränser genomförs på ett effektivt sätt, och tänker kommissionen vidta några ytterligare åtgärder för att ta itu med detta växande problem?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(17 januari 2003)

Kommissionen är förvisso medveten om problemet med att läkemedel till reducerade priser avsedda för utvecklingsländernas marknader importeras till gemenskapen.

För import till en medlemsstat av läkemedel från tredjeländer krävs tillstånd enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel (1).

För närvarande går det endast att vidta åtgärder mot import utan tillstånd av läkemedel till reducerat pris om produkterna är skyddade enligt den immateriella äganderätten. Om varor som omfattas av antingen varumärkes- eller patentskydd dyker upp på en gemenskapsmarknad utan tillstånd från rättighetsinnehavaren kan vederbörande vidta rättsliga åtgärder mot importören inför nationell domstol och se till att varorna tas bort från den öppna marknaden.

Med anknytning till gemenskapsprogrammet för insatser mot överförbara sjukdomar som ett led i fattigdomsbekämpningen har kommissionen lagt fram ett förslag till rådsförordning (2), som antogs av kommissionen den 30 oktober 2002, om att förhindra att prisdifferentierade läkemedel som sålts till utvecklingsländer kommer in på gemenskapsmarknaden. Genom denna förordning kommer tullmyndigheterna, så snart den trätt i kraft, att kunna kvarhålla varor som misstänks utgöra prisdifferentierade läkemedel (oavsett om de skyddas enligt immateriell äganderätt eller inte) vid gemenskapens gränser tills de nationella myndigheterna har fattat beslut om varornas natur och om vad de skall användas till.

Kommissionen är fast övertygad om att förbättrade åtgärder för att förhindra import av läkemedel till reducerat pris för försäljning på gemenskapsmarknaden, såsom ovan angivits i korta drag, kommer att uppmuntra läkemedelsindustrin och läkemedelsexportörerna till att förse de fattiga länderna med tillräckliga mängder livsviktiga läkemedel till överkomliga priser.

----

(1)EGT L 311, 28.11.2001.

(2)  KOM(2002) 592 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/017)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3551/02

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(12 december 2002)

Ämne:   Lagstiftning enligt artikel 23 i Hongkong och Falun Gong-utövarnas rättigheter generellt i Kina

Vilken är kommissionens ståndpunkt till införandet av den kontroversiella artikeln 23, eller lagar mot samhällsfientlig verksamhet? Är kommissionen oroad över hoten mot Falun Gong-utövarnas rätt att ostört, utan hot om godtycklig häktning, utöva sin religion genom att delta i fredliga aktiviteter antingen i Hongkong eller det övriga Kina? Har kommissionen tagit upp frågan om Falun Gong med den kinesiska regeringen? Anser kommissionen att det ökande antalet Falun Gong-anhängare främst bör betraktas som många människors önskan att återgå till svunna tiders andliga kinesiska uppförandekoder snarare än som ett hot mot det kommunistiska partiets egen politiska dominans?

Har kommissionen även givit uttryck för oro över hot mot religionsfriheten i Kina? Hoppas kommissionen att den nya ledningen under Hu Jintao kommer att ta itu med denna fråga fortare i framtiden?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(9 januari 2003)

Kommissionen är medveten om det initiativ som Hongkongs regering tagit för att inleda ett samråd inför antagandet av artikel 23 i grundlagen. Kommissionen förstår också frågans betydelse och politiska känslighet för hela Kina. Eftersom samrådsdokumentet är allmänt hållet kan en korrekt bedömning av de sannolika effekterna för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, inbegripet religionsfriheten, emellertid först göras när lagförslaget läggs fram för det lagstiftande rådet. Detta torde ske i februari 2003. Under tiden bevakar unionen frågan och kommer starkt uppmana Hongkongs regering att beakta Hongkongbefolkningens åsikter. En de marsch hos Hongkongs regering övervägs.

Respekten för de mänskliga rättigheterna är en central fråga i unionens förbindelser med Kina. I samband med den bilaterala dialog om mänskliga rättigheter som unionen och Kina inledde 1996 tar unionen regelbundet upp enskilda fall som inger oro, inklusive fall rörande Falun Gong-utövare. Religionsfriheten står högt på vår dagordning för Kina. Denna fråga har regelbundet väckts inom denna ram och kommer att göra det även i fortsättningen.

Vidare har unionen vid ett flertal tillfällen gjort formella de marscher för att uttrycka oro över rapporter om tortyr och misshandel av arresterade Falun Gong-utövare, och har uppmanat Kina att ompröva de stränga straff som utövarna dömts till. Unionen har i synnerhet bett Kina att se till att alla personer till fullo garanteras en rättvis rättegång, inbegripet adekvata möjligheter att företrädas av ett rättsligt ombud. Oron över kränkningar av Falun Gong-utövarnas mänskliga rättigheter uttrycktes även i slutsatserna från rådets (allmänna frågor) möte i mars 2002 angående mänskliga rättigheter i Kina.

När det gäller Falun Gong-rörelsens eventuella inverkan på det kinesiska kommunistpartiet hänvisar kommissionen frågeställaren till svaret på Chris Davies skriftliga fråga E-1969/02 (1).

----

(1)EGT C 137 E, 12.6.2003, s. 38.

----

----

(2004/C 65 E/018)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3573/02

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(13 december 2002)

Ämne:   Artikel 299.2 och den ekonomiska och sociala sammanhållningen på Azorerna

Europeiska unionens yttersta randområden har särskilt svåra förutsättningar beroende på att de är så avlägset belägna, ekonomiskt starkt specialiserade, har säregna naturförhållanden, en begränsad marknad och höga produktionskostnader, vilket försvårar en varaktig utveckling och deras förmåga att konkurrera med omvärlden. Till allt detta kommer att de yttersta randområdena, som i Azorernas fall, inte alltid består av ett område utan av geografiskt spridda öar. Inom regionalpolitiken och den gemensamma jordbrukspolitiken har man avsatt särskilda program för dessa områden, och Amsterdamfördraget innehåller en bestämmelse om att man får vidta åtgärder för att svara till de berörda områdenas särskilda förutsättningar, bland annat när det gäller jordbruket.

En av grunderna för Azorernas ekonomi är mjölkproduktionen och framställningen av mejeriprodukter baserade på mjölk. Produktionens samhällsekonomiska betydelse kan inte underskattas och den genererar direkt eller indirekt ett stort antal företag och tjänster som är absolut nödvändiga för den ekonomiska och sociala sammanhållningen. EU:s regionalpolitik bör därför stödja utvecklingen av denna bransch och därigenom regionens ekonomiska överlevnad. Mjölkproduktionen måste anpassas efter den regionala mjölkkvoten, vilket innebär att man får betala straffavgifter om kvoten överskrids, enligt vad som fastställts inom den gemensamma marknadsorganisationen för mjölk. Om det blir aktuellt med straffavgifter äventyras regionens ekonomi, eftersom den baseras helt på mjölksektorn.

Med detta som bakgrund, och med hänsyn till artikel 299.2 i EG-fördraget, vill jag fråga följande:

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(5 februari 2003)

Gemenskapen har med stöd av förordning (EG) nr 1257/1999 (1) genomfört utvecklingsåtgärder för perioden 2000-2006 till förmån för regionen Azorerna. Det handlar i synnerhet om ett operativt program som finansieras från flera av fonderna, särskilt EUGFJ, utvecklingssektionen (133,554 miljoner euro), och en plan för landsbygdsutveckling som medfinansieras av EUGFJ, garantisektionen (122,206 miljoner euro).

Inom ramen för dessa program har det stöd som har beviljats för landsbygdsutvecklingen som mål att förbättra produktionsstrukturen, åstadkomma omställning och omorientering av jordbruksproduktionen, förbättrad produktkvalitet, en hållbar utveckling, diversifiering av verksamheten osv. För vissa åtgärder i de här programmen har det redan gjorts särskilda undantag av strukturell karaktär i enlighet med förordning (EG) nr 1453/2001 (2).

I vilket fall som helst bör landsbygdsutvecklingen samordnas med de övriga åtgärderna inom den gemensamma jordbrukspolitiken, inklusive de åtgärder som vidtas inom ramen för de gemensamma marknadsordningarna.

Vad mera specifikt gäller mjölkproduktionen, föreskrivs i artikel 26 i den nyss nämnda förordning (EG) nr 1453/2001 ett stöd till Azorerna för att under perioden 2002-2006 genomföra ett övergripande program för att stödja produktion och saluföring av lokala produkter inom uppfödnings- och mjölksektorn. Förslag till program skall läggas fram av de behöriga myndigheterna för kommissionen som fattar beslut om godkännande, men dessa myndigheter har ännu inte lagt fram något förslag till program med anledning av den här bestämmelsen.

Men mjölkproduktionen på Azorerna överstiger för närvarande 500 000 ton per år, en ökning med nästan 60 % på 10 år; ingen annan region i Europa har upplevt en sådan procentuell ökning. Det nästan oundvikliga resultatet av denna utveckling är att det pris som betalas till mjölproducenterna på Azorerna i gengäld är bland de lägsta i Europa. Ost, som är den viktigaste vidareförädlade produkten, har dålig avsättning och till priser som är åtskilligt lägre än för jämförbara produkter på kontinenten, i avsaknad av en tillräcklig marknad utanför ögruppen och samordnade ansträngningar, t.ex. inom ramen för artikel 26 i förordning (EG) nr 1453/2001, för att utveckla en sådan marknad.

En begäran har översänts från de portugisiska myndigheterna till kommissionen om en förlängning av artikel 23 i i förordning (EG) nr 1453/2001 för att fastställa mjölkkvoter inom ramen för fastställande av tilläggsavgifter. Denna begäran motiveras med hänvisning till särskilda betingelser för produktion inom de yttersta randområdena, särskilt för mjölkproduktionen på Azorerna.

Kommissionen granskar denna begäran och kommer att handlägga den med hänsyn till den speciella situation som råder på Azorerna, i ögruppens egenskap av yttersta randområde, men med uppmärksamheten fäst på det faktum att överensstämmelse med och upfyllande av all gemenskapslagstiftning skall garanteras genom de tillämpliga rättsreglerna, särskilt förordning (EG) nr 1453/2001.

----

(1)  Rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar, EGT L 160, 26.6.1999.

(2)  Rådets förordning (EG) nr 1453/2001 av den 28 juni 2001 om specifika åtgärder för vissa jordbruksprodukter till förmån för Azorerna och Madeira samt om upphävande av förordning (EEG) nr 1600/92 (Poseima), EGT L 198, 21.7.2001.

----

----

(2004/C 65 E/019)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3608/02

från Cristiana Muscardini (UEN) till kommissionen

(16 december 2002)

Ämne:   Nato:s utvidgning och EU:s försvarspolitik

Vid Nato-toppmötet i Prag den 21-22 november deltog 19 stats- och regeringschefer från Nato-länderna och 27 ledare från de associerade länderna. Euro-atlantiska partnerskapsrådet (EAPR) höll ett möte för att behandla bland annat de två grundläggande frågorna om en ny strategisk kapacitet för Nato och Nato:s utvidgning, då det nu gått tre år sedan de tre första länderna från det forna östblocket anslöt sig.

Nato:s politiska och strategiska profil måste förändras till följd av de många olika instabilitets- och oroshärdar som numera präglar världsläget (jämfört med tidigare då det allt överskuggande hotet kom från Sovjetunionen) och till följd av Natos nya uppgifter enligt 1991 och 1999 års strategier, bland annat att förhindra spridning av massförstörelsevapen och bekämpa den internationella terrorismen och den organiserade brottsligheten. Resultatet av toppmötet i Prag tyder på att Nato förblir det politiska och militära navet för Europas säkerhet, även om man inte lyckades lösa alla politiska och institutionella knutar inom alliansen.

Kan kommissionen redogöra för följande:

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(17 januari 2003)

Parlamentsledamotens frågor ligger utanför kommissionens behörighetsområde och det är därför inte lämpligt att kommissionen besvarar dem.

----

----

(2004/C 65 E/020)

SKRIFTLIG FRÅGA P-0025/03

från Dirk Sterckx (ELDR) till kommissionen

(13 januari 2003)

Ämne:   En lista över produkter för vilka motåtgärder kan vidtas i samband med den amerikanska ”Foreign Sales Corporation”

Den 13 september 2002 offentliggjorde Europeiska kommissionen ett förslag till en lista över produkter för vilka motåtgärder skulle kunna vidtas som svar på Förenta Staternas skattemässiga behandling av ”Foreign Sales Corporation”. Ett antal importörer av amerikanska produkter som finns upptagna på listan är missnöjda med denna åtgärd. Finns det inte risk för att denna åtgärd allvarligt skadar vissa företag inom gemenskapen? Känner kommissionen redan till reaktionerna från de berörda? Kommer kommissionen att ändra listan för att ta hänsyn till de berördas reaktioner? När kommer kommissionen att fatta ett definitivt beslut?

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(7 februari 2003)

Parlamentsledamoten tar upp den oro som importörer i gemenskapen känner inför de negativa återverkningar som ett eventuellt införande av sanktioner på amerikanska produkter skulle kunna få för deras företag.

Det är i det sammanhanget lämpligt att påminna om den lagstiftning gällande utländska försäljningsbolag (Foreign Sales Corporation/Extraterritorial Income) som inte är förenlig med Världshandelsorganisationens (WTO) regler och enligt vilken amerikanska företag får exportskattesubventioner på cirka 4 000 miljoner US-dollar/år. Man bör särskilt minnas att gemenskapen, sedan den med framgång anfört besvär mot denna lagstiftning inför WTO, den 30 augusti 2002 av WTO fick rätt att införa motåtgärder i form av importtullar upp till det nämnda beloppet på vissa varor från Förenta staterna. Förenta staterna har dock ännu inte vidtagit några konkreta åtgärder i syfte att rätta sig efter utslaget, trots att både regeringen och högt uppsatta medlemmar av kongressen förklarat detta vara deras avsikt.

Det måste samtidigt framhållas att kommissionens mål i denna tvist inte är att införa motåtgärder för amerikanska produkter, utan att se till att olagliga åtgärder som inverkar negativt på gemenskapsföretagens intressen upphör. Kommissionens mål är därför att sörja för att Förenta staterna snarast möjligt följer WTO:s utslag angående lagstiftningen i fråga. Om Förenta staterna inte rättar sig efter utslaget har gemenskapen dock inget val, utan måste utöva sina rättigheter enligt WTO:s bestämmelser.

I ett försök att strikt begränsa de negativa följder som eventuella motåtgärder skulle kunna få för den europeiska industrin har kommissionen satt i gång en process för offentligt samråd genom att enbart välja ut produkter vars import från Förenta staterna utgör högst 20 % av den sammanlagda importen till gemenskapen. Kommissionen utvärderar därför för närvarande de kommentarer som kommit in från berörda parter under tiden för samrådet. Vid utförandet av denna analys kommer kommissionen att vara extra uppmärksam på att gemenskapens intresse inte tillfogas någon skada, vilket när allt kommer omkring är det uttalade målet för hela processen. Ett slutligt beslut i ärendet följer efter det att samråd ägt rum med medlemsstaterna under första kvartalet 2003. För närvarande är det emellertid inte möjligt att uttala sig om vilka produkter som kommer att ingå eller uteslutas från en eventuell förteckning över produkter som omfattas av sanktioner.

----

----

(2004/C 65 E/021)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0180/03

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(30 januari 2003)

Ämne:   Försök med genmodifierade grödor

Kan kommissionen bekräfta huruvida medlemsstaternas medborgare, antingen under eller efter försök med genmodifierade grödor, kommer att ha tillgång till uppgifter om förfarandet för miljöövervakningen och dess resultat?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(14 mars 2003)

Utsättande av genetiskt modifierade organismer (GMO) för försöksändamål, inbegripet genetiskt modifierade grödor, regleras i dag under del B i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/18/EG av den 12 mars 2001 om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön (1), som började tillämpas den 17 oktober 2002. Hittills (20 februari 2003) har 22 utsättningar för försöksändamål genomförts i enlighet med detta direktiv. En sammanfattande redogörelse för dessa utsättningar finns tillgänglig för allmänheten på kommissionens Gemensamma forskningscentrums webbsida på följande adress: http://gmosnif.jrc.it.

Direktiv 2001/18/EG har ersatt rådets direktiv 90/220/EEG av den 23 april 1990 (2), som i del B också reglerade utsättandet av GMO (inbegripet genetiskt modifierade grödor) för försöksändamål. Cirka 1700 utsättningar för försöksändamål genomfördes under direktiv 90/220/EEG från det att det började tillämpas i oktober 1991 och fram till dess att det ersattes den 17 oktober 2002. Sammanfattande redogörelser för dessa utsättningar finns tillgängliga för allmänheten på kommissionens Gemensamma forskningscentrums webbsida på följande adress: http://biotech.jrc.it.

Enligt direktiv 90/220/EEG genomfördes granskningen av ansökningar och utfärdandet av tillstånd för utsättning för försöksändamål av myndigheterna i den medlemsstat där utsättandet skulle äga rum. Detta förfarande kommer även att tillämpas under det nya direktivet 2001/18/EG.

I artikel 4 i direktiv 90/220/EEG föreskrivs det att medlemsstaterna skall se till att deras behöriga myndigheter genomför inspektioner och vidtar andra kontrollåtgärder som behövs för att säkerställa att detta direktiv följs. Även denna bestämmelse har sin motsvarighet i 2001/18/EG.

Det är följaktligen de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna som skall kontrollera inspektionerna på plats och alla eventuella övervakningsåtgärder som avser försök med genetiskt modifierade grödor. Det är också dessa myndigheter som förfogar över all relevant information.

I detta sammanhang föreskrivs det numera i artikel 9.2 i direktiv 2001/18/EG att ”medlemsstaterna [skall] ge allmänheten tillgång till information om alla utsättningar enligt del B inom sina territorier av genetiskt modifierade organismer”.

----

(1)EGT L 106, 17.4.2001.

(2)EGT L 117, 8.5.1990.

----

----

(2004/C 65 E/022)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0204/03

från Bert Doorn (PPE-DE) till kommissionen

(3 februari 2003)

Ämne:   Statligt stöd till den tjeckiska banksektorn

Jag har med stort intresse studerat Europeiska kommissionens rapport ”Resultattavla för statligt stöd”, ”specialutgåva om kandidatländerna”. I detta sammanhang vill jag uttrycka min stora tillfredsställelse över kommissionens initiativ att rapportera om statligt stöd i de blivande EU-medlemsstaterna. Detta är ett nödvändigt steg i riktning mot fullständig insyn, och av stor vikt i samband med anslutningen.

I rapporten från kommissionen framkommer det i flera fall tydligt att den insamlade informationen endast är baserad på uppgifter som de blivande medlemsstaterna själva har lämnat, och således inte är resultatet av undersökningar som kommissionen själv har gjort.

Därför skulle jag vilja be kommissionen att samla in ytterligare information i samband med följande punkter:

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(19 mars 2003)

Resultattavla för statligt stöd

Förteckning över befintligt stöd

----

----

(2004/C 65 E/023)

SKRIFTLIG FRÅGA P-0260/03

från Giovanni Pittella (PSE) till kommissionen

(29 januari 2003)

Ämne:   ”Förenliga projekt”

I förordning (EG) nr 1260/1999 (1) anges följande:

Samt:

Jag vill nu ställa följande frågor till kommissionen:

----

(1)EGT L 161, 26.6.1999, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/024)

SKRIFTLIG FRÅGA P-0261/03

från Giovanni Fava (PSE) till kommissionen

(29 januari 2003)

Ämne:   ”Förenliga projekt”

I förordning (EG) nr 1260/1999 (1) anges följande:

Samt:

Jag vill nu ställa följande frågor till kommissionen:

Gemensamt kompletterande svar

på de skriftliga frågorna P-0260/03 och P-0261/03

ingivet av Michel Barnier för kommissionen

(14 april 2003)

Villkoren för stödberättigande utgifter i samband med operativa program fastställs i artikel 30 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna.

I gemenskapens stödram för de italienska mål 1-områdena sägs det att i ”det första skedet av genomförandet” (2), och för att få kontinuitet, kan programmen finansiera pågående insatser, under förutsättning att de är förenliga med såväl programmets mål, strategi och förfaranden (på åtgärdsnivå) som med gemenskapens lagstiftning och strukturfondernas regler. Det är förmodligen detta, ”det första skedet av genomförandet”, som parlamentsledamoten syftar på när han talar om ”sidoprojekt”.

Resultaten av ”det första skedet av genomförandet” skall redovisas i programmets årsrapport för 2002, som övervakningskommittén skall godkänna och skicka in till kommissionen före juni månad 2003.

Enligt strukturfondernas subsidiaritetsprincip skall utgifterna i mål 1-programmen redovisas på åtgärdsnivå. Kommissionen kan således inte göra åtskillnad mellan å ena sidan projekt som finansieras under ”det första skedet av genomförandet” och å andra sidan de urvalsförfaranden och urvalskriterier som fastställs i programkomp lementet.

Eftersom ”det första skedet av genomförandet” är begränsat till själva startfasen i mål 1-programmet, och eftersom man inte kan finansiera projekt som inte ligger i linje med programmets mål och regler, har kommissionen inga belägg för att det skulle utgöra en fara för de utvecklingsmål och strategier som fastställs i gemenskapens stödram för operativa program.

I fråga om additionalitet sägs det i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 att man i samband med halvtidsöversynen skall kontrollera att denna iakttas. Detta förväntas ske i slutet av 2003. Inom denna ram kommer kommissionen att se till att additionaliteten iakttas i hela gemenskapens stödram för mål 1 i Italien.

----

(1)EGT L 161, 26.6.1999, s. 1.

(2)  Under denna period, som löpte ut i juni 2002, skulle övervakningskomittéerna godkänna kriterier för projekturval inom ramen för programkomplementet. Därefter används dessa kriterier för urval av projekt under olika åtgärder i programmen.

----

----

(2004/C 65 E/025)

SKRIFTLIG FRÅGA P-0387/03

från Mario Mantovani (PPE-DE) till kommissionen

(7 februari 2003)

Ämne:   Uppbyggnad av förbränningsanläggningen ”Fenice” för särskilt och farligt avfall

Problemet med ”Fenice-anläggningen” för förbränning av farligt avfall härrör från 1994, då Fiat-gruppen meddelade att de ville ha en sådan anläggning.

Aktiebolaget Fenice spa beslöt att bygga en anläggning för förbränning av avfall som klassificerats som ”särskilt och farligt avfall” inom Verrones kommun i Biellas län. Beslutet grundades på en förordning med benämningen VIA 11/08/1995.

Den miljökonsekvensutredning som Fenice spa presenterade gjordes 1993. Uppgifterna som ligger till grund för utredningen kommer från meteorologi- och klimatstationen vid flygplatsen i Cameri i Novara. De studier som den regionala miljöskyddsnämnden ARPA presenterat, och som nu finns tillgängliga hos länsstyrelsen i Biella, har gjorts vid en lantmätericentral i Verrones kommun och visar helt andra resultat än dem som lagts fram av Fenicebolaget. Dessa faktorer gör det ännu svårare att acceptera projektet, om man tänker på områdets mycket speciella topografi och den stora nederbörden. Nederbörden gör att föroreningarna inte löses upp och i området finns redan många industrier. Dessutom är siffran för dödsfall på grund av tumörsjukdomar hög. Biellas län har redan en teknisk central för hantering av fast avfall från städerna. Fenice-anläggningen däremot skulle inte alls passa in i omgivningen, och den skulle dessutom vara den största anläggning som byggts i Italien.

I det projekt som var föremål för miljökonsekvensutredningen räknade man med avfall från Fiats fabriker i Piemonte och Lombardiet. Därefter har en ny regional avfallsplan antagits, men där förekommer inga hänvisningar till dessa avtal mellan Lombardiet och Piemonte, såsom rekommenderades i VIA-förord-ningen.

Känner kommissionen till detta projekt, och vet kommissionen huruvida någon ansökan om gemenskapsfinansiering inlämnats för dess genomförande?

Kan kommissionen även klargöra om följande direktiv är tillämpliga i detta fall:

Eftersom det råder så stora skillnader mellan de olika undersökningar som genomförts, och med tanke på riskerna för medborgarnas hälsa i samtliga 82 kommuner i Biella, samt för miljön och för hela områdets framtid, frågar jag: Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta i detta ärende för att se till att gemenskapens lagstiftning tillämpas korrekt och för att förhindra att denna förbränningsanläggning byggs?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(10 mars 2003)

Enligt de uppgifter kommissionen har rör det sig här om ett privat projekt som inte uppfyller de kriterier för bidragsberättigande som anges i det operativa programmet för Piemonte för att projektet skall komma i fråga för EU-bidrag via strukturfonderna.

Enligt rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 (om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt — kort och gott kallat EIA-direktivet), i dess senast ändrade lydelse enligt rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997 (5), skall medlemsstaterna sörja för att projekt, som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan bland annat på grund av sin art, storlek eller lokalisering, omfattas av krav på byggtillstånd och på att en bedömning av deras påverkan skall genomföras innan tillstånd ges. Projekt som omfattas av direktivet förtecknas i bilagorna. För projekt i bilaga I skall göras en miljökonsekvensbedömning.

Det projekt som frågeställaren tar upp omfattas av bilaga I till ovannämnda direktiv. Det måste alltså genomgå en miljökonsekvensbedömning.

Utifrån de uppgifter frågeställaren lämnat förefaller det som om projektet genomgick en miljökonsekvensbedömning 1995 som beslutats genom dekret VIA 11/08/1995. Den byggde på en konsekvensundersökning som projektören lämnade in 1993. Det förefaller att vidare att de undersökningar lokala myndigheter nyligen gjort har gett helt andra resultat än de som projektören ursprungligen presenterade, att inget byggtillstånd har getts för anläggningen under mellantiden och att projektören nu slutligen har beslutat att uppföra anläggningen enligt villkoren i dekret VIA 11/08/1995.

Med hänsyn till ovanstående omständigheter vill kommissionen gärna understryka följande: I allmänhet då man har genomfört en miljökonsekvensbedömning men inget byggtillstånd har lämnats, och om — mellan tidpunkten för miljökonsekvensbedömningen och tidpunkten för tillståndet — miljöförhållandena förändras eller det framkommer olika resultat beträffande effekterna på miljön, blir följden att miljökonsekvensbedömningen behöver uppdateras eller utvidgas till sin omfattning, så att den motsvarar förändringarna. Det betyder att man vid beslut om byggtillstånd måste väga in nya uppgifter om betydande miljöeffekter som projektet kan antas få. När det gäller det aktuella projektet förefaller processen inte ha kommit tillräckligt långt. Utifrån de uppgifter frågeställaren lämnat kan man nämligen dra slutsatsen att myndigheterna för närvarande inte handlägger någon ansökan om byggtillstånd för projektet baserad på dekretet. Eftersom det inte finns några konkreta grunder för att överklaga tillämpningen av EIA-direktivet, kan det i nuläget heller inte fastställas huruvida det har skett några överträdelser av direktivet. Om frågeställaren skulle komma in med mer uppgifter, som skulle göra att kommissionen kan konstatera eventuella överträdelser av EIA-direktivet, skulle den kunna utreda ärendet.

Rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall, i dess senast ändrade lydelse enligt rådets direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991, gäller bortskaffande och återvinning av avfall, däribland genom förbränning. Direktivet innehåller emellertid inga krav som rör projekteringsskedet för anläggningar för bortskaffande eller återvinning av avfall.

Rådets direktiv 84/360/EEG av den 28 juni 1984 (om bekämpning av luftförorening från industrianläggningar) är inte tillämpligt i fall då projekterade anläggningar för förbränning av farligt avfall har en kapacitet som överskrider 10 ton per dygn, eftersom det aktuella direktivet då ersätts av rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 (om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar) (6). Men om kapaciteten är lägre än 10 ton per dygn gäller det förstnämnda direktivet. Av större betydelse är att Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/76/EG av den 4 december 2000 om förbränning av avfall (7) gäller. Det sistnämnda direktivet kommer att omfatta befintliga anläggningar — såsom de definieras enligt direktivet — från den 28 december 2005, men för nya anläggningar gäller bestämmelserna från den 28 december 2002. Förbränning av farligt avfall omfattas slutligen av rådets direktiv 94/67/EG av den 16 december 1994 (om förbränning av farligt avfall) (8), som kommer att upphävas och ersättas av rådets direktiv 2000/76/EG.

----

(1)EGT L 175, 5.7.1985, s. 40.

(2)EGT L 78, 26.3.1991, s. 32.

(3)EGT L 194, 25.7.1975, s. 39.

(4)EGT L 188, 16.7.1984, s. 20.

(5)EGT L 73, 14.3.1997.

(6)EGT L 257, 10.10.1996.

(7)EGT L 332, 28.12.2000.

(8)EGT L 365, 31.12.1994.

----

----

(2004/C 65 E/026)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0411/03

från Eija-Riitta Korhola (PPE-DE) till kommissionen

(17 februari 2003)

Ämne:   Oljetransporter i känsliga havsområden

I Östersjön finns det vissa områden, t.ex. Finska viken, de danska sunden och Ålands skärgård, där naturen är särskilt sårbar med tanke på de risker som havstransporterna medför. Även i Nordsjön, vid Atlantkusten och i Medelhavet är det troligen lätt att peka ut områden där det borde fastställas begränsningar för havstransport av farliga ämnen i syfte att eliminera risker.

Kan kommissionen överväga att utse särskilt känsliga havsområden på EU:s farvatten, så att havstransporter av farliga ämnen genom dessa områden vid behov kan begränsas (t.ex. enligt väderförhållanden och andra förhållanden)?

----

----

(2004/C 65 E/027)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0536/03

från Samuli Pohjamo (ELDR) till kommissionen

(26 februari 2003)

Ämne:   Östersjön som ett särskilt känsligt havsområde, PSSA

På Östersjön och framför allt i Finska viken har isförhållandena varit ytterst svåra i vinter. Fartygen har fastnat i packisen, och det har varit oerhört besvärligt för fartygen att röra sig överhuvudtaget utan hjälp av isbrytare.

I Finska viken rör sig också fartyg vars utrustning inte i tillräckligt hög grad anpassats för isförhållanden. De tankfartyg som transporterar olja från Primorsk (Björkö) i Ryssland har väckt särskild oro. Vissa av dem är inte tillräckligt isförstärkta, vissa har isförstärkta stävar, men ingen förstärkning på sidorna.

Enligt planerna kommer oljetransporterna från Primorsk att fördubblas under de närmaste åren. Dessutom planerar ryssarna två nya lastplatser för olja längst in i Finska viken.

Om en oljekatastrof inträffade i Finska viken skulle det vara ännu svårare att reparera skadorna än i Spanien på grund av områdets skärgårdskaraktär och den känsliga naturen. Dessutom är oljebekämpnings-utrustningen ytterst bristfällig längs en stor del av kusten. Endast Finland har utrustning som kan användas i isförhållanden.

Skulle kommissionen kunna arbeta för att Östersjön klassificeras som ett PSSA-område, med andra ord som ett särskilt känsligt havsområde, och därigenom främja sjösäkerheten i området?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-0411/03 och E-0536/03

ingivet av Loyola de Palacio för kommissionen

(3 april 2003)

Kommissionen vill informera parlamentsledamoten om att Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) är det enda organ som har behörighet att utse särskilt känsliga områden.

I de fall då internationella bestämmelser inte är tillräckliga ger artikel 211 i havsrättskonventionen kustländer rätt att anta särskilda obligatoriska åtgärder för att förebygga föroreningar från fartyg som passerar havsområden som IMO klassat som känsliga.

Sådana åtgärder är underställda vissa villkor och varje begäran att få anta sådana måste lämnas till IMO. När kustländerna överlämnar sin begäran, i form av ett meddelande, måste de ange referenserna till dessa områden, och även vetenskapligt och tekniskt motivera sin begäran.

IMO fattar beslut inom tolv månader, och om begäran accepteras så börjar de särskilda bestämmelserna att gälla efter 15 månader.

Det kommer att bli nödvändigt med en gemensam insats från unionens sida, för att stödja bland annat Frankrikes begäran, för att få IMO att agera snabbt. Syftet är att identifiera och skydda särskilt känsliga områden, särskilt med tanke på deras tillgångar och trafikens speciella karaktär.

I enlighet med slutsatserna från transportrådets möte den 6 december 2002 ska unionen även ta initiativ till att föreslå en översyn av FN:s havsrättskonvention, så att kustländerna bättre kan skydda sig själva mot riskerna för föroreningar då ”riskfartyg” passerar deras kuster, också innanför den exklusiva zonen på 200 sjömil. Kommissionen kommer att begära ett förhandlingsmandat från rådet för översynen av denna konvention.

----

----

(2004/C 65 E/028)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0461/03

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(19 februari 2003)

Ämne:   Försäljning av djur

I särskilda djuraffärer kan man köpa leguaner, ormar, spindlar och små krokodiler som husdjur. Det är alltså frågan om djur som inte har det minsta samband med begreppet ”husdjur” och vars vanor, kroppsbyggnad och behov gör deras tillvaro i hus eller lägenheter plågsam och högst olämplig.

Kan kommissionen meddela om gemenskapen har några särskilda direktiv eller andra rättsliga bestämmelser som definierar vilka djur som är tillåtna respektive förbjudna att säljas som husdjur? Hur tänker kommissionen agera för att sätta stopp för denna flagranta exploatering av djur som sker enbart för den ekonomiska vinningens skull?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(19 mars 2003)

Kommissionen känner till att exotiska djur, framför allt kräldjur, i ökande omfattning säljs i djuraffärer. Det finns ingen särskild gemenskapslagstiftning om vilka djur som får säljas som sällskapsdjur. Men i rådets förordning (EG) nr 338/97 av den 9 december 1996 (om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem) (1) finns en rad bestämmelser om skydd och vård av djur som är tillämpliga i detta sammanhang. Förordningen täcker över 30 000 olika djur- och växtarter. De är upptagna i fyra bilagor, som var och en omfattar arter med en viss hotstatus. I bilaga A ingår utrotningshotade arter, medan arterna i bilaga B i nuläget inte nödvändigtvis är utrotningshotade men som kan bli det, såvida inte handeln blir strängt reglerad. För de arter som är upptagna i bilagorna gäller följande bestämmelser i förordningen:

Enligt artikel 4 får importtillstånd för ett levande exemplar utfärdas bara om den planerade förvaringsplatsen på bestämmelseorten är lämpligt utrustad, så att exemplaret kan skyddas och vårdas på ett riktigt sätt. Det åligger de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna att se till att denna bestämmelse följs.

Med några undantag förbjuder förordningen all kommersiell verksamhet i fråga om exemplar av de arter som är upptagna i bilaga A. Enligt förordningen får medlemsstaterna också förbjuda innehav av exemplar, i synnerhet levande djur. Det gäller också exemplar av arter som är upptagna i bilaga B och för vilka den behöriga myndigheten i den berörda medlemsstaten inte har övertygats om att de har förvärvats i gemenskapen, eller införts dit, i enlighet med gällande lagstiftning för bevarande av vilda djur och växter.

Förordningen reglerar också förflyttning av vilda exemplar inom gemenskapen. För arter som är upptagna i bilaga B får innehavaren av ett exemplar lämna det ifrån sig endast om han sett till att den tilltänkta mottagaren har informerats på ett riktigt sätt om vilken förvaring, utrustning och skötsel som krävs för rätt vård av exemplaret. Bestämmelsen gäller alltså även dem som handlar med vilda djur och växter samt ägare av djuraffärer. De får inte sälja levande djur utan att först ha gett köparen erforderlig information om hur djuret skall vårdas på rätt sätt. För att upplysa de kommersiella aktörerna om deras skyldigheter finansierar kommissionen just nu en informationskampanj i medlemsstaterna. Kampanjen startar senare under 2003.

Slutligen ger förordningen kommissionen möjlighet att införa restriktioner för införsel till gemenskapen av levande exemplar av arter som är upptagna i bilaga B och för vilka det har fastställts att det är osannolikt att de kommer att överleva i fångenskap under en avsevärd del av sin möjliga livstid. För närvarande gäller importrestriktioner på dessa grunder för omkring 15 arter. I samband med de senaste diskussionerna om privatpersoners innehav av kräldjur, har EU:s vetenskapliga utvärderingsgrupp (Scientific Review Group), som är sammansatt av företrädare för vetenskapliga myndigheter i medlemsstaterna, enats om att gå igenom — om möjligt under loppet av 2004 — de arter som redan är förtecknade i bilagorna och andra arter som kan komma ifråga för att tas med.

----

(1)EGT L 61, 3.3.1997.

----

----

(2004/C 65 E/029)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0464/03

från Antonio Di Pietro (ELDR) till kommissionen

(19 februari 2003)

Ämne:   Personer med informationsvetenskaplig utbildning och deras rätt att utöva sitt yrke

Vid de naturvetenskapliga fakulteterna i Italien inrättades det 1969 en fyraårig informationsvetenskaplig utbildning (SdI), som 1992 följdes av en informatikerutbildning.

De två utbildningarna är i alla avseenden likvärdiga, vilket fastställdes 1999 av det italienska universitetsrådet CUN. De personer som gått utbildningarna har alltid haft full rätt att utföra alla arbetsuppgifter som rör överföring och behandling av information. I presidentdekret nr 328/2001 från juni 2001 (översynen av de italienska yrkeskategorierna) fastställs det emellertid att det endast är personer som inskrivits i registret över ingenjörer/informatikeravdelningen som får överföra och behandla information samt utöva infor-matikeryrket.

I tolkningscirkuläret av den 28 maj 2002 från det italienska utbildningsministeriet utesluts personer som har en SdI-utbildning eller informatikerutbildning enligt det gamla systemet från möjligheten att delta i statliga prov, skriva in sig i yrkesregistret och utöva sitt yrke, vilket de alltid gjort fullständigt tillförlitligt i alla avseenden tills de senaste bestämmelserna antogs. Nu är det således förbjudet för personer med SdI-utbildning eller informatikerutbildning att delta i upphandling och åta sig konsultuppgifter, eftersom detta förutsätter att man skriver in sig i ett yrkesregister eller auktoriseras som fackman. Detta utgör en uppenbar diskriminering.

Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att skydda etableringsrätten, principen om fri rörlighet, förtroendet och generellt principerna i EU-fördraget samt förhindra all ytterligare diskriminering av personer som har en SdI-utbildning eller informatikerutbildning enligt det gamla systemet? Dessa personer arbetar professionellt och fullständigt tillförlitligt. Hur ämnar kommissionen göra det möjligt för kunder i Italien och i den övriga unionen att på den inre marknaden få tillgång till tjänster och/eller konsultrådgivning från fackmän med identiska och/eller analoga kvalifikationer?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(25 mars 2003)

Syftet med direktiv 89/48/EEG (1), som är tillämpligt på flera olika yrken, bl.a. ingenjörsyrket, är att underlätta etableringsfriheten, den fria rörligheten för arbetstagare och för tjänster. Genom direktivet harmoniseras inte de utbildningar som leder fram till olika yrken i medlemsstaterna. Det lägger bara fast en ”generell ordning” för ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer. Detta gör det möjligt för europeiska medborgare som har en utbildning från hemstaten att utöva sitt yrke i en annan medlemsstat, även om de inte har den utbildning som krävs i den andra medlemsstaten.

Enligt direktivet måste medlemsstaterna erkänna yrkesutbildningar från de andra medlemsstaterna om vissa villkor är uppfyllda. Medlemsstaterna är i övrigt fria att reglera yrkena inom det egna landets gränser och att fastställa nivå och typ av utbildning som krävs för ett visst yrke (t.ex. utbildningens längd, praktikperioder, examen, tillträde via uttag ningsprov) samt den verksamhet som utövas inom varje yrke. Parlamentsledamotens fråga faller därför helt under de italienska myndigheterna.

----

(1)  Rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier, EGT L 19, 24.1.1989.

----

----

(2004/C 65 E/030)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0466/03

från Christa Randzio-Plath (PSE) till kommissionen

(20 februari 2003)

Ämne:   Arbetsförhållanden för blomarbetare

Europa är liksom tidigare den största marknaden för snittblommor från framför allt Latinamerika och Afrika. Blomarbetarna arbetar till lägsta tänkbara löner, med osäkra anställningskontrakt, ofta utan lämpliga kläder som skydd mot förgiftning från växtbekämpningsmedel och med stora risker för deras hälsa. Det finns tecken på vissa framsteg i kampanjerna för bättre arbetsförhållanden, som lämpliga skyddskläder för kvinnorna, i till exempel Ecuador. I andra länder finns det betald havandeskapsledighet. Men de ovannämnda förhållanden är fortfarande regel.

Svar från Pascal Lamy på kommissionens vägnar

(1 april 2003)

----

(1)  KOM(2001) 416 slutlig.

(2)  KOM(2001) 252 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/031)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0475/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(20 februari 2003)

Ämne:   Elektronisk betaltrafik bedrägeriutsatt p.g.a. att förbrytare kan länsa bankkonton

Källa: Den nederländska dagstidningen ”De Volkskrant” den 7 februari 2003.

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(1 april 2003)

----

(1)  www.cifas.org.uk.

(2)  KOM(2001) 254 slutlig.

(3)EGT L 149, 2.6.2001.

----

----

(2004/C 65 E/032)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0516/03

från Miet Smet (PPE-DE) till rådet

(24 februari 2003)

Ämne:   Kvinnors rättigheter i Nigeria

Samarbetet mellan Europeiska unionen och Nigeria sker på grundval av AVS-EU-partnerskapet. I Cotonouavtalet, som utgör den allmänna ramen för förbindelserna mellan EU och AVS-länderna under de kommande tjugo åren, finns flera uttryck för att båda parter förbundit sig att respektera mänskliga rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män.

Trots att Nigeria skrivit under på dessa principer respekteras inte alltid kvinnors rättigheter i detta land. AFP uppger att kvinnor fortfarande stenas i vissa provinser i Nigeria. Dessa steningar utdöms av muslimska domstolar som tillämpar sharialagstiftning. Dessutom nämner Reuters att Nigeria är ett av de länder där kvinnlig omskärelse fortfarande är vanlig, framför allt bland den muslimska befolkningen i norra Nigeria.

Har EU redan reagerat på dessa grova kränkningar av kvinnors rättigheter? Om inte, har EU för avsikt att reagera på dessa kränkningar?

Finns det en mekanism som på ett systematiskt sätt skulle kontrollera och framtvinga respekt för kvinnors rättigheter i Nigeria? Och finns det möjlighet att avbryta samarbetet mellan Nigeria och EU om kvinnors rättigheter, och mänskliga rättigheter i allmänhet, hela tiden kränks? Om svaret på ovanstående två frågor är nej, kommer EU att skapa dessa två möjligheter i framtiden?

Om det finns ett system för att kontrollera och framtvinga respekt för kvinnors rättigheter och om samarbetet mellan Nigeria och EU eventuellt skulle kunna avbrytas, gäller detta då för alla länder som undertecknat Cotonouavtalet?

Svar

(17 november 2003)

EU är fortfarande oroat över de domar om avrättning genom stening som fortsätter att avkunnas av de islamiska domstolarna. Ordförandeskapet har på Europeiska unionens vägnar reagerat mot de överträdelser som den ärade parlamentsledamoten hänvisar till. I sitt uttalande av den 27 mars 2002 välkomnade EU frikännandet av Safiya Hussaini, som dömts till döden genom stening. EU har även på nära håll följt målet mot Amina Lawal som också dömdes till döden genom stening, och EU uttryckte i sitt uttalande av den 21 augusti 2002 sin djupa oro över appellationsdomstolens beslut om att avvisa Amina Lawals överklagande. EU kommer även i fortsättningen att följa utvecklingen av detta fall.

I båda dessa fall och i den politiska dialogen på beskickningschefsnivå fortsätter EU att upprepa sin ståndpunkt om dödsstraffet och uppmanar Nigerias regering att fortsätta arbetet med att avskaffa dödsstraffet och förhindra alla former av grym, omänsklig och förnedrande behandling eller straff.

I sin politiska dialog med Nigeria kommer Europeiska unionen att fortsätta sina påtryckningar för ytterligare framsteg i denna fråga. Unionen vädjar enträget till de nigerianska myndigheterna att fullt ut efterleva sina internationella förpliktelser, i synnerhet de mänskliga rättigheterna och den mänskliga värdigheten, särskilt när det gäller kvinnor (1).

Dessutom fäster EU stor vikt vid det civila samhällets roll och stöder i synnerhet organisationer som arbetar för de mänskliga rättigheterna och icke-statliga organisationer som är aktiva på detta område.

Samarbetet mellan EU och Nigeria äger rum inom ramen för AVSEG-partnerskapsavtalet som undertecknades i Cotonou den 23 juni 2000, vilket understryks i frågan. Respekten för alla mänskliga rättigheter och grundläggande friheter enligt artikel 9 utgör en väsentlig del av detta avtal. Enligt artikel 96 i Cotonouavtalet har undertecknarna av avtalet möjlighet att inleda samråd när en part har underlåtit att uppfylla en förpliktelse, som t.ex. berör respekten för de mänskliga rättigheterna. Dessa samråd äger rum om den politiska dialogen misslyckas. Om samråden avböjs eller misslyckas kan lämpliga åtgärder vidtas och däri kan ingå att avbryta utvecklingssamarbetet.

----

(1)  Europeiska rådet i Barcelona den 15-16 mars 2002.

----

----

(2004/C 65 E/033)

SKRIFTLIG FRÅGA P-0556/03

från María Izquierdo Rojo (PSE) till kommissionen

(20 februari 2003)

Ämne:   EU-stöd och utestängande av kvinnor från berget Athos

Europaparlamentet har under de senaste månaderna antagit två resolutionsförslag (Swiebels och Izquierdo Rojos betänkanden), i vilka man har tagit ställning mot förbudet för kvinnor att besöka berget Athos.

Parlamentet har även beviljat stöd till klosterområdet på Athos för restaurering och renovering av klosterbyggnaderna och bevarande av kulturskatterna, vilka tillhör såväl kvinnor som män.

Kompletterande svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(15 maj 2003)

----

(1)EGT C 318 E, 13.11.2001.

----

----

(2004/C 65 E/034)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0576/03

från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen

(28 februari 2003)

Ämne:   Omklassificering av skogsmark i Grekland

Det grekiska parlamentets juridiska utskott har nyligen inlämnat ett lagförslag från jordbruksministeriet om skydd av skogsekosystem, skapande av ett skogsmarksregister, reglering av allmänna sakrättsliga frågor med mera.

Enligt skogsexperter kan denna lag, om den antas, leda till att 5 000 hektar per län, som nu är klassade som skogsmark, kan omprövas. Detta kan innebära omklassificering av totalt 170 000 hektar i Grekland, eftersom det finns 34 län. Miljövårdsansvariga har protesterat mot att en sådan lag kan drabba tusentals hektar genom godtyckliga byggprojekt och markexploatering.

Parallellt med jordbruksministeriets lagförslag håller ministeriet för miljö, regionplanering och offentliga byggande samt finansministeriet på att utarbeta ett gemensamt beslut enligt vilket ett markområde som har exploaterats olagligt kan överlåtas på exploatören i fråga, efter omklassificering enligt lagförslaget, och sedan bebyggas som ett oplanerat byggprojekt. Detta sammanhänger med att, enligt statssekreteraren i miljöministeriet, begreppet oplanerat byggprojekt kommer att avskaffas år 2004.

Det blir alltmer sällsynt med skogsmark i Grekland, och stadsplaneringen och byggplaneringen befinner sig i ett kaotiskt tillstånd. Vidare har kommissionen uttalat att medlemsstater måste undvika åtgärder som kan leda till ytterligare försämring av skogssituationen på deras territorium. Med anledning av detta: anser kommissionen att lagförslaget är kompatibelt med gemenskapspolitiken rörande skogsskydd och miljöskydd i allmänhet? Ämnar kommissionen framföra rekommendationer till berörda grekiska myndigheter för att få dem att uppfylla sina åtaganden både i EU och vid internationella möten?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(3 april 2003)

Kommissionen känner inte till (och bör inte känna till) det berörda utkastet till grekiskt lagförslag, eftersom det inte finns någon generellt bindande överenskommelse om definitionen av skogar på gemenskapsnivå. Fördraget om Europeiska unionen innehåller inga bestämmelser om en övergripande gemensam skogspolitik. Frågor som rör den nationella skogslagstiftningen och nationella definitioner i samband med skogar ingår därför i medlemsstaternas kompetensområde och en ändring i den nationella skogslagstiftningen i Grekland ingår i medlemsstatens ansvar.

Förvaltning, skydd och hållbar utveckling av skogar är icke desto mindre grundläggande frågor i den befintliga unionspolitiken.

Gemenskapen stöder medlemsstaterna i fråga om förvaltningen och skyddet av skogar: genom rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar (1), stöds åtgärder för förvaltning och skydd av skogar. Dessutom har kommissionen föreslagit en förordning under namnet Forest Focus (2) för att bidra till skyddet av gemenskapens skogar genom övervakning.

Den grekiska regeringen måste därför se till att en sådan ändring i den nationella lagstiftningen stämmer överens med den befintliga politiken och lagstiftningen på unionsnivå.

----

(1)EGT L 160, 26.6.1999.

(2)EGT C 20 E, 28.1.2003.

----

----

(2004/C 65 E/035)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0592/03

från Bernd Lange (PSE) till kommissionen

(28 februari 2003)

Ämne:   Stöd från Europeiska unionens medel till Niedersachsen 2002

Kompletterande svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(11 november 2003)

Då svaret är mycket omfattande, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.

----

----

(2004/C 65 E/036)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0596/03

från Jonas Sjöstedt (GUE/NGL) till kommissionen

(28 februari 2003)

Ämne:   Uppföljning av nya situationer vad gäller ekonomisk utveckling ute i EU:s regioner

Institutet för tillväxtpolitiska studier, ITPS, släppte nyligen en rapport över regionernas tillstånd 2002. Denna rapport visar att mellersta Norrland i Sverige är sämst inom hela unionen när det gäller hur sysselsättningen har utvecklats åren 1996-2001. Inte mycket bättre ser utvecklingen av BRP ut. Mellersta Norrland ligger på 198:e plats av EU:s 204 regioner.

Det är intressanta siffror då de belyser vad som hänt i Sverige efter landets inträde i EU.

Men min fråga till kommissionen är om en uppgift som denna verkligen uppmärksammas av kommissionen när framtida strukturstöd ska diskuteras. Vilka lärdomar kan dras av fallet med Mellersta Norrland efter EU-inträdet?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(10 april 2003)

Utvecklingen i de olika regionerna i Sverige under senare år varierar avsevärt, och siffrorna för mellersta Norrland visar att den regionen har haft det svårare än många andra regioner i unionen.

I den andra lägesrapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen (1), som kommissionen antog den 30 januari 2003, redovisas aktuell statistik för alla regioner i de 15 medlemsstaterna och i kandidatländerna.

Rapporten visar att den köpkraftsjusterade BNP per capita i mellersta Norrland under perioden 1995-2000 föll från 108,6 % till 97,1 % av genomsnittet i EU. För hela Sverige steg den en aning, från 106,1 % till 106,6 %.

Den här utvecklingen bekräftas i den svenska rapporten ”Regionernas tillstånd 2002” som utarbetats av Institutet för tillväxtpolitiska studier.

Å andra sidan minskade arbetslösheten i regionen, från 111⁄2 % 1996 till 7 % 2001. Detta är en omvänd bild jämfört med åren före anslutningen: då ökade den markant — från knappt 4 % till 10 % mellan 1991 och 1995.

För perioden efter 2006 kommer kommissionen att lägga fram ett förslag för parlamentet och rådet om en reform av sammanhållningspolitiken. Detta sker i samband med den tredje rapporten om ekonomisk och social sammanhållning som kommer att publiceras före utgången av 2003.

----

(1)  KOM(2003) 34 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/037)

SKRIFTLIG FRÅGA P-0616/03

från Lord Inglewood (PPE-DE) till kommissionen

(25 februari 2003)

Ämne:   Direktiv om tobaksindustrins sponsring och reklam Kommissionen har utarbetat ett förslag till direktiv om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror.

Kan kommissionen bekräfta att syftet med förslaget inte är att hindra det fortsatta användandet av varumärken som ursprungligen och fortfarande används i god tro för att marknadsföra andra produkter än tobak, förutsatt att varumärket skiljer sig från tobaksvarumärket med samma namn?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(13 mars 2003)

Kommissionen kan bekräfta att den vid utarbetandet av förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror (1) inte hade som avsikt att att hindra det fortsatta användandet av varumärken som ursprungligen och fortfarande används i god tro för att marknadsföra andra produkter än tobak, förutsatt att varumärket skiljer sig från tobaksvarumärket med samma namn.

----

(1)EGT C 270 E, 25.9.2001.

----

----

(2004/C 65 E/038)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0637/03

från Baroness Sarah Ludford (ELDR) till kommissionen

(4 mars 2003)

Ämne:   Regler för mottagning av asylsökande

Engelska högsta domstolen beslutade den 19 februari 2002 att tillämpningen av paragraf 55.1 i den brittiska lagen om medborgarskap, invandring och asyl från 2002 strider mot den europeiska människorättskonventionen. Med hänvisning till denna paragraf kan den brittiska regeringen automatiskt vägra ge mat och uppehälle till asylsökande som inte har lämnat in sin asylansökan så snart det är praktiskt möjligt. Rätten menade att vägran att ge mat och uppehälle är en kränkning av den asylsökandes mänskliga rättigheter och strider mot förbudet mot inhuman och förnedrande behandling, om detta medför en reell risk för nöd och fara för den asylsökandes hälsa.

Eftersom den brittiska lagen är formulerad på samma sätt som artikel 16.2 i rådets direktiv 2003/9/EG (1) om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna finns det en risk att andra medlemsstater kan komma att bryta mot den europeiska människorättskonventionen, om även de börjar att automatiskt vägra hjälpa asylsökande som inte lämnat in sin ansökan i tid. Det är viktigt att EU tillämpar lagstiftningen enhetligt. Kommer kommissionen att se till att alla medlemsstater följer den brittiska domen så att asylsökande inte hamnar i nöd?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(3 april 2003)

Med anledning av en dom i en engelsk överdomstol begär parlamentsledamoten ett förtydligande från kommissionen om tillämpningen av artikel 16.2 i rådets direktiv 2003/9/EG om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna (1).

Kommissionen har inte behörighet att ingripa i frågor där EG-rätten ännu inte trätt i kraft. Bestämmelserna i direktivet har ännu inte införlivats av medlemsstaterna. Fristen för att genomföra direktivet är den 6 februari 2005.

Parlamentsledamoten är säkert medveten om att inrikesministern har överklagat domen och att appellationsdomstolen meddelat dom i ärendet.

En första genomläsning tyder på att domen ligger i linje med direktivet.

Direktivet ger möjlighet att vägra mottagning om de asylsökande inte kan visa att asylansökan gjorts så snart som möjligt efter ankomsten till medlemsstaten. Det kräver också att beslut om att avslå mottagning skall vara individuella, objektiva, opartiska och motiverade. Enligt direktivet måste sådana beslut ta hänsyn till den särskilda situationen för vissa särskilt utsatta personer, och besluten skall kunna överklagas.

----

(1)EGT L 31, 6.2.2003, s. 18.

----

----

(2004/C 65 E/039)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0649/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(5 mars 2003)

Ämne:   Den nederländska revisionsrättens kritik mot den bristande tillgången på information om hanteringen av EU-medel, både när det gäller enskilda anslag och enskilda medlemsstater

Kompletterande svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(10 juli 2003)

----

(1)EGT L 161, 26.6.1999.

(2)EGT L 63, 3.3.2001.

----

----

(2004/C 65 E/040)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0686/03

från Marie Isler Béguin (Verts/ALE), José Mendiluce Pereiro (PSE) och Alexander de Roo (Verts/ALE) till kommissionen

(7 mars 2003)

Ämne:   Spaniens nationella vattenresursplan, strukturfonderna och regional obalans

Europeiska kommissionen håller just nu på att behandla den spanska regeringens begäran om att EU skall finansiera en del av arbetena inom ramen för Spaniens nationella vattenresursplan, i synnerhet kanaliseringen av floden Ebro mot Barcelonaområdet och östra Spanien.

Enligt en grupp forskare är de områden som vattnet skall tas från, och som kommer att drabbas mest (områden i Aragonien och Katalonien vid floden Ebros nedre lopp), fattigare än de områden som det kommer att ledas till (Barcelonaområdet, kustområden i regionen Valencia, Murcia och Almería samt högplatån i Murcia och Alicante). Sett till hushållens disponibla inkomst per capita är inkomsten i exempelvis Murcias rika kustområden lägre än i mindre rika områden i Pyrenéerna.

Det finns två orsaker till att indikatorn är så här missvisande:

Det är ingen slump att det är dessa välutvecklade områden som har högst andel svartarbete. Det visar på en viss grad av vanstyre (inte bara i fråga om vattenförvaltningen) som ingår i den utvecklingsmodell som råder i dessa områden.

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(9 april 2003)

Europeiska unionen har två instrument för att stödja investeringar i infrastruktur, även sådan som rör vattenhushållning; Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) och Sammanhållningsfonden.

Genom ERUF ges stöd till program för ekonomisk utveckling i strukturfondernas mål 1- och 2-områden, samt till gemenskapsinitiativen Urban och Interreg.

Med undantag av större projekt, är det en uppgift för myndigheterna i medlemsstaterna att välja ut enskilda projekt när kommissionen väl har godkänt programmens allmänna strategiska målsättningar. Varje aspekt, även sådana som rör miljön, av de projekt som myndigheterna valt ut måste vara i enlighet med gemenskapsreglerna.

Kommissionen måste godkänna varje enskilt större projekt, samt projekt som får stöd via Sammanhållningsfonden. En bedömning måste göras av projektens miljöpåverkan.

Vilken social och ekonomisk påverkan den nuvarande generationen program har kommer att utvärderas under 2003 inom ramen för programmens halvtidsöversyn. Resultatet av bedömningen kommer att göra det möjligt för medlemsstaterna att anpassa sina utvecklingsstrategier på lämpligt sätt.

Enligt förordningen måste programmen även utvärderas efter det att de har avslutats. En sådan utvärdering kommer att ge en mer definitiv bild av hur projekten har påverkat de stödberättigade regionerna socialt och ekonomiskt.

----

(1)  Dessutom fortsätter avbefolkningen i de mest drabbade områdena i Aragonien, och den höga andelen äldre bland befolkningen i områdena vid Ebros nedre lopp jämfört med de andra områdena vid medelhavskusten speglar en samhällsekonomisk nivå som ligger långt under Barcelonaområdet och de andra kustområden som gynnas av kanaliseringarna (P. Arrojo Agudo et al., Análisis y valoración socioeconómica de los trasvases del Ebro, WWF European Office, september 2002).

(2)  Enligt en studie som Europeiska kommissionen genomfört (S. Mateman, P.H. Rencoy, Undeclared labour in Europe — Towards an integrated approach of combating undeclared labour, Regioplan Research Advice and Information, Amsterdam, oktober 2001) beräknas den nivån på svartarbete i Spanien uppgå till 15-20 % av landets BNP, dvs. en mycket högre nivå än det europeiska genomsnittet på 9 %. Östra Spanien är det område där andelen svartarbete är störst: Murcia 32 %, Andalusien 29 %, regionen Valencia 24 % (Ekonomiska och sociala kommitténs rapport om den dolda ekonomin i förhållande till Toledopaktens femte rekommendation, Madrid, 1999).

(3)EGT L 161, 26.6.1999, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/041)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0687/03

från Joan Vallvé (ELDR) och Carles-Alfred Gasòliba i Böhm (ELDR) till kommissionen

(7 mars 2003)

Ämne:   Skyddsåtgärder för hasselnötter som produceras inom EU

I Katalonien produceras 20 000-25 000 ton hasselnötskärnor per år. Jämfört med hasselnötsproduktionen i Turkiet, som uppgår till ca 600 000 ton oskalade hasselnötter per år, är detta en relativt liten produktion.

Det associeringsavtal som EU och Turkiet träffade 1998 innehöll en kompromiss från Turkiets sida att inte direktexportera hela den tillgängliga hasselnötsmängden till EU-marknaden efter varje skörd. Genom denna åtgärd kunde man under 1998-2001 säkra priser på mellan 500 och 600 pesetas per kilo hasselnötskärnor.

Devalveringen av den turkiska liran under 2001 föranledde den turkiska staten att välja att inte hålla tillbaka en del av sin produktion utan att tvärtom öka exporten. Denna ökning av exporten till EU har lett till prisfall.

Vi stöder den spanska regeringens begäran till kommissionen om att skyddsåtgärder vidtas för hasselnötter i enlighet med artikel 37 i rådets förordning (EG) nr 2200/96 (1) om den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker.

Det har gått flera månader sedan denna begäran gjordes. Vi skulle vilja få svar på följande frågor: Tänker kommissionen vidta skyddsåtgärder för hasselnötter som produceras i EU, en produktion som skadas allvarligt av den ökade hasselnötsimporten från Turkiet?

När kommer dessa åtgärder i sådana fall att vidtas?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(15 april 2003)

Granskningen och bedömningen av den officiella begäran som inkommit från Spanien om att få vidta skyddsåtgärder mot hasselnötter med ursprung i Turkiet, samt analysen av det statistiska underlaget, är ännu inte avslutade.

På grund av ärendets komplexitet och nödvändigheten att iaktta skyldigheter som följer av internationella avtal som unionen har undertecknat (artikel 37.4 i rådets förordning (EG) nr 2200/96 av den 28 oktober 1996 om den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker), har kommissionen haft överläggningar med de turkiska myndigheterna och vid ett flertal tillfällen varit i kontakt med olika aktörer i gemenskapen som bedriver verksamhet med hasselnötter.

På grundval av såväl den information som hittills erhållits från de spanska myndigheterna som på det statistiska underlaget, samt med beaktande av resultaten av de överläggningar som nämns ovan, har kommissionen sammanställt en omfattande dossier i ärendet. Det kan emellertid inte uteslutas att det efter en genomgång av denna dossier behövs ytterligare information från de spanska myndigheterna.

Efter det att en bedömning av läget har gjorts kommer kommissionen att fatta beslut om huruvida åtgärder behöver vidtas för att målen i artikel 33 i EG-fördraget inte skall riskera att undergrävas.

----

(1)EGT L 297, 21.11.1996, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/042)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0726/03

från Rosa Miguélez Ramos (PSE) till kommissionen

(11 mars 2003)

Ämne:   Prestige: Solidaritetsfonden

Europaparlamentet antog den 21 november 2002 en resolution om katastrofen med oljetankern Prestige utanför Galiciens kust. Resolutionspunkt 8 lyder:

Den 19 december 2002 antog parlamentet ytterligare en resolution om sjösäkerhet och åtgärder för att mildra följderna av katastrofen med oljetankern Prestige, och i punkt 12 står följande:

Hur stora belopp från solidaritetsfonden har avsatts för att mildra följderna av katastrofen med Prestige?

Hur stor procentandel utgör detta av de beräknade totala kostnaderna för de skador och förluster som uppkommit?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(9 april 2003)

I januari 2003 mottog kommissionen en ansökan från de spanska myndigheterna om stöd från Europeiska unionens solidaritetsfond (EUSF) för den katastrof som uppstod till följd av olyckan med oljetankern Prestige och det oljeutsläpp som drabbade Galiciens kust.

Kommissionen har granskat denna ansökan på grundval av de krav som föreskrivs i rådets förordning (EG) nr 2012/2002 av den 11 november 2002 om inrättande av Europeiska unionens solidaritetsfond (1), hädanefter kallad EUSF-förordningen. Kommissionen har, på grundval av den information som de spanska myndigheterna tillhandahållit, fastställt att katastrofen inte är att betrakta som en ”större katastrof” i den mening som avses i förordningen, eftersom värdet på den uppkomna skadan understiger tröskeln på 3 miljarder euro eller 0,6 % av bruttonationalprodukten (BNP).

I EUSF-förordningen föreskrivs emellertid att en region under exceptionella omständigheter kan få bistånd från fonden om den regionen har drabbats av en ovanligt allvarlig katastrof som fått följder för större delen av befolkningen, med allvarliga och bestående återverkningar på levnadsvillkoren och regionens ekonomiska stabilitet. EUSF-förordningen kan endast tillämpas om det är bevisat att de kriterier som anges i artikel 2.2 i EUSF-förordningen är uppfyllda. Dessutom föreskrivs det i förordningen att kommissionen skall granska alla ansökningar som åberopar artikel 2.2 ytterst noggrant.

Kommissionen kan bekräfta att den just nu granskar den spanska ansökan och att den för att kunna göra en ordentlig utvärdering har begärt ytterligare uppgifter från de spanska myndigheterna, i enlighet med kraven i EUSF-förordningen.

Det är först när kommissionen har avslutat denna bedömning som den kan föreslå budgetmyndigheten att bevilja stöd från solidaritetsfonden.

----

(1)EGT L 311, 14.11.2002.

----

----

(2004/C 65 E/043)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0756/03

från Joan Vallvé (ELDR) till kommissionen

(12 mars 2003)

Ämne:   Avreglering av elmarknaden på Balearerna

I den skriftliga frågan E-2260/00 (1) uppmärksammades kommissionen på problemen i samband med avregleringen av elpriserna på Balearerna. På dessa öar kan liberaliseringen inte få de önskade positiva effekterna, nämligen sänkta priser, därför att isolerade regioners geografiska situation inte tillåter en fullständigt avreglerad marknad. Fullständig avreglering i isolerade områden kan till och med få negativa effekter, såsom prisökningar, eftersom det naturligt nog begränsade antalet konkurrenter skaffar sig monopol eller oligopol.

Kommissionens lösning var att om den spanska regeringen ansåg det olämpligt att liberalisera små isolerade system, skulle den kunna stödja sig på bestämmelserna i artikel 24.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG (2) av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el, och ansöka om undantag från direktivets huvudbestämmelser, förutsatt att rimliga priser för slutkonsumenterna garanteras genom effektiv marknadsreglering.

Kommissionen sade sig dessutom vara fullständigt medveten om att öarna har en speciell situation när det gäller energiförsörjning, och uppgav att den höll på att analysera situationen och studera möjligheten att finna lösningar och vidta åtgärder, främst för att främja förnybara energikällor, som brukar ha mycket stora expansionsmöjligheter på öar som inte är knutna till näten på fastlandet.

Jag skulle vilja veta följande: Har kommissionen avslutat sina studier av detta ärende? Har kommissionen beslutat att vidta några åtgärder för denna specifika situation?

Känner kommissionen till om den spanska statens regering eller regeringen i någon annan medlemsstat har åberopat ovan nämnda artikel 24.3 i direktiv 96/92/EG, för att ansöka om undantag från direktivets bestämmelser?

Nu ändras direktivet genom medbeslutandeförfarandet och Europaparlamentet har begärt att hela artikel 24 skall utgå. Har kommissionen därför planerat några åtgärder för att främja fullständig avreglering av små isolerade system såsom det på Balearerna, där undantag från direktivet fortfarande gäller, trots att man nu inte kan stödja sig på vissa bestämmelser?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(12 maj 2003)

Kommissionen främjar aktivt användningen av förnybar energi på olika öar och inte minst Balearerna med hjälp av gemenskapens ramprogram för forskning och teknisk utveckling (FoTU) och Altener-programmet. Altener-programmet syftar särskilt till åtgärder för främjande av förnybar energi och kommer att ingå i programmet ”Intelligent energi för Europa”, när detta har antagits.

Dessutom har det slutits ett partnerskap om förnybar energi på Mallorca för att främja vindkraft som ett led i kommissionens startkampanj till stöd för en effektiv användning av förnybar energi i EU.

Kommissionen känner inte till att någon medlemsstat ansökt om undantag enligt artikel 24.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el.

Enligt det nya utkastet till direktiv om gemensamma regler för den inre marknaden för el (3) kommer medlemsstaterna även fortsättningsvis (artikel 26.1) att kunna be om undantag av det slag som avses i artikel 24.3 i direktiv 96/92/EG. Denna möjlighet nämns också i rådets gemensamma ståndpunkt (EG) nr 5/2003 av den 3 februari 2003 (4). Närmare bestämt gäller artikel 24 i den gemensamma ståndpunkten skyddsåtgärder för nödsituationer.

Ett uttömmande svar på frågan kan förstås inte ges, innan direktivet slutligt har antagits, vilket förväntas ske inom kort.

----

(1)EGT C 89 E, 20.3.2001, s. 170.

(2)EGT L 27, 30.1.1997, s. 20.

(3)EGT C 240 E, 28.8.2001.

(4)EGT C 50 E, 4.3.2003.

----

----

(2004/C 65 E/044)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0797/03

från Paulo Casaca (PSE) till kommissionen

(14 mars 2003)

Ämne:   Objektiv information från Europeiska kommissionen om de miljöskador som odlingen av köttätande fiskar förorsakar

I sitt svar på min fråga E-0009/2003 (1) hänvisar kommissionen än en gång till sitt svar på min fråga E-2675/02 (2) där jag påstås ha sagt att ”fiskodlingen utgör det främsta hotet mot en hållbar utveckling för fisket”. Något sådant har jag inte sagt, vilket jag också kunde klargöra i min fråga E-0009/2003 och också vill upprepa här.

Till exempel har musselodlingen i Portugal traditionellt spelat en mycket större roll än odlingen av köttätande fiskar, sysselsätter ett stort antal personer, i vanliga fall med mycket små inkomster, och ger en mycket hög avkastning. Musselodlingen håller på att hotas av föroreningar från turistindustrin (i fallet med Ria Formosa), men kommissionen nämnde inget om detta i sin ”fiskodlingsstrategi”.

Informationen från den akademiska världen, de viktigaste miljöorganisationerna och pressen står i bjärt kontrast till kommissionens försvar av odlingen av köttätande fiskar, både i dess svar på parlamentets frågor och i dess ”strategi”.

När ämnar kommissionen lämna objektiv och oberoende information om de skador som odlingen av köttätande fiskar förorsakar ett hållbart fiske?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(22 april 2003)

Såsom redan har påpekats i svaren på parlamentsledamotens två tidigare skriftliga frågor i samma ämne (E-2675/02 och E-0009/03) anges kommissionens yttrande om vattenbruk, vare sig det handlar om intensiv fiskodling eller extensiv musselodling, i ”En strategi för hållbar utveckling av det Europeiska vattenbruket (3)”. Strategin välkomnades av både parlamentet och rådet den 16 respektive 28 januari 2003.

I strategin finns svar på parlamentsledamotens farhågor om vattenbrukets inverkan på det akvatiska ekosystemet, samt vilka åtgärder som kommissionen anser nödvändiga för att näringsgrenen skall bli miljömässigt sund.

När det gäller det konkreta fallet med förorenat skaldjursvatten som orsakas av turistnäringen behandlas det inom ramen för rådets direktiv 79/923/EEG av den 30 oktober 1979 om kvalitetskrav för skaldjursvatten (4). Enligt direktivet skall medlemsstaterna ange skaldjursvatten och upprätta program för att minska föroreningarna.

----

(1)EGT C 161 E, 10.7.2003, s. 167.

(2)EGT C 155 E, 3.7.2003, s. 40.

(3)  KOM(2002) 511 slutlig.

(4)EGT L 281, 10.11.1979.

----

----

(2004/C 65 E/045)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0802/03

från Marco Pannella (NI), Emma Bonino (NI), Marco Cappato (NI), Gianfranco Dell’Alba (NI), Benedetto Della Vedova (NI) och Maurizio Turco (NI) till kommissionen

(17 mars 2003)

Ämne:   De vietnamesiska myndigheternas trakasserier mot Que Nguyen och efterlevnaden av slutsatserna av den 27 juli 2002 från FN:s människorättskommitté

Internationellt är Que Nguyen erkänd som en av de viktigaste personerna inom den vietnamesiska rörelsen för demokrati och icke-våldsprincipen. Que Nguyen har utsatts för följande:

Från 1978 till 1988 satt han för första gången i fängelse (bl.a. i isoleringscell, och blev torterad) för sina oupphörliga insatser.

Que Nguyen grundade icke-våldsrörelsen för mänskliga rättigheter 1990, och den 11 maj 1990 offentliggjorde han rörelsens manifest. I manifestet efterlyses respekt för de mänskliga rättigheterna, politisk pluralism och fria val. Efter detta arresterades han och hölls i isoleringscell fram till 1991, då han efter en farsartad pseudorättegång dömdes till 20 års fängelse och ytterligare fem år husarrest för att ha ”försökt störta regeringen”.

1995 tilldelades Que Nguyen människorättspriset Robert Kennedy Human Rights Award ur minnesfonden Robert F. Kennedy Memorial. Han har flera gånger varit kandidat för Nobels fredspris, och han finns med på Amnesty Internationals förteckning över samvetsfångar.

Efter att regeringen beviljat Que Nguyen amnesti 1998 försattes han i husarrest som fortfarande pågår, bland annat för hans oeftergivliga vägran att bli förvisad från Vietnam. Trakasserierna fortsätter, och de vietnamesiska säkerhetsstyrkorna fortsätter att kränka hans åsiktsfrihet genom att varken låta honom använda telefon eller Internet.

Den 20 september 2002, strax före den internationella dag som det transnationella radikala partiet (till vilket Que Nguyens bror Quan anslutit sig) hade anordnat ”för frihet och demokrati även i Vietnam”, överfölls Que Nguyen i sin bostad av vietnamesiska säkerhetsstyrkor. De letade efter hans brev och artiklar, bland annat den skrivelse i vilken han fördömer behandlingen av montagnardflyktingar i Kambodja. Den kambodjanska regeringen har återförvisat montagnardflyktingar, som nu är spårlöst försvunna, till myndigheterna i Hanoi. Säkerhetsstyrkorna försökte därefter arrestera Que Nguyen för att han hävdade sina rättigheter.

Que Nguyen lider för närvarande av allvarliga njurproblem och högt blodtryck. Den vietnamesiska regeringens förföljelser, som pågått i över tio år, hotar att skada hans hälsa för alltid.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(24 april 2003)

Kommissionen är av den uppfattningen att Nguyen Dan Que inte längre befinner sig i husarrest men att han arresterades igen den 17 mars 2003 och att utrikesministeriet har bekräftat detta.

Kommissionens politik gentemot Vietnam går ut på att uppmuntra och stödja framsteg när det gäller de mänskliga rättigheterna och demokratiseringen och att uttrycka oro över missförhållanden eller vid en tydlig försämring av situationen. Kommissionen följer på nära håll, tillsammans med medlemsstaterna, utvecklingen när det gäller de mänskliga rättigheterna i landet och deltar i alla unionens de marscher gentemot Vietnams regering i frågor rörande de mänskliga rättigheterna.

Kommissionen delar den oro som FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna i juli 2002 uttryckte rörande genomförandet av den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter i Vietnam, men noterar också Vietnams ansträngningar för att reformera den inhemska rättsordningen i överensstämmelse med landets internationella åtaganden, framför allt när det gäller de mänskliga rättigheterna. Kommissionen ser i samband med detta med glädje på den vietnamesiska regeringens beslut att utarbeta en handlingsplan för en reform av lagstiftningen på grundval av den bedömning av rättsmedlen som gjorts med stöd från det internationella givarsamfundet.

Kommissionen och medlemsstaterna har vid upprepade tillfällen uppmanat Vietnams regering att öka respekten för den politiska friheten och religionsfriheten samt att ytterligare förstärka den ekonomiska och sociala friheten. EU har uttryckt denna begäran i sin förklaring vid den rådgivande gruppens möte i Hanoi i december 2002. Kommissionen och medlemsstaterna har dessutom förklarat att de gärna tar varje tillfälle i akt att stödja den vietnamesiska regeringen i dess åtgärder att förstärka reformen av styrelseskicket och den offentliga förvaltningen, att förbättra situationen när det gäller de mänskliga rättigheterna, att förbereda undertecknandet och genomförandet av ytterligare internationella konventioner rörande de mänskliga rättigheterna och på andra områden där hjälp skulle kunna vara till glädje.

Det är genom att hänvisa till respekten för de mänskliga rättigheterna och de demokratiska principerna enligt artikel 1 i samarbetsavtalet mellan gemenskapen och Vietnam som kommissionen kan föra en dialog om de mänskliga rättigheterna med Vietnams regering. Kommissionen kommer tillsammans med medlemsstaterna fortsatt att följa situationen beträffande de mänskliga rättigheterna i Vietnam på nära håll och vidta lämpliga åtgärder.

----

----

(2004/C 65 E/046)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0811/03

från Alexander de Roo (Verts/ALE) och Bernd Lange (PSE) till kommissionen

(17 mars 2003)

Ämne:   Översyn av direktiv 2000/14/EG om buller i miljön från utrustning som är avsedd att användas utomhus

Direktiv 2000/14/EG (1) harmoniserar medlemsstaternas lagar om bullernormer och hantering av data beträffande buller i miljön från utrustning som är avsedd att användas utomhus. Direktivet, som antogs den 8 maj 2000, omfattar bullrig utrustning som byggmaskiner, kompressorer, kylutrustning, hydraul-hammare och gräsklippare (se bilaga I).

Enligt artikel 20.3 i detta direktiv skall kommissionen senast den 3 juli 2002 för Europaparlamentet och rådet lägga fram en rapport om tekniska framsteg som kan göra det möjligt att sänka gränsvärdena för gräsklippare och gräsmattstrimmare/gräsmattskantskärare. Med rapporten skall i förekommande fall följa ett förslag till ändring av detta direktiv vari de vägledande siffror som anges i artikel 12 justeras. Kommissionen har i skrivande stund (februari 2003) ännu inte framlagt denna rapport.

Kommissionen ombes besvara följande frågor: Varför har den dröjt med att framlägga en rapport och ett förslag till ändring av direktiv 2000/14/EG i enlighet med dess artikel 20.3? När räknar kommissionen med att lägga fram dessa två dokument?

Kan kommissionen ge en överblick över vad den hittills har åstadkommit för att se till att rapporten om direktivets genomförande blir färdig den 3 januari 2005, i enlighet med dess artikel 20.1?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(2 maj 2003)

Genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/14/EG av den 8 maj 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om buller i miljön från utrustning som är avsedd att användas utomhus (2) harmoniseras medlemsstaternas lagstiftning avseende normer för buller från utrustning som är avsedd att användas utomhus. För gräsklippare fastställs gränsvärden som skall tillämpas från 2003 samt vägledande värden som kan tillämpas från 2006.

I artikel 20.3 i detta direktiv krävs att kommissionen för Europaparlamentet och rådet lägger fram en rapport om huruvida och i vilken utsträckning de tekniska framstegen gör det möjligt att sänka gränsvärdena för gräsklippare och gräsmattstrimmare/gräsmattskantskärare, samt, i förekommande fall, ett förslag till ändring av detta direktiv. En teknisk rapport beställdes från en forskningsinrättning om de tekniska framstegen avseende bullerminskning för gräsklippare. Kommissionen fick rapporten 2002 och tog därefter fram ett ställningstagande från en arbetsgrupp som hade ansvar för att granska rapporten. Ytterligare arbete påbörjades för att utvärdera de ekonomiska effekterna av resultaten. När rapporten är färdigställd kommer kommissionen att lägga fram den för parlamentet och rådet. Den finns med i kommissionens arbetsprogram för 2003 och förväntas följaktligen överlämnas till parlamentet och rådet.

För att se över direktivet såsom fastställs i artikel 20 har kommissionen tillsammans med den kommitté som inrättats i enlighet med artikel 18 påbörjat översynen av erfarenheterna från direktivets genomförande. Dessutom sker insamling av bullerdata i enlighet med artikel 16 och en arbetsgrupp med intressenter och experter från medlemsstaterna håller på att inrättas för att biträda kommissionen med att utvärdera de tekniska frågor som är kopplade till översynen.

----

(1)EGT L 162, 3.7.2000, s. 1.

(2)EGT L 162, 3.7.2000.

----

----

(2004/C 65 E/047)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0846/03

från María Herranz García (PPE-DE) till kommissionen

(18 mars 2003)

Ämne:   Kvalitetsfrämjande

Enligt kommissionens förslag till reform av den gemensamma jordbrukspolitiken kommer förordning (EG) nr 2826/2000 (1) om informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder för jordbruksprodukter på den inre marknaden att upphävas, trots att de projekt som finansieras genom denna förordning nätt och jämt har inletts. Kommissionen vill ersätta denna förordning, som syftar till finansiering av generella kampanjer, med en ny åtgärd inom ramen för avsnittet om landsbygdsutveckling i syfte att främja systemet för kvalitetsmärkning, och anger som skäl att det är nödvändigt att undvika dubbelfinansiering.

Kommissionens argument saknar grund, eftersom de båda initiativen har helt olika och till och med motsatta syften. Kan kommissionen trots detta förklara varför den föregriper det beslut som skall fattas av de femton medlemsstaterna om reformen och minskar de medel som avsatts till förordning (EG) nr 2826/2000 redan 2003? Enligt de argument som framförts av kommissionen beror nedskärningarna av denna budgetpost på den dåliga kvaliteten hos många av de projekt som lags fram 2002. Anser kommissionen att detta är den mest framgångsrika metoden för att motivera och utbilda aktörerna på denna marknad?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(15 april 2003)

Det är riktigt att det i augusti 2002 fattades beslut om den första raden kampanjer för information och säljfrämjande åtgärder för jordbruksprodukter enligt rådets förordning (EG) nr 2826/2000 av den 19 december 2000 om informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder för jordbruksprodukter på den inre marknaden. Detta är också anledningen till att endast 15,448 miljoner euro av gemenskapens budgetanslag på 50,3 miljoner euro för säljfrämjande åtgärder på den inre marknaden har utnyttjats (budgetåret 2002). För 2003 uppgår budgetanslagen till 46,5 miljoner euro (budgetposterna B1-3800 och B1-3810) och utnyttjandet ser ut att bli högre.

Kommissionen kan bekräfta att det låga utnyttjandet av budgetanslagen delvis beror på kvaliteten på de förslag till säljfrämjande åtgärder som lagts fram. Av 120 inlämnade förslag kunde bara 40 förslag, från professionella organisationer i 14 medlemsstater, godkännas som varande förenliga med bestämmelserna i förordningen och i enlighet med riktlinjerna för kampanjer för säljfrämjande åtgärder.

När det gäller ersättandet av förordning (EG) nr 2826/2000 med en ny åtgärd inom ramen för reformförslaget för den gemensamma jordbrukspolitiken, är det viktigt att påpeka att kommissionen på grund av de pågående diskussionerna i parlamentet och rådet analyserar möjligheten att låta båda ordningarna gälla samtidigt, utan att de överlappar varandra.

----

(1)EGT L 328, 23.12.2000, s. 2.

----

----

(2004/C 65 E/048)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0854/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(20 mars 2003)

Ämne:   Tillsyn

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(2 maj 2003)

----

(1)  Kommissionens pressmeddelanden IP/01/1880 och IP/03/97.

(2)  Se EG-domstolens dom av den 19 december 1991 i förenade målen C-6/90 och C-9/90, Andrea Francovich och Danila Bonifaci m.fl. mot Italien, Rec. 1991, s. I-5357; svensk specialutgåva, volym XI, s. I-435.

(3)  Se EG-domstolens dom av den 5 mars 1996 i förenade målen C-46/93 och C-48/93, Brasserie du Pêcheur SA mot Tyskland och The Queen mot Secretary of State for Transport, ex parte: Factortame Ltd m.fl., REG 1996, s. I-1029.

----

----

(2004/C 65 E/049)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0876/03

från Ioannis Marínos (PPE-DE) till kommissionen

(21 mars 2003)

Ämne:   Stigande låneräntor i Grekland

I Grekland är man mycket orolig över ryktena om en generell höjning av de rörliga låneräntorna med 2 %. I artiklar i grekisk press har det stått att läsa att detta inte alls stämmer överens med vad som sker i de andra länderna i eurozonen (där det råder en nedåtgående trend för dessa räntor). Det är även väl bekant att de grekiska bankerna erbjuder inlåningsräntor på mellan 1 % och 2 %, medan utlåningsräntan för kreditkortsinnehavare kan vara ända upp till 16 %, vilket gör att spreaden i Grekland är bland de högsta i eurozonen. Höjningen av låneräntorna leder till förtvivlan bland dem som lånat för att köpa hus eftersom de trott på regeringens försäkringar om en stadig räntenedgång. Detta har även partiet Ny demokrati påpekat och man har särskilt betonat att det saknas full konkurrens mellan bankerna i Grekland. Den ansvarige samordnaren för ekonomiska frågor inom Ny demokrati, parlamentsledamot G. Alogoskoufis, har också understrukit att mer än hälften av styrelseordförandena i det grekiska banksystemet utses av regeringen. Den oro som råder i Grekland kommer att bidra till generellt stigande räntor, med tydliga följder för konsumenterna och för tillväxttakten i ekonomin. Konsument- och låntagarsammanslutningen i Grekland har i sitt officiella ställningstagande framfört att genomsnittsräntan i Grekland för konsumentkrediter enligt uppgifter från Europeiska centralbanken är 3 procentenheter högre jämfört med övriga länder i eurozonen. Styrelseordföranden i den grekiska riksbanken, Garganas, har också påpekat att den ganska nyligen antagna lagen om s.k. överräntor inte är klar och tydlig, vilket leder till att bankerna inte tillämpar den.

Vad anser kommissionen om de stigande låneräntorna i Grekland? Varför går räntorna upp i Grekland, samtidigt som rakt motsatt trend råder i övriga länder i eurozonen? Har kommissionen fått någon information från de grekiska myndigheterna om de ”överräntor” som lett till katastrof för många grekiska företagare?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(7 maj 2003)

På EG:s i stor utsträckning integrerade finansmarknader, med en enda valuta och en gemensam penningpolitik, ökar konkurrensen. Enskilda finansinstitut påverkas visserligen av gemensamma faktorer såsom förändringar i in- och utlåningsräntorna på marknaden, men de får fortfarande själva besluta om villkoren för sina kunder utifrån sin egen affärsstrategi, räkenskaper och andra överväganden. Under perioder med låg ekonomisk tillväxt väljer finansinstitut ofta att lägga större vikt vid riskanalyser. Räntegapen har också ökat i vissa länder på sista tiden.

Det har då och då förekommit undersökningar av påstådd olaglig samverkan eller samordning av kundvillkor hos finansinstitut, men hittills har ingenting framkommit som tyder på olaglig samverkan eller missbruk av dominerande ställning i Grekland. Den grekiska konkurrensmyndigheten är bäst lämpad att övervaka konkurrensförhållandena på den grekiska bankmarknaden, och vi kommer att skicka frågan vidare till den myndigheten.

----

----

(2004/C 65 E/050)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0881/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(21 mars 2003)

Ämne:   Åtgärder till stöd för familjen — förslag från Lazios regionfullmäktige om inrättande och sanering av institutioner för barnomsorg

Lazios regionfullmäktige höll ett extraordinarie sammanträde i Bryssel den 21 november 2002 med Francesco Storace som ordförande, i närvaro av kommissionens ordförande Romano Prodi. Mötet beslutade uppmana kommissionen att främja gemenskapsåtgärder för finansiering av projekt som syftar till att uppföra nya institutioner för barnomsorg.

Allt fler kvinnor är arbetslösa, och krisen i äktenskapet leder till snabba förändringar i familjestrukturen och villkoren för minderåriga. Familjerna bör ha tillgång till effektiva vårdinstitutioner och skolor för att kvinnorna skall kunna värna om sina jobb och lika möjligheter till sysselsättning, eftersom de är och förblir familjens huvudansvariga för vård och uppfostran av barn. Dessutom ökar levnadskostnaderna, vilket hindrar unga från att flytta ihop och bilda nya familjer. Resultatet blir en befolkningsminskning som redan länge varit föremål för diskussioner i Europa. Av denna anledning är det nödvändigt att få igång en samstämmig politik på detta område, även för att åtgärda den allvarliga bristen på tjänster inom barnomsorgen i Italien och andra medlemsstater. Av en komparativ studie som den brittiska regeringen beställde av universitetet i York 2002 (om åtgärder till stöd för minderåriga i unionens 15 medlemsstater samt i Norge, Förenta staterna, Australien, Kanada, Israel, Japan och Nya Zeeland) framgår det att barnomsorgen är otillräcklig i vissa medlemsstater för att det saknas resurser och institutioner.

Jag hänvisar till min tidigare fråga E-1551/02 (1) av den 3 juni 2002 och kommissionens svar av den 15 juli 2002, i vilket den uppgav sig vara intresserad av familjefrågor, men konstaterade att EU inte kan åberopa någon rättslig grund för särskilda befogenheter inom denna sektor. I artikel 308 i fördraget fastställs en befogenhet att vidta gemenskapsåtgärder som är nödvändiga för att den gemensamma marknaden skall fungera, även om fördraget inte innehåller de nödvändiga befogenheterna. Det finns många initiativ som syftar till att främja familjepolitiska gemenskapsåtgärder, och i stadgan om de grundläggande rättigheterna (artikel 9) erkänns familjens betydelse.

Kan kommissionen således besvara följande frågor:

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(7 maj 2003)

Som svar på frågan om huruvida kommissionen har för avsikt att vidta familjepolitiska åtgärder upprepar jag att det inte finns någon rättslig grund för att utarbeta och vidta åtgärder på unionsnivå på detta område. Familjepolitiken är en nationell angelägenhet som utarbetas och genomförs enbart av medlemsstaterna. Detta är också i linje med domstolens dom från 1998 om rättslig grund (Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland mot Europeiska kommissionen — Gemenskapens åtgärdsprogram mot social utslagning — mål C-106/96 av den 12 maj 1998). Mot bakgrund av detta och med tanke på subsidiaritetsprincipen har kommissionen inte för avsikt att arbeta för eller ge ekonomiskt stöd till några familjepolitiska initiativ.

Vad gäller barnomsorg har kommissionen i samband med den europeiska sysselsättningsstrategin, genom att föreslå riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik, aktivt arbetat för att det ska finnas barnomsorgstjänster som är lättillgängliga, av hög kvalitet och som familjerna har råd med, så att det blir enklare för kvinnor att yrkesarbeta. Kommissionen övervakar dessutom medlemsstaternas genomförande av de mål för barnomsorgstjänster som fastställdes vid Europeiska rådets möten i Stockholm och Barcelona. Att förena arbete och familjeliv, tillgången till omsorg samt att bekämpa social utslagning bland barn är frågor som också tas upp och övervakas i samband med processen för social integration och kampen mot fattigdom.

Detta betyder, som parlamentsledamoten påpekar, att frågan om tillgången till barnomsorg ligger högt upp på den politiska dagordningen. De konkreta åtgärder som behövs för att genomföra detta är dock medlemsstaternas ansvar, även om de övervakas av kommissionen.

Vad gäller den specifika frågan om program för att finansiera byggandet av barnomsorgsinstitutioner i Lazio-området så finns det i de program som kommissionen driver (och där bestämmelserna om offentlig upphandling gäller) inga möjligheter att finansiera byggandet av en infrastruktur för barnomsorg. Denna typ av infrastruktur kan dock vara berättigad till stöd från strukturfonderna, förutsatt att det sker som del av ett regionalt program. Då strukturfonderna sköts på regional nivå är det dock det ansvariga regionala organet som kan svara på frågan om det finns möjlighet till finansiering.

----

(1)EGT C 301 E, 5.12.2002, s. 177.

----

----

(2004/C 65 E/051)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0888/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(21 mars 2003)

Ämne:   Kommunen Fiumicinos utnyttjande av medlen från FIUF

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala och regionala myndigheter, till exempel kommunen Fiumicino, har ett särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel till stöd för strukturåtgärder inom fiske, vattenbruk samt bearbetning och saluföring av produkter från dessa sektorer. Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/052)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1186/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(1 april 2003)

Ämne:   Kommunen Anconas utnyttjande av medlen från fonden för fiskets utveckling (FFU)

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Ancona, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel till att stödja strukturåtgärder i samband med fisket och vattenbruket och i samband med bearbetningen och marknadsföringen av produkterna inom dessa sektorer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/053)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1187/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(1 april 2003)

Ämne:   Kommunen Carraras utnyttjande av medlen från fonden för fiskets utveckling (FFU)

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Carrara, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel till att stödja strukturåtgärder i samband med fisket och vattenbruket och i samband med bearbetningen och marknadsföringen av produkterna inom dessa sektorer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/054)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1188/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(1 april 2003)

Ämne:   Kommunen Livornos utnyttjande av medlen från fonden för fiskets utveckling (FFU)

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Livorno, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel till att stödja strukturåtgärder i samband med fisket och vattenbruket och i samband med bearbetningen och marknadsföringen av produkterna inom dessa sektorer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/055)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1189/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(1 april 2003)

Ämne:   Kommunen Massas utnyttjande av medlen från fonden för fiskets utveckling (FFU)

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Massa, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel till att stödja strukturåtgärder i samband med fisket och vattenbruket och i samband med bearbetningen och marknadsföringen av produkterna inom dessa sektorer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/056)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1190/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(1 april 2003)

Ämne:   Kommunen Pesaros utnyttjande av medlen från fonden för fiskets utveckling (FFU)

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Pesaro, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel till att stödja strukturåtgärder i samband med fisket och vattenbruket och i samband med bearbetningen och marknadsföringen av produkterna inom denna sektor.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-0888/03, E-1186/03,

E-1187/03, E-1188/03, E-1189/03 och E-1190/03

ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(15 maj 2003)

Kommunerna Fiumicino, Livorno, Massa, Carrara, Ancona och Pesaro kan lägga fram projekt för finansiering genom Fonden för fiskets utveckling (FFU) inom ramen för det samlade programdokumentet ”Fiske” (SPD), som omfattar hela området utöver Mål 1 för Italien för perioden 2000-2006.

De initiativ som kan medfinansieras inom detta program rör inte endast insatser beträffande flottan, utan också projekt som syftar bland annat till att bygga artificiella rev till skydd för de akvatiska resurserna, uppföra och planera anläggningar för vattenbruk, förbättra utrustningen i fiskehamnar, uppföra och planera anläggningar för beredning och saluföring av fiskeriprodukter, förbättra inlandsfisket och det småskaliga kustfisket samt socioekonomiska åtgärder.

Förvaltningen av SPD hör till ansvarsområdet för generaldirektoratet ”Fiske och vattenbruk” vid det italienska ministeriet för jordbruks- och skogsbrukspolitik som i sin tur har delegerat förvaltningen av åtgärder som inte berör flottan till tjänsten för ”Fiske” vid de olika regionstyrelserna. I egenskap av förvaltningsmyndighet för SPD överlämnar ministeriet till kommissionen en årsrapport över programmets framskridande före den 30 april varje år, i enlighet med förordning (EG) nr 366/2001 (1).

Enligt de uppgifter som erhållits via ministeriet och de berörda regionerna hade ingen av de ovannämnda kommunerna den 31 december 2002 lagt fram något projekt i egenskap av slutmottagare, medan i var och en av dessa kommuner projekt har lagts fram av andra mottagare (fiskare, kooperativ och fiskeriföretag).

Ytterligare upplysningar kan fås från följande myndigheter:

----

(1)  Kommissionens förordning (EG) nr 366/2001 av den 22 februari 2001 om närmare bestämmelser för rådets förordning (EG) nr 2792/1999, EGT L 55, 24.2.2001.

----

----

(2004/C 65 E/057)

SKRIFTLIG FRÅGA P-0901/03

från James Fitzsimons (UEN) till kommissionen

(17 mars 2003)

Ämne:   Anordning för rening av radongas från grundvattenkällor

Som kommissionen säkert känner till finns det naturligt förekommande radioaktiv gas i grundvattnet. Det är emellertid inte klarlagt hur radongasen kan avskiljas från vattnet. Är kommissionen medveten om problemet, och känner den till någon metod eller någon anordning för att avskilja denna gas?

Svar från Philippe Busquin på kommissionens vägnar

(10 april 2003)

Kommissionen är medveten om problemet med naturligt förekommande radioaktiv gas i grundvattnet, inte minst när vattnet används som dricksvatten. I kommissionens rekommendation 2001/928/Euratom sägs att om halten överstiger 100 Bq/l i offentliga vattenreserver skall åtgärder vidtas.

Inom ramen för programmet om säkerhet vid kärnklyvning (Euratom) genomfördes ett forskningsprojekt (Tenawa) som var inriktat på det här problemet. Det övergripande målet för projektet, som avslutades 1999, var att undersöka olika borttagningsmetoder och kommersiellt gångbar utrustning och deras förmåga att avlägsna naturliga nuklider från dricksvatten. I projektet undersöktes några olika alternativ, exempelvis syresättning, aktiverat kol i granulatform, jonbyte och membranteknik. Vissa av dessa tekniker uppvisade en effektivitet på mer än 99 % när det gällde att avlägsna radon. Mer information om projektet finns på följande webbplats: http://iwga-sig.boku.ac.at/project/tenawa/tenawa1_e.htm.

Inom ramen för Femte ramprogrammet pågår för närvarande ett forskningsprojekt, Radwat, som finansieras genom delprogrammet miljö och hållbar utveckling inom Craft-systemet, och som är inriktat på utveckling av ett innovativt system för övervakning och mätning av radon i grundvatten. Projektet är tvåårigt och kommer att avslutas i februari 2004.

----

----

(2004/C 65 E/058)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0920/03

från Antonio Tajani (PPE-DE) och Gerardo Galeote Quecedo (PPE-DE) till kommissionen

(24 mars 2003)

Ämne:   De nederländska myndigheternas frigivning av mulla Krekar

Känner kommissionen till att de nederländska myndigheterna frigivit mulla Krekar, ledare för den internationella islamiska gruppen Ansar al-Islam?

Känner kommissionen till att mulla Krekar, som arresterades på Amsterdams flygplats sedan han utvisats från Iran, nu befinner sig i Norge där han fått politisk asyl?

Känner kommissionen till att den terroristorganisation som mulla Krekar leder lär ha framställt och experimenterat med kemiska och biologiska vapen, bland annat risin, ett dödligt kemiskt ämne som det inte finns något vaccin mot?

Vilka initiativ tänker kommissionen ta för att motarbeta mulla Krekar och förhindra att han reser in i Europeiska unionen så att han inte sedan skall kunna resa runt obehindrat i unionen så som var fallet under åren före hans arrestering?

Vilka initiativ tänker kommissionen ta gentemot Norge för att se till att detta land övervakar mulla Krekar och hans organisation vilken tycks samla många av Bin Ladens anhängare som flytt från Afghanistan?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(28 maj 2003)

Kommissionen känner till fallet mulla Krekar.

Efter en ändring av FN:s sanktionskommitté den 24 februari 2003 tas även Ansar al-Islam upp i förteckningen över ”juridiska personer, grupper och enheter” som bör omfattas av spärrandet av tillgångar och ekonomiska resurser i kommissionens förordning (EG) nr 350/2003 av den 25 februari 2003 om ändring av rådets förordning (EG) nr 881/2002 (1).

Enligt artikel 96 i Schengenkonventionen (2) kan tredjelandsmedborgare hindras från att resa in på medlemsstaternas territorium genom att en rapport förs in i Schengens informationssystem (SIS). Sådana rapporter skall föras in av en medlemsstat men skall i princip godkännas av alla tretton medlemsstater som fullt ut genomfört Schengenregelverket, eller stater som deltar i det, såsom Norge och Island. En rapport enligt artikel 96 i Schengenkonventionen kan göras med anledning av att tredjelandsmedborgaren utgör ett allmänt politiskt hot eller ett hot för den allmänna säkerheten.

För att hantera eventuella motsägelser som kan följa av successiva beslut i olika medlemsstater föreskrivs i artikel 25 i Schengenkonventionen samråd mellan medlemsstaterna. Förfarandena används när en medlemsstat överväger att utfärda eller redan har utfärdat ett uppehållstillstånd till en tredjelands-medborgare om vilken en rapport enligt artikel 96 förts in i SIS. Samråd används även när en medlemsstat överväger att göra en rapport enligt artikel 96 alert för att vägra tredjelandsmedborgare med giltigt uppehållstillstånd i en annan medlemsstat inresa.

Samrådet kan enligt artikel 25 i Schengenkonventionen leda till

Om medlemsstaterna gjort en rapport om mulla Krekar enligt artikel 96 i Schengenkonventionen skulle sådant samråd kunna äga rum och leda till något av ovanstående resultat.

Vad gäller åtgärder för att Norge skall övervaka mulla Krekar och hans organisation kan kommissionen upplysa parlamentsledamoten om att det helt och hållet är den norska regeringens angelägenhet. Kommissionen har varken rätt att göra eller få kännedom om rapporter: SIS sköts av medlemsstaterna och nationella rapporter görs på medlemsstaternas ansvar. Skulle ingen rapport enligt artikel 96 ha gjorts om mulla Krekar, kan andra medlemsstater göra en rapport om hemlig övervakning eller särskild kontroll enligt artikel 99 i Schengenkonventionen.

----

(1)  Kommissionens förordning (EG) nr 350/2003 av den 25 februari 2003 om ändring för trettonde gången av rådets förordning (EG) nr 881/2002 beträffande införande av vissa särskilda restriktiva åtgärder mot vissa med Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och talibanerna associerade personer och enheter och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 467/2001, EUT L 51, 26.2.2003.

(2)  Konvention om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985, undertecknad den 19 juni 1990 (EGT L 239, 22.9.2000).

----

----

(2004/C 65 E/059)

SKRIFTLIG FRÅGA E-0946/03

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(26 mars 2003)

Ämne:   Stöd från EU för att förverkliga Picassomuseet i Malaga

På samma sätt som Guggenheimmuseet har bidragit till att modernisera och ekonomiskt stimulera Bilbao hoppas nu Malagas myndigheter på att det framtida Picassomuseet kommer att bli en ny symbol som stimulerar stadens utveckling och förnyelse.

I hopp om att Malaga skall utvecklas på samma sätt som Bilbao tack vare Guggenheimmuseet gör alla myndigheter sitt yttersta för att förverkligandet av detta museum skall bli en verklig symbol för denna stad som vill bli något mer än bara strand och sol.

Skulle kommissionen kunna uppge vad den gör för att förverkliga Picassomuseet i Malaga och i vilken grad den anser att detta museum är ett bidrag till hela EU:s kulturarv?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(25 april 2003)

Kommissionen vill uppmärksamma parlamentsledamoten på att den inte bidragit till att bygga Picassomuseet i Malaga.

----

----

(2004/C 65 E/060)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1034/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(28 mars 2003)

Ämne:   Kommunen Anconas utnyttjande av medlen från programmet Leader+

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Ancona, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att stödja nyskapande åtgärder för landsbygdsutveckling som syftar till att uppvärdera natur- och kulturarvet, skapa nya jobb genom att stärka de ekonomiska förutsättningarna samt förbättra landsbygdssamhällenas organisatoriska kapacitet.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/061)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1038/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(28 mars 2003)

Ämne:   Kommunen Maceratas utnyttjande av medlen från programmet Leader+

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Macerata, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att stödja nyskapande åtgärder för landsbygdsutveckling som syftar till att uppvärdera natur- och kulturarvet, skapa nya jobb genom att stärka de ekonomiska förutsättningarna samt förbättra landsbygdssamhällenas organisatoriska kapacitet.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/062)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1041/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(28 mars 2003)

Ämne:   Kommunen Pesaros utnyttjande av medlen från programmet Leader+

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Pesaro, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att stödja nyskapande åtgärder för landsbygdsutveckling som syftar till att uppvärdera natur- och kulturarvet, skapa nya jobb genom att stärka de ekonomiska förutsättningarna samt förbättra landsbygdssamhällenas organisatoriska kapacitet.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/063)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1156/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(1 april 2003)

Ämne:   Kommunen Anconas utnyttjande av medlen från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Ancona, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel till omställning och försäljning av jordbruksprodukter och till utveckling av landsbygden.

Kommissionen uppmanas att besvara följande frågor:

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-1034/03, E-1038/03, E-1041/03 och E-1156/03

ingivet av Franz Fischler för kommissionen

(24 april 2003)

De frågor som har ställts rör kommunerna Anconas, Maceratas och Pesaros användning av medel från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ). Parlamentsledamoten ber särskilt kommissionen uppge om dessa kommuner har lagt fram projekt för EUGFJ, om de har fått någon finansiering för dessa projekt och om dessa medel har använts.

I regionen Marche deltar garantisektionen vid EUGFJ i medfinansiering av planen för landsbygdsutveckling för perioden 2000/2006, som godkändes genom kommissionens beslut nr K(2000)2726 av den 26 september 2000. Planen för landsbygdsutveckling omfattar hela regionen med undantag av två stödåtgärder som genomförs bara i områden som inte är berättigade till mål 2-stöd. Det handlar om stöd för förnyelse och utveckling av byar och om förbättring av infrastruktur som hänger samman med jordbrukets utveckling, enligt vilka kommunerna Macerata och Pesaro får lägga fram projekt eftersom de inte ingår i mål 2-områdena. Kommunerna Ancona, Macerata och Pesaro får lägga fram projektförslag enligt alla de återstående åtgärderna i planen för landsbygdsutveckling som inbegriper offentliga organ bland stödmottagarna.

Utvecklingssektionen vid EUGFJ deltar i finansieringen av program inom ramen för gemenskapsinitiativet Leader+ för perioden 2000-2006, som godkändes genom kommissionens beslut nr K(2001)4144 av den 13 december 2001. Regionen Marche har begränsat ansökan till programmet på grundval av ett antal urvalskriterier för landsbygdsområden, i överensstämmelse med bestämmelserna i meddelandet från kommissionen till medlemsstaterna av den 14 april 2000 (1); på basis av dessa kriterier är kommunerna Ancona, Macerata och Pesaro, vilkas befolkningstäthet överstiger den tillåtna enligt meddelandet, inte berättigade att delta i gemenskapsinititativet Leader+.

Kommissionen har godkänt de nämnda programmen efter att ha kontrollerat att de uppfyller de tillämpliga gemenskapsbestämmelserna; ansvaret för administrationen på fältet åligger medlemsstaterna på den tilllämpliga geografiska nivån. Det åligger de behöriga nationella och/eller regionala myndigheterna att genomföra programmen och att särskilt säkerställa urval av projekt på förslag från potentiella mottagare, som uppfyller villkoren för stödberättigande och som har begärt stöd. Kommissionen får inom ramen för partnerskap, genom rapporter om de berörda programmens genomförande och genom medverkan i genomförandekommittéer där kommissionen deltar, vetskap om hur fondmedlen används. De uppgifter som tillhandahålls som indikatorer över ekonomisk och fysisk uppföljning och andra utvärderande inslag ger emellertid inga upplysningar om enskilda stödberättigande fall, om vilka kommissionen enligt subsidiarietsprincipen inte har behörighet att uttala sig.

Kommissionen uppmanar följaktligen parlamentsledamoten att vända sig till regionen Marche, Assessorato all'Agricoltura, för upplysningar om de enskilda stödmottagarna inom ramen för de program som nämns ovan och då speciellt kommunerna Ancona, Macerata och Pesaro.

----

(1)  Kommissionens meddelande till medlemsstaterna av den 14 april 2000 om fastställande av riktlinjer för gemenskapsinitiativet för landsbygdens utveckling (Leader+), 2000/C 139/05, EGT C 139, 18.5.2000.

----

----

(2004/C 65 E/064)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1176/03

från María Sornosa Martínez (PSE) till kommissionen

(1 april 2003)

Ämne:   Gemenskapsmedel till Spanien

Skulle kommissionen till undertecknad parlamentsledamot vilja översända en fullständig förteckning över de åtgärder för vatteninfrastruktur för vilka spanska staten ansökt om finansiering genom strukturfonderna eller Sammanhållningsfonden 2000-2006, antingen i form av enskilda projekt eller i form av projekt som ingår i åtgärderna inom ramen för de operativa programmen?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(12 maj 2003)

I enlighet med artikel 14.3:”Information och publicitet” i rådets förordning (EG) nr 1164/94 av den 16 maj 1994 om inrättandet av en sammanhållningsfond (1), ändrad genom rådets förordning (EG) nr 1264/1999 av den 21 juni 1999 (2) och genom rådets förordning (EG) nr 1265/1999 av den 21 juni 1999 (2), offentliggör kommissionen varje år i Europeiska unionens officiella tidning huvuddragen i de beslut enligt vilka finansiellt stöd beviljats i enlighet med ovannämnda förordning.

Informationen delas upp efter land och stödområde. De områden som avser ”vattenförsörjning och vattenkvalitet” samt ”avloppssystem och avloppsrening” omfattar information om hydrologiska infrastrukturprojekt som finansieras genom sammanhållningsfonden.

Informationen avseende Spanien offentligörs i följande nummer av Europeiska unionens officiella tidning:

Den information som avser år 2002 och som redan sänts till publicering bifogas i bilaga I till detta svar, vilket skickats direkt till parlamentsledamoten och till Parlaments- sekretariatet.

Projekt för vilka finansiering begärts men som fortfarande är under övervägande eller har godkänts år 2003 tas upp i bilaga II till detta svar, vilket skickats direkt till parlamentsledamoten och till Parlamentssekretariatet.

När det gäller projekt som finansierats genom Europeiska regionala utvecklingsfonden under rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna (2), är medlemsstaterna endast skyldiga att meddela kommissionen sina ansökningar om medfinansiering av större projket. Information om sådana projekt finns i bilaga III till detta svar, vilket skickats direkt till parlamentsledamoten och till Parlamentssekretariatet.

----

(1)EGT L 130, 25.5.1994.

(2)EGT L 161, 26.6.1999.

----

----

(2004/C 65 E/065)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1206/03

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Europeiska utbildningsprogram och Turkiet

Turkiet deltar i programmen Sokrates, Leonardo da Vinci och Ungdom. För 2004 har Turkiet och EU kommit överens om en rad olika program där universitet, utbildningsorganisationer och ungdomar skall medverka. Kan kommissionen meddela om det bland dessa program även finns program på kurdiska eller om program på kurdiska kan genomföras i EU-länder med kurdiska flyktingar?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(5 maj 2003)

Turkiet deltar ännu inte i programmen Sokrates, Leonardo da Vinci eller Ungdom. För närvarande genomförs förberedande åtgärder med sikte på att landet ska medverka fullt ut i dessa program från och med 2004. Villkoren för Turkiets deltagande i programmen kommer att vara samma som för övriga kandidatländer i enlighet med programbestämmelserna.

I Europaparlamentets och rådets beslut nr 451/2003/EG av den 27 februari 2003 om ändring av beslut nr 253/2000/EG om att inrätta den andra etappen av gemenskapens åtgärdsprogram för utbildning Sokrates (1) föreskrivs att de språk som kan beviljas bidrag för verksamhet som avser inlärning av främmande språk inom Lingua och Comenius ska vara de officiella EU-språken samt iriska och luxemburgska, med företräde för de språk som talas och lärs ut i mindre utsträckning. Minoritetsspråk eller regionala språk kan inte beviljas bidrag inom dessa programområden.

Samma princip kommer att gälla för Turkiets deltagande i ovanstående program.

Bortsett från språkprojekt inom Lingua och Comenius är det dock viktigt att notera att regionala språk och minoritetsspråk kan vara föremål och tema för samarbete i andra projekt inom Sokrates eller Leonardo da Vinci.

----

(1)EGT L 69, 13.3.2003.

----

----

(2004/C 65 E/066)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1210/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Anconas utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Ancona, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/067)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1211/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Carraras utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Carrara, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/068)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1212/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Florens utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Florens, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/069)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1213/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Livornos utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Livorno, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/070)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1214/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Maceratas utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Macerata, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/071)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1215/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Massas utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Massa, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/072)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1216/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Perugias utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Perugia, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/073)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1217/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Pesaros utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Pesaro, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/074)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1218/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Pisas utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Pisa, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/075)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1219/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Pistoias utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Pistoia, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/076)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1220/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Pratos utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Prato, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/077)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1221/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Sienas utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Siena, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/078)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1222/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Ternis utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Terni, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/079)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1223/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Fiumicinos utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Fiumicino, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/080)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1224/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Kommunen Frosinones utnyttjande av medlen från handlingsplanen för en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick det bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel kommunen Frosinone, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel för att främja en hållbar utveckling i Europeiska unionens städer.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

----

----

(2004/C 65 E/081)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1235/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 april 2003)

Ämne:   Roms utnyttjande av medlen från handlingsprogrammet för en hållbar utveckling i EU:s städer

I september 2002 redovisade det italienska finansministeriets övervakningskommitté utnyttjandet av de medel som EU ställt till förfogande.

Av rapporten framgick bland annat att vissa regionala myndigheter fördelar projektmedlen oroväckande långsamt och ineffektivt.

Även kommissionen har vid flera tillfällen slagit larm om att lokala myndigheter inte utnyttjar gemenskapsmedlen i tillräcklig omfattning.

Vissa lokala myndigheter, till exempel Roms kommun, har särskilt stort behov av att kunna utnyttja gemenskapsmedel till stöd för en hållbar stadsutveckling.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

Gemensamt svar på de skriftliga frågorna

E-1210/03, E-1211/03, E-1212/03, E-1213/03,

E-1214/03, E-1215/03, E-1216/03, E-1217/03, E-1218/03, E-1219/03,

E-1220/03, E-1221/03, E-1222/03, E-1223/03, E-1224/03 och E-1235/03

ingivet av Michel Barnier för kommissionen

(21 maj 2003)

Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till sitt meddelande ”En hållbar utveckling i Europeiska unionens städer: Ett handlingsprogram” (1). Det behandlar möjligheten att på bästa sätt samordna de olika synvinklar som kommissionen utvecklat för de många politiska områden som rör stadsmiljön.

I frågan om huruvida städerna skall använda gemenskapens fonder, rekommenderar handlingsprogrammet att man särskilt uppmärksammar de urbana problemen vid presentationen av de operativa programmen i samband med att de behöriga myndigheterna i medlemsländerna genomför strukturfondernas mål 1, 2 och 3.

Inga gemenskapsfonder har beviljats inom ovannämnda handlingsprogram, varken till de 16 italienska städer som parlamentsledamoten nämner eller till någon annan europeisk stad.

----

(1)  KOM(1998) 605 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/082)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1254/03

från Bernard Poignant (PSE) till kommissionen

(3 april 2003)

Ämne:   Statistik över varuhandeln mellan EU:s medlemsstater

Enligt förordning (EEG) nr 3330/91 (1) skall EG sammanställa statistik över varuhandeln mellan medlemsstaterna. Små företag betraktar deklarationerna, som på inget sätt begränsar varuhandeln, som ett hinder för att de skall kunna sköta administrationen på ett effektivt sätt, eftersom företagen blir tvungna att betala 1 500 euro om de inte kan visa upp en deklaration.

Då man läser bestämmelserna verkar det som om operatörer som omfattas av artikel 24 och 25 i direktiv 77/388/EEG (2) inte behöver fylla i deklarationerna om varuhandel. I artiklarna fastställs det att små företag kan få skatteminskning och förenklade skattedeklarationer.

I Frankrike är dock deklarationerna om varuhandel, i enlighet med förordningen om statistisk över varuhandeln inom gemenskapen, obligatoriska för samtliga operatörer vars varor är mer värda än 100 000 euro. Samtidigt måste operatörerna också fylla i momsdeklarationerna där samma uppgifter krävs.

Vissa företagare kräver att tröskeln för obligatoriska deklarationer skall höjas till 150 000 euro, eller till och med 200 000 euro, för att det skall vara enklare för dem att leda sina företag.

Vad anser kommissionen om förslaget? Hur kan man även i fortsättning få fram statistik över varuhandeln inom gemenskapen samtidigt som man förenklar företagsförvaltningen?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(15 maj 2003)

Insamlingen av statistiska uppgifter om varuhandeln mellan medlemsstaterna sker utifrån rådets förordning (EEG) nr 3330/91 av den 7 november 1991 om statistik över varuhandeln medlemsstater emellan, den så kallade Intrastat-förordningen.

Förordningen är endast tillämplig för statistik, och i de flesta länder sker insamlingen av statistiska uppgifter separat från de uppgifter om leveranser och förvärv av varor inom gemenskapen som skall lämnas till den nationella skattemyndigheten av de som är skattskyldiga för moms. Eftersom det i Frankrike är Direction générale des douanes et droits indirects (statliga verket för tullavgifter och indirekta skatter) som ansvarar för Intrastat, har Frankrike valt att använda en deklaration för statistik som även är tillämplig för skatteändamål.

Den tröskel på 100 000 euro, under vilken franska företag är undantagna från förpliktelsen att lämna statistiska uppgifter, baserar sig på Intrastat-förordningen. Denna innehåller ett system med trösklar avsedda att förhindra att företagens svarsbörda, i synnerhet när det gäller små och medelstora företag, blir oproportionerlig i förhållande till statistikens mål. I enlighet med samma Intrastat-förordning använder Frankrike även andra trösklar som gör det möjligt att anpassa de uppgifter som begärs efter företagens omsättning (förenklad uppgiftsrapportering).

Redan den 1 januari 2001 höjde Frankrike tröskeln för uppgiftsbefrielse. Den uppgick tidigare till 38 000 euro. Enligt uppgifter från franska tullverket har denna höjning inneburit att ungefär 50 000 företag, vars årsomsättning för 2000 låg under det nya tröskelvärdet, har undantagits från uppgiftsskyldigheten. Dessutom kan en tredjedel av de företag som i dag är skyldiga att lämna uppgifter tillämpa en förenklad uppgiftsrapportering.

De statistiska trösklar som bygger på kvalitetskraven i Intrastat-förordningen skiljer sig från de trösklar som medlemsstaterna eventuellt tillämpar enligt direktiv 77/388/EEG (3), vilka används för skatteändamål och i synnerhet kan komma särskilda yrkeskategorier till godo.

Kommissionen kommer inom kort att lägga fram ett förslag till Europaparlamentet och rådet om en ny Intrastat-förordning. Målet kommer även i fortsättningen att vara att på tillfredsställande sätt tillgodose användarnas behov, samtidigt som företagens svarsbörda begränsas. En ny justering av de trösklar som tillämpas i Frankrike kommer att vara möjlig inom ramen för de nya regler som träder i kraft 2005.

----

(1)EGT L 316, 16.11.1991, s. 1.

(2)EGT L 145, 13.6.1977, s. 1.

(3)  Rådets direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter — Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund.

----

----

(2004/C 65 E/083)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1267/03

från Ioannis Marínos (PPE-DE) till kommissionen

(3 april 2003)

Ämne:   Gemenskapsprogrammet Odysseus

Enligt uppgifter i det tillförlitliga informationsbladet Agence Europe (12.3.2003) misslyckades den första fasen av gemenskapsprogrammet Odysseus, avsett att kontrollera illegal invandring. Enligt en skrivelse som de spanska myndigheterna sänt till det grekiska ordförandeskapet berodde detta på ”avsaknad av gemensamt arbetsspråk och problem med den tekniska kompatibiliteten, vilket försvårade det gemensamma arbetet för fem spanska, italienska, franska, brittiska och portugisiska fartyg”.

Av skrivelsen framgår också att inte en enda illegal invandrare uppdagades under hela den tid som det här gemenskapsprogrammet förverkligades.

Samtidigt har kommissionsledamot Vitorino, enligt samma skrivelse, föreslagit en indelning av Medelhavet i tre zoner för kontroll av den illegala invandringen. Ansvaret för kontrollen av dessa zoner skall handhas av Italien, Grekland och Spanien.

Vad är det, med tanke på det misslyckande som beskrivs ovan, som får kommissionen att med större optimism än tidigare förhålla sig till utsikterna att lyckas genomföra gemenskapsinitiativen för förhindrande av illegal invandring? Vilka särskilda åtgärder kommer att förverkligas i Egeiska havet, ett känsligt område som för tusentals illegala invandrare fungerar som inkörsport till Grekland och övriga länder i Europeiska unionen?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(15 maj 2003)

Kommissionen har inte för vana att reagera på tidningsartiklar.

Kommissionen vill dock påminna om att Odysseus-programmet, som genomförts under de spanska myndigheternas ansvar, är ett gemensamt projekt om EU:s yttre gränser som anges i det handlingsprogram för administrativt samarbete om yttre gränser som antogs av rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 13 juni 2002. Europeiska rådet i Sevilla (den 21 och den 22 juni 2002) ansåg dessa gemensamma operativa insatser utgöra prioriterade åtgärder.

Rådets behöriga instans (arbetsgruppen + ”SCIFA”) har bland annat godkänt projektet Odysseus som parlamentsledamoten tar upp i sin fråga, ett gemensamt projekt som leds av Spanien, med Frankrike, Italien, Portugal och Förenade kungariket som deltagarländer och andra medlemsstater (som Grekland eller Nederländerna) eller kandidatländer (till exempel Polen eller Lettland) som observatörer. Enligt den beskrivning av projektet som Spanien lagt fram var syftet gemensam övervakning genom att låta fartyg från flera medlemsländer patrullera längs Schengenområdets yttre gränser för att, bland annat, avskräcka illegala invandrare.

Ett av syftena med pilotprojekten och de gemensamma projekten är att identifiera de rättsliga och operativa problem som medlemsstaterna ställs inför vid genomförandet av sådana åtgärder. Därmed är kommunikationsproblem på grund av avsaknaden av ett gemensamt arbetsspråk eller problem med teknisk kompabilitet faktiska svårigheter som måste lösas genom gemensam utbildning eller teknisk driftskompatibilitet. Dessa svårigheter belystes i kommissionens meddelande om en integrerad förvaltning av EU-medlemsstaternas yttre gränser (1).

Beträffande de lösningar som kommissionen planerar, kommer Europeiska rådet i Thessalonique (den 20 och 21 juni 2003) att ge ett tillfälle att försäkra sig om att de beslut som fattades under Europeiska rådet i Sevilla i juni 2002 har tillämpats korrekt. Mer allmänt är det också den tidpunkt när resultaten från första genomförandeåret för rådets handlingsprogram för administrativt samarbete om yttre gränser kommer att bedömas.

Det grekiska ordförandeskapet håller på att utarbeta en rapport för Europeiska rådet som bland annat kommer att täcka de slutsatser som skall dras från de gemensamma projekt och pilotprojekt som genomförts under denna period. Kommissionen kommer att bidra till rapporten genom att föreslå en rationalisering av planerade initiativen.

Beträffande hänvisningen till förslaget från kommissionsledamoten med ansvar för rättsliga och inrikes frågor om att indela samarbetet i Medelhavet i tre zoner, måste kommissionen informera parlamentsledamoten om att detta förslag lagts fram av den konsult som kommissionen, på rådets begäran, ålagt att genomföra en genomförbarhetsundersökning för att förbättra kontrollerna och övervakningen av EU:s yttre sjögränser. Den ansvarige kommissionsledamoten rapporterade till rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 27 och 28 februari 2003 om läget vad gäller konsultens arbete i denna fråga. Den slutliga rapporten om genomförbarhetsundersökningen kommer att finnas tillgänglig i juni 2003.

Beroende på de slutsatser som dras från de olika initiativen samt ovannämnda genomförbarhetsunder-sökning, kommer kommissionen eller medlemsstaterna, i enlighet med deras respektive behörigheter, att besluta om de skall föreslå lagstiftning eller åtgärder för att uppnå de målsättningar som fastställs i ovannämnda handlingsplan.

----

(1)  KOM(2002) 703 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/084)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1351/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(10 april 2003)

Ämne:   Priskonvergens

Tror kommissionen att euron har främjat priskonvergens i euroområdet och därigenom gynnat den inre marknaden och förbättrat den effektivitet med vilken ekonomiska resurser fördelas? Kan kommissionen redogöra för tillgängliga bevis till stöd för detta?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(26 maj 2003)

Euron bör uppmuntra till priskonvergens via ett antal vägar. För det första eliminerar euron växelkursfluktuationerna och skillnaderna i penningpolitiken inom euroområdet och avlägsnar sålunda dessa källor till prisskillnader. För det andra medför eliminerade växelkursfluktuationer minskade transaktionskostnader och -risker vid utlandshandel och -investeringar. Detta bör stimulera handeln över gränserna (1) liksom investeringarna och vidare öka konkurrenstrycket inom euroområdet och därför pressa ner priserna mot konvergens. För det tredje bör införandet av eurosedlar och -mynt öka pristransparensen mellan produkter i olika deltagande länder, vilket bör öka konkurrenstrycket och pressa ner priser mot konvergens. I teorin kan denna ökade pristransparens även göra det enklare för företagen att samordna sina priser, vilket skulle kunna leda till en uppåtgående priskonvergens, men ett sådant agerande strider mot gemenskapens och medlemsstaternas inhemska konkurrenspolicyregler.

Euron kommer inte att eliminera alla prisskillnader inom euroområdet. Skillnader i prisnivån kommer att finnas kvar på grund av faktorer som t.ex. olika indirekta skattesatser och handelsbarriärer, något som gemenskapen tar itu med med sina politiska åtgärder. Dessutom skulle prisnivåskillnaderna kvarstå även med en fullt integrerad marknad för euroområdet på grund av faktorer som t.ex. skillnader i smak samt transportkostnader.

De huvudsakliga uppgifter som kommissionen använder sig av för att övervaka prisnivåkonvergensen i ekonomin som helhet är Eurostats prisnivåindex. Dessa uppgifter visar att prisnivåkonvergensen inom euroområdet har fortsatt sedan euron infördes 1999. År 1998 var skillnaderna i prisnivån (2) inom euroområdet 12,9 %, medan den år 2001 (de senaste uppgifterna) låg på 12,3 %. I gemenskapen som helhet steg skillnaderna i prisnivån något mellan 1998 och 2001 och var mer variabla. Olikheterna i hur prisnivåskillnaderna utvecklats i euroområdet och i gemenskapen sedan 1998 kan ha orsakats av införandet av euron även om andra faktorer också inverkar på prisnivåerna.

Tabell 1 — Skillnader i prisnivå bland EU-länder och länder i euroområdet (3)

Uppgifterna om prisnivåindex före 2000 påverkas av det stegvisa införandet av det nya nationalräkenskapssystemet (ESA95) sedan 1995 (4). Uppgifterna för 2001 är preliminära.

Den andra viktiga saken som framgår av uppgifterna om prisnivåskillnaderna är att det skett en nedgång i priskonvergensen i gemenskapen och euroområdet under de senaste åren (5) trots införandet av euron. Nedgången i priskonvergensen kan återspegla att den inre marknadens inledande effekter på prisnivåskillnaderna har trängt igenom. Därtill kommer att införandet av euron föregicks av flera år av ökande växelkursstablitet bland många av euroländerna vilket innebär att en del av effekterna av stabila växelkurser på priskonvergensen hade börjat verka före införandet av euron. I detta sammanhang kan noteras att prisskillnaden mellan Belgien, Tyskland, Frankrike, Luxemburg, Nederländerna och Österrike, som haft en lång period av växelkursstabilitet med varandra, endast var 1,3 % år 2001. Dessutom är det för tidigt att säga huruvida införandet av eurosedlar och -mynt i januari 2002 kommer att ge ny fart åt priskonvergensen med tanke på att de senaste uppgifterna för närvarande kommer från 2001.

De allra senaste beläggen i fråga om priskonvergensen för enskilda produkter ingår i följande publikationer från kommissionen:

Dessa publikationer uppvisar en bild av avsevärda prisskillnader för enskilda produkter men också en del konvergenstendenser. Exempelvis visar den senaste rapporten om bilpriser (uppgifter för november 2002) att prisskillnaderna för nya bilar fortfarande är mycket stor, även om en viss konvergens äger rum, särskilt inom euroområdet. Cardiff-rapporten visade att priserna mellan 1992 och 2001 på olika produkter följde flera olika trender även om den allmännaste trenden var konvergens mot lägre priser. Resultattavlorna för den inre marknaden uppvisade avsevärda prisskillnader mellan medlemsstaterna för dagligvaror och hushållsartiklar, färska livsmedel och konsumentelektronik (uppgifter insamlade 1999-2000) även om inga länder konsekvent befanns vara hög- eller lågprisländer för alla produkter. I supplement A befanns skillnaderna i prisnivån i gemenskapen för alla undersökta produktkategorier vara högre än i USA (uppgifter för 1998).

Sammanfattningsvis förefaller det ha skett en kontinuerlig priskonvergens i euroområdet sedan införandet av euron 1999 även om den varit långsammare än under 1990-talet. Till dags dato har det dock inte gjorts många studier i denna specifika fråga eftersom det tar tid innan uppgifterna blir tillgängliga och det kommer att ta flera år innan de fullständiga effekterna av euron har trängt igenom. Kommissionen kommer även i framtiden fortsätta att nära övervaka eurons inverkan på priskonvergensen.

----

(1)  Både Bun och Klaasen (2002) samt Micco, Stein och Ordoñez (2002) har funnit positiva effekter av EMU på handeln mellan euroländerna sedan början av 1999 på grundval av empiriska data.

(2)  Prisnivåskillnaden mäts här som koefficient av variationen av deltagande medlemsstaters prisnivåer.

(3)  Prisspridningen beräknad som koefficient av prisnivåernas variationer.

(4)  Fler detaljer lämnas i Eurostats Statistics in Focus 32/2002, ”Purchasing Power Parities and related economic indicators for EU, EFTA and Candidate Countries: Preliminary results for 2000”, som publicerades den 30 juli 2002.

(5)  Resultaten understöds av J. H. Rogers (2002) med hjälp av en annan uppsättning prisnivåuppgifter.

(6)  KOM(2002) 743 slutlig, december 2002.

----

----

(2004/C 65 E/085)

SKRIFTLIG FRÅGA P-1361/03

från Roger Helmer (PPE-DE) till kommissionen

(4 april 2003)

Ämne:   Medlemsstaternas nettobetalningar till EU och motsvarande nettobidrag

Kan kommissionen ange de femton medlemsstaternas nettobetalningar till EU och motsvarande nettobidrag för 1998, 1999, 2000, 2001 och 2002. Kan kommissionen dessutom ange de 15 medlemsstaternas planerade nettobetalningar till EU och motsvarande nettobidrag för 2003 och 2004, och de planerade nettobetalningarna till EU och motsvarande nettobidrag för det utvidgade EU för 2005, 2006, 2007 och 2008.

Jag begär information endast om direkt överföring av medel och inte om förmodade immateriella förmåner.

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(5 maj 2003)

Kommissionen lämnar följande uppgifter som svar på parlamentsledamotens fråga:

----

----

(2004/C 65 E/086)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1394/03

från Caroline Lucas (Verts/ALE) till kommissionen

(16 april 2003)

Ämne:   Europeiska kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor i Irland

Skulle kommissionen kunna ange vilka företag som hade ansvaret för utformning och tillverkning av Europeiska kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor i Irland?

Skulle kommissionen också överlämna

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(19 juni 2003)

Europeiska kommissionens kontor för livsmedel- och veterinärfrågor i Grange, Irland anskaffades genom Office of Public Works (OPW) i Dublin. Byggnaden ritades av arkitektavdelningen på OPW och byggkontraktet tilldelades Michael Mc Namara & Co genom anbudsförfarande.

----

----

(2004/C 65 E/087)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1405/03

från Herbert Bösch (PSE) till kommissionen

(23 april 2003)

Ämne:   Kommissionens personalpolitik

För cirka två år sedan väckte kommissionens representation i Wien uppmärksamhet på grund av sina anställningsmetoder. Personer anställdes på projektbasis för olika aktiviteter, och utan att kommissionen i Bryssel kände till det. I händelse av kontroll från kommissionens sida fick dessa arbetstagare lov att ”gå under jorden”, dvs. de uppmanades att under dessa dagar arbeta hemma och inte på kontoret. Nu har kommissionen redan i ett fall dömts av den österrikiska arbets- och socialdomstolen, och undersökningar genom OLAF är anhängiga.

Sedan helt nyligen arbetar den tidigare tillförordnade direktören vid kommissionens representation i Wien, Hatto Käfer, som presstalesman vid EG-domstolen, och har alltså befordrats från en A5-tjänst till en A3-tjänst. Vid ett tillfälle, då kommissionen genomförde en kontroll av sin representation, var det Käfer som gav alla projektanställda skriftliga instruktioner att stanna hemma och arbeta, och inte visa sig på representationen.

Alberto Hasson, som på sin tid var ansvarig för representationerna i medlemsstaterna, är nu tillförordnad direktör för hela förvaltningen vid Generaldirektoratet för press och kommunikation, och kommer inom kort att utnämnas till direktör för denna enhet. Hasson var en av dem som bar det huvudsakliga ansvaret för kommissionens representation i Wien, och som bland annat också är ansvarig för att ledamoten i representationens företagsråd sades upp med omedelbar verkan. Av dessa skäl uppkommer följande frågor:

Har kommissionen för vana att befordra tjänstemän som är föremål för pågående undersökningar?

I så fall: Vid vilka tillfällen har kommissionen förfarit på liknande sätt?

Om så icke är fallet: Vilka åtgärder brukar kommissionen vidta i sådana fall?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(15 juli 2003)

I den skriftliga frågan nämns kommissionstjänstemän vid namn och det hävdas att de har gjort sig skyldiga till vissa saker. Frågan skadar därigenom deras rykte och kränker principen om att en person är oskyldig tills motsatsen bevisats, en princip som gäller alla personer. Frågan kan också vara skadlig för de berörda tjänstemännens administrativa och rättsliga ställning.

Kommissionen vill göra följande tillrättalägganden i fråga om vissa av de saker som parlamentsledamoten tar upp:

----

----

(2004/C 65 E/088)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1411/03

från Ioannis Marínos (PPE-DE) och Stavros Xarchakos (PPE-DE) till rådet

(23 april 2003)

Ämne:   Tillämpning av Interreg-programmet i Albanien

Företrädare för den grekiska minoriteten i södra Albanien och ledamoten i det albanska parlamentet Grigoris Karamelos framförde nyligen (2 april 2003) vid en presskonferens i Europaparlamentet klagomål på att anslagen från gemenskapsprogrammet Interreg II, avseende åtgärder på ömse sidor om den grekisk-albanska gränsen, endast utnyttjats till 30 procent, medan Interreg III (som inrättats för perioden 2000-2006) överhuvudtaget inte börjat tillämpas ännu. Följden av detta blir att projekt och initiativ som syftar till att förbättra situationen för den internationellt erkända grekiska minoriteten i södra Albanien inte får något stöd från gemenskapen. Denna minoritet förföljdes under årtionden av den tyranniska och totalitära Hoxha-regimen och åtnjuter fortfarande inte de grundläggande demokratiska rättigheter som den skall ha, vilket också vid upprepade tillfällen påpekats av EU:s olika organ. Ovannämnda företrädare framhöll under sitt besök i Europaparlamentet att det tolv år efter regimens kollaps fortfarande inte gjorts någon folkräkning av hela den grekiska befolkningen i Albanien, på tvärs mot normerna i alla välfungerande europeiska stater.

Stämmer ovannämnda uppgifter om Interreg II och Interreg III? Om så är fallet, vad beror denna försening på, som påverkar livskvaliteten för tusentals greker och albaner i södra Albanien? Vad tänker rådet göra för att i Albanien utverka en tillförlitlig beräkning av landets befolkning, som utförs i enlighet med de europeiska normerna och som åskådliggör storleken på den grekiska minoriteten och även andra minoriteter (exempelvis romer och slaver) som lever i detta land?

Svar

(17 november 2003)

----

----

(2004/C 65 E/089)

SKRIFTLIG FRÅGA P-1421/03

från Pernille Frahm (GUE/NGL) till kommissionen

(15 april 2003)

Ämne:   Jordbrukspolitik

Hur mycket beräknar kommissionen att ”Producer Support Estimate” uppgår till som ett resultat av EU:s jordbrukspolitik, hur mycket av detta utgörs av ”Market price support” och hur stor del av dessa belopp kan hänföras till olika produkter som socker, nötkött, mjölkprodukter, vete och grönsaker?

Kompletterande svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(2 juni 2003)

OECD:s ”Total Support Estimate” (TSE), varav ”Producer Support Estimate” (PSE) beräknar hur stor andel av bruttoinkomsterna inom jordbruket från producerade varor som utgörs av ekonomiska överföringar från konsumenter och skattebetalare till jordbrukare, utvecklades för att bedöma det stöd en OECD-ekonomi ger till jordbrukssektorn till följd av politiska åtgärder, dvs. betalningar från budgeten utgör endast en del av detta.

Den metod som används har emellertid en del brister eftersom beräkningen av dessa ekonomiska överföringar (uttryckta i teoretiska euro eller dollar eller andra nationella valutor) baseras på prisskillnader mellan inhemska priser och priserna på världsmarknaden vilka fastställts under marknadsvillkor som inte är perfekta. Dessutom inför den fluktuationer av marknadspriserna som förstärks genom tillämpningen av valutakurser som är uttryck för det allmänna ekonomiska beteendet och valutaspekulation. Detta innebär att även om en viss politik inte ändras kan PSE stiga eller falla på grund av dessa faktorer.

På senare år har OECD framhållit vissa stödåtgärders snedvridande inverkan på produktion, marknad och handel (marknadsprisstöd, input- eller outputrelaterade stöd) och knutit dem till strategier med frikopplade stöd som exempelvis arealersättning, direkt inkomststöd till jordbrukare, utbetalningar grundade på historiska rättigheter etc. vilka ger upphov till mycket mindre störningar eller inte alls.

Kommissionen har vid upprepade tillfällen påpekat brister och feltolkningar i samband med den aktuella metoden, dvs. en för hög beräkning av ekonomiska överföringar, men har samtidigt varit vaksam när det gäller de skadliga effekterna av vissa strategier på inhemska marknader och på världsmarknaden och den del av stödet som når jordbruksföretaget direkt (effektiv inkomstöverföring).

I ”Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken: Ett långsiktigt hållbart jordbruk” föreslår kommissionen strategier för att göra stödets snedvridande karaktär så liten som möjligt samtidigt som hållbarhet och entreprenörskap för jordbruksproducenter säkras genom frikopplade stöd i utbyte mot en högre nivå god lantbrukspraxis som omfattar förbättrad miljövård. Genom frikopplingen kommer den del av inkomsten som jordbrukaren får genom stöd att öka kraftigt medan åtgärder som har en snedvridande effekt, som marknadsprisstöd, kommer att minskas drastiskt.

OECD beräknar det totala TSE-beloppet 2000-2002 till i genomsnitt 100 266 miljarder euro varav 57 % eller 56,820 miljarder euro beräknas vara marknadsprisstöd och 40 % direkt kan tillskrivas särskilt råvaruprisstöd. Denna siffra är för hög på grund av ett antal faktorer som prisreferenser, växelkurser etc. och omfattar inte de 29 % av jordbruksproduktionen där stödnivån är mycket låg eller obefintlig (exempelvis för frukt och grönsaker, vin, blommor och prydnadsväxter etc.), dvs. den politik som gäller för de 71 % produkter som omfattas har extrapolerats för de återstående grödorna.

När det gäller de ovannämnda särskilda råvarorna är beloppen för marknadsstöd följande: för socker 1,131 miljarder euro enligt OECD:s beräkning, för nötkött 15,364 miljarder euro (främst på grund av åtgärder i samband med bovin spongiform encefalopati (BSE)), för mjölk 7,71 miljarder euro och för vete 4,488 miljarder euro. Som redan nämnts ingår inte grönsaker, med undantag av potatis, i de 71 % som omfattas av PSE. Samtliga övriga produkter som ingår står emellertid sammanlagt bara för 5,674 miljarder euro.

----

----

(2004/C 65 E/090)

SKRIFTLIG FRÅGA P-1425/03

från Dorette Corbey (PSE) till kommissionen

(15 april 2003)

Ämne:   Direktivet om förpackningar och förpackningsavfall

För närvarande görs en översyn av direktivet om förpackningar och förpackningsavfall (94/62/EG (1)). I artikel 6 i direktivet fastställs kvantitativa mål för återvinning och materialutnyttjande av förpackningsavfall. Den inledande formuleringen i artikel 6 är följande:

Kan kommissionen bekräfta att förverkligandet av målsättningarna för återvinning och materialutnyttjande är ett bindande åtagande för medlemsstaterna?

Kan kommissionen bekräfta att den som väktare av korrekt genomförande, efterlevnad och tillämpning av gemenskapsrätten kommer att vidta åtgärder mot de medlemsstater som inte förverkligar målsättningarna i artikel 6?

Håller kommissionen med mig om att de åtgärder som medlemsstaterna skall vidta endast är ett medel för att uppfylla målsättningarna i artikel 6 och inte ett mål i sig?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(3 juni 2003)

Enligt artikel 6 i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall är medlemsstaterna skyldiga att uppnå de fastställda målen för återvinning och materialutnyttjande. Kommissionen kan bekräfta att den kommer att fullfölja sin uppgift att se till att EG-fördraget följs och följa upp de fall då medlemsstaterna inte fullgör sin skyldighet att uppnå målen i direktivet. Om nödvändigt kommer kommissionen att inleda överträdelseförfaranden enligt artikel 226 i EG-fördraget.

Enligt artikel 6 i direktiv 94/62/EEG skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som är nödvändiga för att uppnå de mål som fastställs i denna bestämmelse. Medlemsstaterna har möjlighet att själva välja vilka metoder som skall användas för att uppnå målen, så länge som EU-lagstiftningen följs.

----

(1)EGT L 365, 31.12.1994, s. 10.

----

----

(2004/C 65 E/091)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1448/03

från Chris Davies (ELDR) till kommissionen

(28 april 2003)

Ämne:   Radioaktivt bränsle och avfall

Vilka krav ställer kommissionen för att garantera säkerheten när det gäller sjötransporter av radioaktivt bränsle och avfall i europeiska vatten?

Har kommissionen uttryckt särskild oro beträffande transporter av MOX-bränsle till och från Sellafields upparbetningsanläggning i Cumbria, Förenade kungariket?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(26 maj 2003)

Kommissionen vill rikta ledamotens uppmärksamhet mot de svar som kommissionen redan lämnat på liknande eller besläktade frågor, vilka innehåller ytterligare information (H-0398/01 från James Fitzsimons vid frågestunden under Europaparlamentets sammanträde i maj 2001 (1), E-3277/01 från Hiltrud Breyer (2), H-0501/02 från James Fitzsimons vid frågestunden under Europaparlamentets sammanträde i juli 2002 (3) och P-1904/02 från Avril Doyle (4)).

Internationella transporter av radioaktivt material regleras av internationell lagstiftning, som exempelvis Internationella sjöfartsorganisationens (IMO) regler för sjötransporter, EU-rätten och den lagstiftning och de förfaranden som finns i de berörda ursprungs-, destinations- och transitländerna.

Enligt rådets direktiv 93/75/EEG av den 13 september 1993 om minimikrav för fartyg som anlöper eller avgår från gemenskapens hamnar med farligt eller förorenande gods (5) är dessutom transportföretaget skyldigt att före avfärd anmäla destination, planerad rutt och vilken typ av farligt gods som transporteras till medlemsstatens behöriga myndighet.

I Förenade kungariket omfattas MOX-bränsle av systemet för kärnämneskontroll. Kommissionen skall genom Euratoms kärnämneskontroll se till att detta system genomförs.

Säkerhetsåtgärderna för denna typ av transporter måste uppfylla kraven i internationella och nationella regler för transport av radioaktivt material. Det är de nationella myndigheternas uppgift att se till att dessa regler följs.

Office of Civil Nuclear Security (OCNS) i Förenade kungariket ansvarar för reglering av civila kärnenergiaktörer syftande till säkra transporter av ”känsliga kategorier” kärnmaterial. Det är OCNS som i detta sammanhang är Förenade kungarikets ansvariga myndighet enligt den internationella konventionen om fysiskt skydd av kärnämne, när det gäller sjötransporter till och från hamnar i andra länder.

Säkerhetsåtgärderna för sjötransporter av MOX-bränsle mellan Japan och Förenade kungariket har också granskats av USA:s och Japans tillsynsmyndigheter. Alla säkerhetsmyndigheter ansåg det styrkt att säkerhetsåtgärderna var ”tillräckligt gedigna för att klara varje potentiellt hot”.

Mot bakgrund av ovanstående tycks säkerhetsåtgärderna vid sjötransporter av MOX-bränsle till och från Förenade kungariket vara tillfredsställande.

----

(1)  Skriftligt svar av den 15.5.2001.

(2)EGT C 172 E, 18.7.2002.

(3)  Skriftligt svar av den 2.7.2002.

(4)EGT C 277, 14.11.2002.

(5)EGT L 247, 5.10.1993.

----

----

(2004/C 65 E/092)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1463/03

från Paulo Casaca (PSE) till kommissionen

(29 april 2003)

Ämne:   Bomullsodling i Alquevas konstbevattnade område

Det nya konstbevattnade området i Alqueva kommer att göra det möjligt att odla bomull i Portugal, vid sidan av de tidigare odlingsländerna Spanien och Grekland. Det har redan fastställts att bomullsodling passar för området, och investeringsmöjligheterna är stora.

Ämnar kommissionen erbjuda Portugal samma villkor som Grekland och Spanien för att utveckla odlingen? Skulle kommissionen kunna motivera sitt svar?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(5 juni 2003)

Kommissionen är informerad om hur långt man har kommit med det konstbevattnade området i Alqueva och möjligheterna det för med sig för utvecklingen av jordbruket.

När rådet gjorde om systemet för stöd till bomullsodling enligt förordning (EG) nr 1051/2001 (1), var åtgärderna de vidtog ägnade åt att motarbeta en utökning av den sorts bomullsodling som kan ha en negativ inverkan på miljön. I det här sammanhanget och med hänsyn till nivån på stödet och kostnaden per hektar har kommissionen svårt att se en ändring av lagstiftningen i riktning mot att utöka den här produktionen.

Kommissionen ämnar i vart fall överväga hur produktionsstödet för bomull ska utformas i framtiden.

----

(1)  Rådets förordning (EG) nr 1051/2001 av den 22 maj 2001 om produktionsstöd för bomull, EGT L 148, 1.6.2001.

----

----

(2004/C 65 E/093)

SKRIFTLIG FRÅGA P-1508/03

från Gabriele Stauner (PPE-DE) till kommissionen

(28 april 2003)

Ämne:   Budgetpost A-1090 — arvodesökningar för kommissionsledamöter

Ledamöter i kommissionen har under många år kommit i åtnjutande av arvodesökningar genom att deras arvoden delvis inte utbetalas till konton på arbetsorten Bryssel, utan överförts till andra EU-medlemsstater, varvid så kallade korrigeringskoefficienter tillämpats. Kommissionen motiverar detta (se svaret på den skriftliga frågan P-1805/02 (1)) bl.a. med att rådet och parlamentet varje år budgeterat erforderliga medel för sådana överföringar och att dessa medel uttryckligen uppges vara avsatta för sådana ändamål i respektive budgetkommentar.

Fram till budgetåret 2002 bifogades följande kommentar om den tillämpliga budgetposten (A-1090 — medel för att anpassa ersättning till ledamöter/korrigeringskoefficienter): ”Det täcker [...] kostnaden för sådana korrigeringskoefficienter som tillämpas på den del av ersättningen som förs över till ett annat land än anställningslandet”. Denna kommentar lades fram på nytt av kommissionen i dess preliminära budgetutkast 2003. Vid första behandlingen förkastades detta förslag av rådet. Detta bekräftades av parlamentet.

Vilken slutsats drar kommissionen av budgetmyndighetens beslut att stryka denna kommentar?

Anser kommissionen att kommissionsledamöterna fortsättningsvis kan göra anspråk på korrigeringskoefficienter i alla fall, om de delvis låter överföra sina arvoden till ett annat land än anställningslandet?

Vilken slutsats drar kommissionen i detta sammanhang av att det i den gällande förordningen om ersättning till kommissionsledamöterna inte föreskrivs att man på ett dylikt sätt kan överföra arvoden genom att tillämpa korrigeringskoefficienter, och att det inte heller nämns med ett enda ord?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(23 juni 2003)

Som parlamentsledamoten torde veta från tidigare svar har det system med viktade löneöverföringar som hon menar alltid gällt för EG-domstolens, revisionsrättens och kommissionens ledamöter. Att systemet överensstämmer med gällande regler har som parlamentsledamoten känner till bekräftats av domstolen i ett administrativt beslut, varvid domstolens och revisionsrättens ledamöter sedan åter började använda systemet. Kommissionens beslut i juni 2002 om att tills vidare avbryta tillämpningen av systemet med viktade löneöverföringar gäller fortfarande.

När rådet beslutade att stryka den kommentar som parlamentsledamoten hänvisar till i sin fråga, föranledde det faktum att kommissionen inte hade blivit konsulterad eller informerad och att ingen förklaring gavs i motiveringen generaldirektören för budget att den 7 maj 2002 ange till ordföranden för rådets budgetkommitté att kommissionen inte ansåg att förfarandet var det normala. Det står emellertid klart att varken kommentaren om budgetposten ifråga eller strykningen av denna kommentar har påverkat de rättsliga aspekterna i denna fråga, vilket framgår av det faktum att motsvarande medel (liknande som för föregående år) har anslagits.

----

(1)EGT C 309 E, 12.12.2002, s. 164.

----

----

(2004/C 65 E/094)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1515/03

från André Brie (GUE/NGL) till kommissionen

(6 maj 2003)

Ämne:   Omfattande skogsröjningsarbeten i områden som är skyddsområden enligt livsmiljödirektivet i kretsen Elbe-Elster i delstaten Brandenburg i Tyskland

Sedan en längre tid tillbaka har det avverkats träd och buskar vid floderna Schwarze Elster, Pulsnitz och Röder (i kretsen Elbe-Elster i delstaten Brandenburg). Som motivering till detta har det från den behöriga myndighetens (Landesumweltamt Brandenburg) sida gjorts gällande att det handlar om nödvändiga sanerings- och underhållsarbeten på vallarna utmed dessa floder.

Dessa åtgärder har utförts eller håller på att utföras i nedanstående områden, som är skyddsområden enligt livsmiljödirektivet:

Delstatens miljövårdsverk (Landesumweltamt Brandenburg) anser att det handlar om underhåll (som är akut påkallat med tanke på översvämnings skyddet), trots att det inte rått någon akut risksituation invid dessa floder, vare sig vid högvattenståndet i augusti 2002 eller i januari 2003. De omfattande skogsröjningsarbetena i dessa skyddsområden påverkar på ett betydande sätt skyddade livsmiljöer och djurarter.

Kan kommissionen ge besked om:

Kompletterande svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(18 september 2003)

Parlamentsledamoten känner till att i enlighet med artikel 6.3-4 i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (1) skall alla planer eller projekt som kan påverka ett område av gemenskapsintresse på ett betydande sätt, på lämpligt sätt bedömas med avseende på konsekvenserna för målsättningen vad gäller bevarandet av området. Om det sker en negativ bedömning av konsekvenserna för området, får ett projekt bara godkännas om det finns tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse och om det saknas alternativa lösningar. I sådana fall skall medlemsstaten vidta alla nödvändiga kompensationsåtgärder för att säkerställa att Natura 2000 totalt sett förblir sammanhängande.

I det aktuella fallet har kommissionen inte fått någon information om den situation som parlamentsledamoten beskriver. Med de dokument som parlamentsledamoten ställt till kommissionens förfogande som underlag, har kommissionen sammanställt ytterligare information om utveckling

Av den framgår följande:

----

(1)EGT L 206, 22.7.1992.

----

----

(2004/C 65 E/095)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1585/03

från Joan Vallvé (ELDR) till kommissionen

(8 maj 2003)

Ämne:   Språklig mångfald

Jag välkomnar att kommissionsledamoten Viviane Reding (Agence Europe den 12 april) uttalat sig till förmån för språklig mångfald och ansett att engelskan inte nödvändigtvis skall prioriteras högst. Reding tog som exempel sitt hemland Luxemburg där modersmålet är luxemburgiska, där grannländernas språk tyska och franska kan höras överallt och där man också hör modersmålen för de stora italiensk- och portugisisktalande befolkningsgrupperna. Till detta fogade Reding att man i Luxemburg också läser engelska och är väl rustad för att bo i ett flerspråkigt samhälle och frågade sig sedan om det verkligen vore bättre att luxemburgarna skulle börja med att lära sig engelska i stället för grannspråken. Reding frågade därefter om engelskinlärningen verkligen borde prioriteras högst hos dem som talar ett minoritetsspråk och konstaterade att språksituationen är så pass olika i Europas olika regioner att det inte går för sig att alla skall välja språk på samma sätt.

Comenius språkprojekt avser att uppmuntra deltagande från alla språkgruppers sida, som det står i ansökningshandledningen 2000 under rubriken ”Främjande av språklig mångfald”. Comenius språkprojekt söker främja språklig mångfald i Europa genom att uppmuntra folk att använda Europeiska unionens samtliga officiella språk (och dessutom iriska och luxemburgiska), bland dem framför allt sådana av Europeiska unionens språk som används och lärs ut i mindre utsträckning. De nationella språken inom Efta/EES-länderna och de kandidatländer som är med i Sokrates kan också komma i fråga.

I Comenius språkprojekt brukar vanligen åtminstone en av de bägge partnerna representera ett av de språk som används och lärs ut i mindre utsträckning. På det sättet kommer många elever att få en möjlighet att bekanta sig med ett språk som inte finns med i deras läroplan. Detta anses i själva verket som ett av de huvudsakliga exemplen på det europeiska mervärdet hos dessa projekt. I kapitlet ”Tillämpningen av principen om lika möjligheter i den andra etappen av Sokrates-programmet” i bilaga 3 i samma ansökningshandledning står samtidigt följande: ”Även åtgärder för att stimulera ett fullständigt och aktivt deltagande i programmet av personer från alla etniska och språkliga grupper kommer att uppmuntras”.

Med hänsyn tagen till alla de goda avsikter som nämnts i det föregående samt till Europaparlamentets resolution om en informations- och kommunikationsstrategi för EU (P5_TA-PROV(2003)0187, Strasbourg den 10 april 2003) där det understryks att det måste tas hänsyn till alla officiella språk som erkänts i medlemsstaterna, hur ser Europeiska kommissionen på möjligheten att i den nya upplagan av ansökningshandledningen till Sokrates ta med en hänvisning till alla officiella språk inom de angränsande territorierna?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(19 juni 2003)

I parlamentets och rådets beslut nr 253/2000/EG av den 24 januari 2000 om att inrätta den andra etappen av gemenskapens åtgärdsprogram för utbildning Sokrates (1) fastställs målspråken för de projekt som särskilt syftar till att främja språkundervisning och språkinlärning: gemenskapens officiella språk samt iriskan och luxemburgiskan (Bilaga till beslut nr 253/2000/EG: Åtgärd 1: Comenius skolutbildning, åtgärd 1.1 2b.

Följaktligen är det inte möjligt att i den nya ansökningshandledningen införa en hänvisning till alla officiella språk inom de angränsande territorierna när det gäller språkprojekten inom Comenius.

De skolprojekt inom Comenius, som främjar samarbete mellan skolor (Bilaga till beslut nr 253/2000/EG: Åtgärd 1: Comenius skolutbildning, åtgärd 1.1, 2a kan dock ha dessa språk som gemensamt tema av allmänt intresse för de deltagande skolorna.

----

(1)EGT L 28, 3.2.2000.

----

----

(2004/C 65 E/096)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1622/03

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till kommissionen

(13 maj 2003)

Ämne:   Undantag från nitratdirektivet

Den irländska regeringen lovade nyligen de irländska jordbruksorganisationerna att den kommer att ansöka om undantag till de gränser för slamspridning som fastställdes i nitratdirektivet 91/676/EEG (1).

Hur kommer kommissionen att bemöta detta löfte, som gjordes under förhandlingarna om en ny nationell överenskommelse (Sustaining Progress)?

Håller kommissionen med om att det är en dålig signal till kandidatländerna när en välmående och mångårig EU-medlem som Irland fortfarande söker efter möjligheter att inte behöva genomföra EU:s lagstiftning?

----

(1)EGT L 375, 31.12.1991, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/097)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1623/03

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till kommissionen

(13 maj 2003)

Ämne:   Irlands genomförande av EU-direktiv

Irland har ännu inte genomfört EU:s direktiv 91/676/EEG (1) och har inte fastställt gränser för spridning av slam och gödselmedel på odlad mark för att skydda vattenkvaliteten. Irland är den enda medlemsstat som inte har gjort detta.

Vilka åtgärder vidtar kommissionen för att se till att Irland följer detta direktiv? Håller kommissionen med om att Irland också tidigare har underlåtit att genomföra EU:s miljölagstiftning och att det nu krävs kraftfulla åtgärder för att se till att denna lagstiftning genomförs snabbt och korrekt?

----

(1)EGT L 375, 31.12.1991, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/098)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1624/03

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till kommissionen

(13 maj 2003)

Ämne:   Angivelse av nitratkänsliga områden i Irland

Irland har ännu inte angett nitratkänsliga områden, vilket är ett krav enligt nitratdirektivet 91/676/EEG (1). För två år sedan lovade den dåvarande miljöministern att göra detta, men ingenting har hänt. Vilka åtgärder vidtar kommissionen för att se till att Irland fullgör sina åtaganden enligt nitratdirektivet? Hotar kommissionen att inställa utbetalningarna av stöd till jordbrukarna om Irland inte rättar sig efter kraven? Har den irländska regeringen gett upplysningar om förslag till rättelseåtgärder och en tidsplan för att vidta dem?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-1622/03, E-1623/03 och E-1624/03

ingivet av Margot Wallström för kommissionen

(26 juni 2003)

Det är kommissionens ansvar att se till att samtliga medlemsstater, även Irland, uppfyller kraven i rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket. Den 10 oktober 2001 hänvisade kommissionen Irland till domstolen för att ha underlåtit att uppfylla dessa krav (2). Kommissionen påtalade i synnerhet bristen på fastställandet av nitratkänsliga områden och underlåtenheten att anta åtgärdsprogram för sådana områden. Nu väntas domstolens beslut.

Med hänvisning till gemenskapens fonder, särskilt för utveckling av landsbygden, (rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden (3)), skickade kommissionen en skrivelse till medlemsstaterna med riktlinjer för tillämpning av direktiv 91/676/EEG i maj 2000. Enligt dessa riktlinjer skall programplaneringsdokument för utveckling av landsbygden för berörda länder innehålla tydliga och bindande åtaganden som garanterar varaktigheten hos program för skydd av känsliga områden i enlighet med direktiv 91/676/EEG.

Programplaneringsdokumenten för utveckling av landsbygden skulle omfatta

Kommissionen anger i sina riktlinjer att den formellt kommer att meddela medlemsstaterna om den tänker vidta omedelbara och lämpliga åtgärder vid oegentligheter i samband med villkoren för genomförandet, i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden samt rådets förordning (EG) nr 1258/1999 av den 17 maj 1999 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (5), det vill säga till exempel underlåtenhet att uppfylla åtagandet att utse nitratkänsliga områden.

Irland accepterade åtagandena i sin plan för landsbygdsutveckling som godkändes av kommissionen i slutet av 2001.

Den 23 februari 2003 tillkännagav de irländska myndigheterna att man hade för avsikt att utarbeta ett handlingsprogram för hela Irlands landområde enligt artikel 3.5 i direktiv 91/676/EEG. Man antydde att handlingsprogrammet skulle presenteras i juni 2003.

Det är för tidigt att säga något om undantag eftersom det handlingsprogram som skulle ligga till grund för undantag fortfarande inte existerar.

I fråga om kandidatländerna har de alla inom ramen för anslutningsförhandlingarna åtagit sig att införliva och tillämpa direktivet senast i samband med anslutningen, och att då även upprätta handlingsprogram. Kommissionen övervakar detta arbete noggrant.

----

(1)EGT L 375, 31.12.1991, s. 1.

(2)  Mål C-2001/396, Europeiska kommissionen mot Irland.

(3)EGT L 160, 26.6.1999.

(4)EGT L 214, 13.8.1999.

(5)EGT L 160, 26.6.1999.

----

----

(2004/C 65 E/099)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1684/03

från Jens-Peter Bonde (EDD) till kommissionen

(20 maj 2003)

Ämne:   Definition av ”kontrakt med Europeiska kommissionen”

Till följd av kommissionens svar av den 11 februari på mina frågor om uttagningsproven i fråga E-2968/02 (1) skulle jag gärna vilja veta mer exakt vad som menas med ”kontrakt med Europeiska kommissionen”.

Kommissionens svar lyder som följer: ”X sökande kallades till de muntliga proven. Av dessa var det X som hade eller hade haft ett kontrakt med Europeiska kommissionen.”

Skulle ni också kunna klargöra om beteckningen ”young national expert” omfattas av definitionen ”kontrakt med Europeiska kommissionen”?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(20 juni 2003)

Med sökanden som hade haft eller hade ”kontrakt med Europeiska kommissionen” i kommissionens svar av den 11 februari 2003 avsågs sökande som hade haft eller hade kontrakt med fast anställning, var tillfälligt anställda eller extraanställda på kommissionen enligt artikel 1.18 och artikel 2.18 i Avdelning I — Anställningsvillkor för övriga anställda i Europeiska gemenskaperna.

Kontrakt avseende utsända nationella experter omfattas inte av kommissionens databas och de sökande till uttagningsprov ombeds inte heller tillhandahålla uppgifter om sådana kontrakt.

----

(1)EGT C 192 E, 14.8.2003, s. 88.

----

----

(2004/C 65 E/100)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1713/03

från Ioannis Marínos (PPE-DE) och Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(23 maj 2003)

Ämne:   Börsmarknaden i Grekland

Det är väl bekant att börsförlusterna i Grekland under åren 1999-2001 uppgick till runt 100 miljardereuro. Denna nedgång i den grekiska börsens generalindex (som började 2000 och fortsatte i ökad takt under 2001 och 2002) har skapat sociala konflikter och blivit en återvändsgränd för de hundratusentals greker som investerat sina tillgångar (eller lånat för att investera) på börsen. Hela den här situationen har lett till berättigade frågor om hur den grekiska aktiemarknaden egentligen fungerar och hur den kontrolleras, samt om vilka möjligheter det finns att undvika en liknande situation i framtiden.

Vad anser kommissionen om den grekiska börsmarknadens struktur och funktion i synnerhet under perioden 1999-2001? Har det gjorts lika omfattande börsförluster i andra EU-länder?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(26 juni 2003)

Kommissionen kan inte bekräfta den sifferuppgift som frågeställaren nämner angående förluster som gjorts av investerare på den grekiska aktiemarknaden, men kommissionen delar den oro som investerarna känner inför konsekvenserna av börsfallet i Grekland.

Det måste emellertid påpekas att nedgången i generalprisindex på den grekiska aktiemarknaden följde på en mycket kraftig ökning under perioden 1996-2000. Det faktum att börsen moderniserades och att landet skulle komma att gå med i den Europeiska monetära unionen (EMU) gjorde att investerarna förväntade sig god avkastning av sitt kapital i slutet av 90-talet. Generalprisindex på Aten-börsen steg med cirka 600 % mellan 1996 och 1999. Därefter föll det med cirka 65 %. Detta är onekligen ett kraftigt fall, men det är helt i linje med tendenserna på flertalet aktiemarknader. Sedan januari 2000 har generalprisindex i Frankrike fallit med 50 %, generalprisindex i Tyskland med 55 % och generalprisindex i Förenade kungariket med 40 %.

Efter det att teknik-, media- och telekommunikationsbubblan sprack har prisfallet spridit sig till alla sektorer, vilket avspeglar investerarnas oro när det gäller företagens vinstmöjligheter i en svag världsekonomi och en osäker geopolitisk situation, samt deras bristande förtroende för företagsledarna och marknadens integritet. Kommissionen önskar påpeka att de åtgärder som ingår i handlingsplanen för finansiella tjänster, förutsatt att de genomförs snabbt och fullständigt, tillsammans med initiativen när det gäller företagsledning och åtgärderna för rationalisering av gemenskapens ramar för lagstiftning och kontroll, är ett gott steg på vägen när det gäller att förbättra skyddet för investerarna och att stabilisera och stärka finanssystemet till gagn för både investerare och företagare.

----

----

(2004/C 65 E/101)

SKRIFTLIG FRÅGA P-1758/03

från María Sornosa Martínez (PSE) till kommissionen

(20 maj 2003)

Ämne:   Behov av epidemiologisk forskning om hur utsläppen från Prestige inverkar på folkhälsan

Några månader efter den miljökatastrof som orsakades av Prestiges förlisning kan man konstatera att det på området för folkhälsan inte offentliggjorts några uppgifter om halterna av giftiga ämnen hos de berörda personerna. Inga mätningar har gjorts av koncentrationerna i deras blod och urin av de giftiga ämnen som fanns i eller frigjordes av oljan, och därför går viktig tid förlorad när det gäller att ta fram uppgifter om utsläppets konsekvenser för befolkningen.

Trots att man rent visuellt kunnat fastställa en rad omedelbara effekter för folkhälsan till följd av direkt eller indirekt kontakt med oljan från Prestige (t.ex. kan vi peka på flera fall av ögoninflammation, huvudvärk, illamående och andningsproblem), känner man inte till de effekter som kan ge sig till känna i framtiden till följd av att befolkningen kroniskt utsatts för potentiellt giftiga substanser.

Greenpeace Spanien har tillsammans med det kommunala institutet för medicinsk forskning (Instituto Municipal de Investigación Médica) och universitetet i Barcelona (Universidad Autonoma) offentliggjort en rapport om följderna av utsläppet från Prestige för människorna och folkhälsan (”El impacto del vertido del Prestige sobre la salud de las pobalciones humanas, la salud pública”), i vilken man föreslår att forskning görs i två etapper för att fastställa vilka effekter nämnda förorening får på kort och lång sikt för människorna.

Med hänsyn till att det enligt fördragen ligger på gemenskapens ansvar att främja folkhälsan med hjälp av gemensamma handlingsprogram och genom att främja forskning i syfte att ta fram uppgifter om hälsoindikatorer och för epidemiologisk uppföljning och kontroll.

Har kommissionen hittills gjort något för att främja sådan forskning om effekterna för folkhälsan, på kort och lång sikt, till följd av föroreningar med olja?

Tänker kommissionen med hänsyn till de krav som förs fram i rapporten från Greenpeace Spanien främja forskning om konsekvenserna av Prestigeolyckan?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(19 juni 2003)

När det gäller parlamentsledamotens fråga om kommissionen har något handlingsprogram för att undersöka miljöfaktorers påverkan på hälsan kan kommissionen upplysa henne om att Europaparlamentet och rådet genom beslut 1296/1999/EG (1) har antagit ett program för gemenskapen avseende miljörelaterade sjukdomar inom ramen för åtgärderna på folkhälsoområdet (1999-2001).

Inget av de projekt som har fått stöd inom ramen för detta program tar upp undersökningar om oljeföroreningars effekter på hälsan, eftersom dessa effekter är vetenskapligt väldokumenterade och redan har använts som vetenskapligt underlag för utarbetandet av miljö- och arbetsmiljölagstiftningen på detta område.

Om ledamöterna i kommittén under det nya programmet för åtgärder på folkhälsoområdet, som antogs den 23 september 2002 (2) (beslut nr 1786/2002/EG), anser att oljeföroreningars långsiktiga inverkan på människors hälsa är ett prioriterat område kommer kommissionen att ta med det under prioriterade åtgärder i arbetsprogrammet för 2004.

----

(1)  Europaparlamentets och rådets beslut nr 1296/1999/EG av den 29 april 1999 om att anta ett åtgärdsprogram för gemenskapen avseende miljörelaterade sjukdomar inom ramen för åtgärderna på folkhälsoområdet, EGT L 155, 22.6.1999.

(2)  Europaparlamentets och rådets beslut nr 1786/2002/EG av den 23 september 2002 om antagande av ett program för gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet, EGT L 271, 9.10.2002.

----

----

(2004/C 65 E/102)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1760/03

från Mario Borghezio (NI) till kommissionen

(27 maj 2003)

Ämne:   Tågförbindelsen Turin-Lyon: av högsta prioritet för Europa

Frankrikes regering har meddelat att arbetet med järnvägsförbindelsen med höghastighetståg mellan Turin och Lyon inte kan påbörjas förrän 2015.

Denna järnvägsförbindelse är av största vikt för det geoekonomiskt viktiga Piemonteområdet, men den kommer också att få en stor betydelse när det gäller att knyta ihop det sydeuropeiska och det nordeuropeiska järnvägssystemet och för att förbinda Padanien med östra Europa.

Tänker EU understryka, framför allt för den franska regeringen, att förbindelsen mellan Turin och Lyon utgör en prioritet för slutförandet av korridor 5, såsom flera gånger hävdats av den transportansvarige kommissionsledamoten?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(17 juli 2003)

Den franska regeringen har ännu inte officiellt yttrat sig om Lyon-Turin-projektet. På regeringens begäran lät ekonomi- och finansministeriet och transportministeriet göra en revision. Revisionen följdes i slutet av maj 2003 av en debatt i den franska nationalförsamlingen och senaten. På grundval av revisionens slutsatser och debatten kommer den franska regeringen i höst att fatta beslut om vilken prioritet som skall tillmätas projektet. I parlamentet, men också gentemot de franska myndigheterna, har kommissionen härvid vid flera tillfällen påpekat Lyon-Turin-projektets stora betydelse för återskapandet av en jämn fördelning mellan de olika trafikslagen på denna strategiskt viktiga trafikled, som knyter ihop Väst- och Östeuropa via Alperna och Italien. Detta stöd tar sig också uttryck i ett betydande ekonomiskt bidrag till planerade studier från budgeten för de transeuropeiska näten — med ett belopp på 100 miljoner euro för perioden 2001-2006.

Dessutom torde Lyon-Turin-projektet tillhöra de projekt som omfattas av kommissionens förslag om att öka samfinansieringskvoten med 20 %. Inom ramen för budgeten för de transeuropeiska näten skulle detta även kunna gagna gränsöverskridande järnvägsprojekt som övervinner naturliga hinder. Det ändrade förslaget (1) — ändringarna infördes efter omröstningen i samband med den första behandlingen i parlamentet i juli 2002 — ligger emellertid fortfarande hos rådet, och det är därför fortfarande oklart från och med när kvoten på 20 % kommer att gälla.

----

(1)  KOM(2003) 38 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/103)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1792/03

från Claude Moraes (PSE) till kommissionen

(28 maj 2003)

Ämne:   Konventet och principen om icke-diskriminering

Vad anser kommissionen om att inom ramen för konventet inbegripa principen om icke-diskriminering i EU:s nya konstitution?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(18 juli 2003)

Kommissionen anser att förbudet mot diskriminering på ett i stort sett tillfredsställande sätt har införts i konventets utkast till konstitution.

Vi hänvisar parlamentsledamoten till bland andra följande bestämmelser:

Kommissionen finner det dock beklagligt att konventet inte har föreslagit att alla beslut enligt artikel III:5 skall fattas med kvalificerad majoritet. Det faktum att enhällighet har behållits i första punkten i den artikeln kommer i framtiden att utgöra ett avsevärt hinder mot fastställande av lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning.

Vidare beklagar kommissionen att rasism och främlingsfientlighet inte ingår i uppräkningen av brottsområden i artikel III:167 i avsnitt 4 om straffrättsligt samarbete (del III i konstitutionsfördraget). Det är olyckligt att denna viktiga aspekt av EU:s insatser förlorar i synlighet och saknar en tydlig rättslig grund, trots att dessa avskyvärda företeelser är alltför vanligt förekommande i både dagens och morgondagens medlemsstater.

----

----

(2004/C 65 E/104)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1794/03

från Claude Moraes (PSE) till kommissionen

(28 maj 2003)

Ämne:   Programvarupatent

I samband med den senaste forskningen på detta område (1) har argument framförts om att ett patentsystem skulle kunna ligga till hinder för konkurrens och innovation. Detta argument grundar sig på idén om att innovation både är sekventiell (det vill säga att varje uppfinning bygger på tidigare uppfinningar) och kompletterande (det vill säga att fler uppfinnare innebär en större chans till upptäckt). Detta argument står därmed i strid mot det traditionella resonemanget kring ett patentsystem.

Håller kommissionen med om detta argument över huvud taget? Hur bemöter kommissionen detta argument i fråga om gemenskapspatentet?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(19 juni 2003)

Kommissionen känner till den forskning som James Bessen och Eric Maskin hänvisar till. Författarna till uppsatsen hävdar att de sekventiella och kompletterande inslagen är utmärkande för de branscher som sysslar med mjukvara och programvara. Detta är möjligt, men det står på inget sätt i strid med det traditionella resonemanget bakom patentsystemen. Dessa båda inslag förekommer nämligen i större eller mindre omfattning inom all innovation, även om graden av ömsesidigt beroende mellan uppfinningarna varierar kraftigt mellan sektorerna.

Kommissionen välkomnar all forskning som bidrar till diskussionen om patentskyddets omfattning och nytta, särskilt inom de högteknologiska sektorerna. Bessens och Maskins arbete på området är mycket intressant och den modell som de beskriver i sin uppsats är utan tvivel elegant och sofistikerad. Som alla andra modeller av det här slaget innehåller den emellertid förenklingar och man måste vara försiktig då man tillämpar resultaten av sådant arbete i verkliga situationer.

Efter omfattande samråd och diskussioner har kommissionen kommit till den slutsatsen att då det gäller mjukvaruuppfinningar finns det inte tillräckliga skäl för att motivera vare sig en omfattande utvidgning eller inskränkning av omfattningen av det som bör betraktas som patenterbart. Framför allt finns det få påtagliga bevis för den störande inverkan som patent enligt några påstås ha på innovationen. Därför innefattar förslaget till direktiv om datorrelaterade uppfinningar harmonisering och precisering av vissa delar av lagstiftningen, men det bygger huvudsakligen på nuvarande praxis. Förslaget till direktiv innehåller dock en bestämmelse om att kommissionen ska rapportera om direktivets eventuella effekter på innovation, konkurrenskraft och näringsliv.

Vad beträffar gemenskapspatentet är avsikten att skapa enhetliga rättigheter för hela gemenskapen som beviljas av Europeiska patentbyrån och tillämpas inom ramen för gemensamma gemenskapsregler. Det är i det här sammanhanget inte avsikten att ändra de grundläggande villkoren för patenterbarhet såsom de kommer till uttryck i Europeiska patentkonventionen och medlemsstaternas egen patentlagstiftning.

----

(1)  Sequential Innovation, Patents, and Imitation, av James Bessen och Erik Maskin, juli 2002, Harvard University och MIT.

----

----

(2004/C 65 E/105)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1809/03

från Anna Karamanou (PSE) till rådet

(2 juni 2003)

Ämne:   Irak — stora risker för civilbefolkningen p.g.a. odetonerade minor och plundringar

Enligt Human Rights Watch har antalet offer bland civilbefolkningen efter krigsslutet i Irak stigit enormt och blivit fler än under själva kriget. Detta beror främst på den stora mängden odetonerat krigsmateriel — minor, handgranater och annat explosivt materiel — som kvarlämnats i bostadsområden efter den irakiska militärledningens och kontrollstrukturens plötsliga sammanbrott, vilket ledde till att soldaterna flydde och lämnade utrustningen efter sig. Många av offren är barn som lekt med odetonerade vapen och fått svåra skador. Samtidigt fortsätter plundringarna, och krypskyttar som ger sig ut för att vara Baath-anhängare och försöker skapa instabilitet i landet, skadar och mördar många oskyldiga invånare. Dessutom pågår förstörande av oräkneliga viktiga handlingar på de irakiska offentliga myndigheterna. Enligt Amnesty International har brittiska soldater varit inblandade i massförstörelsen av handlingar om elförsörjningen vid kraftverk i Basra.

Samtidigt struntar de amerikanska styrkor som kontrollerar Irak i uppmaningar om minröjning och ökat antal patruller. Likaledes har internationella människorättsorganisationers efterlysning av en miniminivå på polisskyddet ignorerats.

Vilka åtgärder tänker rådet vidta för att se till att ockupations- och övervakningsstyrkorna i Irak respekterar internationella konventioner och skyddar den irakiska civilbefolkningen från dessa risker, som inte bara hotar deras hälsa och liv, utan även landets uppbyggnad?

Svar

(17 november 2003)

Rådet är överens med den ärade parlamentsledamoten om att frågan om odetonerade minor och annan övergiven ammunition utgör ett allvarligt hot mot befolkningen. Rådet är väl medvetet om att säkerhetssituationen i Irak för med sig stora svårigheter både för den irakiska befolkningen och för de i landet närvarande ockupationstrupperna vilka för närvarande är ansvariga för att upprätthålla säkerheten och skydda befolkningen. Europeiska rådet i Thessaloniki välkomnade förbättringen av den humanitära situationen men kände oro över den fortsätta utmaningen att sörja för civilbefolkningens säkerhet.

Rådet har emellertid ingen anledning till att tro att ockupationstrupperna inte skulle respektera förpliktelser och internationella avtal när det gäller skyddet av det irakiska folket.

----

----

(2004/C 65 E/106)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1828/03

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(2 juni 2003)

Ämne:   Icke erlagda böter och dragande av Grekland inför EG-domstolen

Kan kommissionen säga hur många gånger och i vilka fall Grekland har dömts till böter i EG-domstolen sedan 1994? Hur stort är det sammanlagda bötesbeloppet? Hur stor andel av dessa böter har Grekland ännu inte betalat? I hur många fall, och vilka, är Grekland på väg att dras inför EG-domstolen och när kommer detta att ske?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(16 juli 2003)

Grekland har bara fällts en gång i EG-domstolen enligt artikel 228 i EG-fördraget. Det var i målet C-387/97 som gällde okontrollerat slutligt omhändertagande av avfall i provinsen Chania på Kreta och avsaknad av planer för slutligt omhändertagande av avfall och farligt avfall. I domen den 4 juli 2000 (meddelad med stöd av artikel 228 i EG-fördraget) dömdes Grekland att betala ett vite på 20 000 euro för varje dag som gick utan att de åtgärder genomfördes som krävdes för att följa domen av den 7 april 1992 i mål C-45/91, kommissionen mot Grekland (dom meddelad med stöd av artikel 226 i EG-fördraget). Grekland blev tvunget att betala vitet på 20 000 euro om dagen för tiden från den 4 juli 2000 till den 26 februari 2001 (det datum då Grekland rättade sig efter domen), det vill säga totalt 5 400 000 euro. De grekiska myndigheterna betalade pengarna enligt förfalloplanen.

Kommissionen väckte en annan gång talan mot Grekland vid EG-domstolen med stöd av artikel 228 i EG-fördraget i ett ärende rörande underlåtenhet att följa EG-domstolens dom av den 23 mars 1995 (1). Talan väcktes vid EG-domstolen den 27 maj 1998 (mål C-197/98). Eftersom det direktiv som målet gällde genomfördes genom ett presidentdekret av den 23 juni 2000, drog kommissionen tillbaka sin talan den 3 augusti 2000 och målet avskrevs.

I tre andra ärenden hade kommissionen beslutat att väcka talan vid EG-domstolen enligt artikel 228 i EG-fördraget men eftersom medlemsstaten rättat sig efter EG-domstolens domar kunde ärendena avskrivas innan talan väcktes vid EG-domstolen.

Det gällde underlåtenhet att följa följande domar:

Idag pågår det alltså inget mål mot Grekland enligt artikel 228 i EG-fördraget.

Det pågår 22 mål mot Grekland vid EG-domstolen enligt artikel 226 i EG-fördraget. I sex av målen har kommissionen dragit tillbaka talan och avskrivningsbeslut är på väg. En översikt över de återstående 16 målen, med angivande av målnummer, vad saken gäller och hur långt förfarandet har kommit, kommer att skickas direkt till parlamentsledamoten och parlamentets sekretariat.

----

(1)  Mål C-365/93, underlåtenhet att anmäla genomförandebestämmelser för direktiv 89/48/EEG om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier.

----

----

(2004/C 65 E/107)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1847/03

från Luigi Vinci (GUE/NGL) till kommissionen

(3 juni 2003)

Ämne:   Efterlevnad av direktivet om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan i samband med konstruktionen av motortrafikvägen Milano-Bergamo-Brescia

I det direktiv om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan (1) som kommissionen nyligen har utarbetat fastställs det att det i samband med alla nya planer om konstruktion av nya stora transportinfrastrukturer skall göras en bedömning av samtliga genomförbara alternativ i syfte att välja den lösning som får så få miljökonsekvenser som möjligt. Det fastställs även att den befolkning, deras sammanslutningar och lokala myndigheter som kan komma att påverkas skall involveras genom att de underrättas om alla viktiga aspekter och genom att deras synpunkter inhämtas.

Rätten att få tillgång till handlingar och rätten att höras har ignorerats, och den ignoreras fortsättningsvis i samband med konstruktionen av motortrafikvägen Milano-Bergamo-Brescia (den sk. MIBEBRE-vägen), ett projekt som den italienska regeringen efterlyst. Den berörda befolkningen, deras sammanslutningar och de lokala myndigheterna har faktiskt endast fått den information som offentliggjorts i pressen.

Dessutom har pressens upplysningar hittills varit ytterst oroväckande, eftersom vägprojektet enligt dessa skulle störa eller förstöra kultur- och miljövärden, medräknat hela fyra regionala naturparker. En av dessa är den viktiga Naviglio Martesana-parken, som snart skall tas med på Unesco:s världsarvslista.

Anser kommissionen inte att det vore lämpligt att vidta åtgärder mot den italienska regeringen för att direktivet om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan och mer generellt de europeiska miljöbestämmelserna skall respekteras och genomföras i praxis i samband med Mibebre-projektet?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(17 juli 2003)

I artikel 13 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG av den 27 juni 2001 om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan fastställs att medlemsstaterna skall anta de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den 21 juli 2004.

Direktivet är därför inte tillämpligt ännu och Italien har ännu inte meddelat kommissionen de åtgärder som antagits för att uppfylla direktivet.

Förutom ovannämnda direktiv har den information som parlamentsledamoten angivit inte visat några specifika skäl för klagomål om tillämpningen av gemenskapens andra miljöbestämmelser om detta specifika fall. Mot bakgrund av ovanstående kan det därför för närvarande inte fastställas något brott mot gemenskapens miljölagstiftning.

----

(1)  Direktiv 2001/42/EG, EGT L 197, 21.7.2001, s. 30.

----

----

(2004/C 65 E/108)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1866/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(6 juni 2003)

Ämne:   Prisspridning

Kan kommission lämna siffror på prisspridningen inom Förenta staternas valutaunion jämfört med prisspridningen inom hela EU (såsom anges i rapporter om den inre marknaden), både i euroområdet och i de medlemsstater som inte infört euron?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(14 juli 2003)

I ett kommissionsdokument som publicerades 2001 (European Economy, Supplement A, No.7, juli 2001) jämfördes prisspridningen i EU och USA per produktgrupp 1998. Prisspridningen i USA var genomgående ungefär tre procentenheter lägre än i EU. Detta var alltså 1998, innan euron infördes. Slutsatsen i dokumentet var att det fanns utrymme för prisspridningen i EU att minska ytterligare och närma sig prisspridningen i USA. Enligt kommissionens beräkningar var prisspridningen i euroområdet bara marginellt lägre än i EU som helhet 1998.

Fördelat på sektorer rådde större spridning mellan bostadspriserna inom euroområdet än inom EU som helhet, men för alla andra produktgrupper var prisspridningen lägre i euroområdet än i EU.

Tabellen nedan innehåller uppgifter från dokumentet med tillägg av uppgifter om prisspridningen i euroområdet. De europeiska och amerikanska prisspridningsuppgifterna bygger på olika källor och är inte helt jämförbara (se anmärkningarna under tabellen). Kommissionen avser att uppdatera uppgifterna och analysera euroområdet närmare.

Prisspridning i EU, euroområdet och USA 1998 (1)

Amerikanska uppgifter för prisspridningen i 14 städer. EU-uppgifter för prisspridningen mellan de 15 medlemsstaterna. Uppgifterna om euroområdet från områdets 12 medlemmar.

De amerikanska uppgifterna är exklusive indirekta skatter. EU-uppgifterna har justerats för att utesluta moms och punktskatter.

De amerikanska uppgifterna är för individuella produkter. EU-uppgifterna bygger på närmast jämförbara produktgrupp från Eurostats uppgifter om köpkraftsparitet.

Utöver kommissionens undersökning finns det två nya undersökningar, där prisspridning i euroområdet och USA har jämförts med användning av en annan källa (Economist Intelligence Unit):

Den första av dessa undersökningar visade att prisspridningen för handelsvaror var högre i euroområdet (Grekland undantaget) än i USA 1999. Den andra undersökningen, som utfördes ett år senare, konstaterade att prisspridning för handelsvaror i euroområdet (Grekland undantaget) år 2001 låg nära nivån i USA. Båda undersökningarna kom fram till att prisspridningen för icke-handelsvaror var lägre i euroområdet (Grekland undantaget) än i USA. Båda undersökningarna bygger på uppgifter från tiden innan eurosedlar och -mynt infördes.

----

(1)  Prisnivåskillnaden mäts här som koefficient av variationen av deltagande medlemsstaters prisnivåer.

----

----

(2004/C 65 E/109)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1874/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(6 juni 2003)

Ämne:   Godkännande av prospekt

Kan kommissionen uppskatta den tid som för närvarande normalt krävs för ett prospekt, skuldebrev såväl som aktier, från ansökan till godkännande i respektive medlemsstat?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(30 juni 2003)

Kommissionen har inte försökt uppskatta hur lång tid som för närvarande krävs i varje medlemsstat från inlämnande till godkännande av prospekt som normalt behövs för skuldebrev samt för värdepappersprospekt. Kommissionen anser inte att en sådan genomsnittssiffra, ens på medlemsstatsnivå, skulle leda till några användbara slutsatser.

Sådana siffror skulle inte vara jämförbara eftersom godkännanderutinerna skiljer sig mellan de olika medlemsstaterna (i praktiken består granskningen av allt från en enkel kontroll av att ett dokument sänts till den behöriga myndigheten, utan läsning av dokumentet, till att prospektets tydlighet, objektivitet, riktighet och konsekvens kontrolleras på ett uttömmande sätt på alla informationspunkter, inklusive bokslutet). Dessa skillnader beror främst på olikheter mellan medlemsstaterna i fråga om nivån på det civilrättsliga och lagstadgade ansvaret.

På nationell nivå skiljer sig också den tid som behövs för granskningen för ett godkännande från fall till fall beroende framför allt på kvaliteten hos det inlämnade dokumentet, hur omfattande det är, dess innehåll, förmågan hos utfärdaren att utarbeta ett sådant dokument, dennes kunskaper om det nödvändiga förfarandet, ifall det finns ett tidigare godkänt prospekt, typen av erbjudanden (t.ex. initialt förstaer-bjudande eller frekvent utfärdande), vilka resurser den behöriga myndigheten förfogar över etc.

Kommissionen föreslog därför en lagstiftning som ger spelrum. Kommissionen har tillgodosett olika maximala tidsfrister för denna gransknings- och godkännandeprocess. Kommissionen avser att förhindra de behöriga myndigheterna från att införa onödiga förseningar på utfärdarna, men bör även ge de behöriga myndigheterna tillräckligt med tid att under alla eventuella omständigheter utföra sina uppgifter på ett korrekt sätt.

Innan kommissionen antog sitt ändrade förslag kontrollerades de olika maximala tidsfristerna för godkännande av ett prospekt och de olika maximala tidsfristerna som finns i flera medlemsstater beaktades. Kommissionen har även tagit hänsyn till det faktum att de planerade maximala tidsfristerna var kortare jämfört med fristerna i USA som är världens största kapitalmarknad. De föreslagna tidsfristerna är också kortare än de som finns i Belgien, Grekland, Spanien, Frankrike, Italien, Luxemburg, Österrike och Förenade kungariket. Maximitidsfristerna är dock för närvarande strängare i Tyskland, Nederländerna och Finland. I vissa medlemsstater (bl.a. Danmark, Irland, Portugal och Sverige) innehåller lagstiftningen inte någon definierad maximitidsfrist.

----

----

(2004/C 65 E/110)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1876/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(6 juni 2003)

Ämne:   Prospekt — antal emissioner

Skulle kommissionen kunna göra en uppskattning av antalet obligationsemissioner och den totala mängden värdepappersemissioner i belopp om 5 000 euro och lägre, 1 000 euro och lägre, 500 euro och lägre samt 100 euro och lägre?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(14 juli 2003)

Kommissionen har inte försökt att beräkna antalet obligationsemissioner eller den totala emissionsvolymen i valörer om 5 000 euro eller lägre, 1 000 euro eller lägre, 500 euro eller lägre och 100 euro eller lägre. Vi anser nämligen inte att en sådan beräkning gör det möjligt att dra några slutsatser om behovet av ett visst tröskelvärde för enskilda valörer.

Som bakgrund är det viktigt att komma ihåg att höga valörer för värdepapper infördes i syfte att dra en tydlig gräns mellan värdepapper som är avsedda för större professionella investerare och de som är avsedda för detaljistmarknaden.

Kommissionen känner till att det finns sifferuppgifter om befintliga obligationers enskilda valörer (från International Primary Market Association, siffror som också används av Fédération bancaire européenne).

Kommissionen anser emellertid att dessa siffror inte tillför någonting och detta av två skäl.

----

----

(2004/C 65 E/111)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1877/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(6 juni 2003)

Ämne:   Delegering av prospekt

Kan kommissionen uppskatta hur stor andel av de prospekt som godkändes i medlemsstaterna det senaste kalenderåret som godkändes direkt av behöriga myndigheter, och hur stor andel som godkändes av myndigheter såsom fondbörser eller förmedlare, till vilka uppgiften hade delegerats? Kan kommissionen uppskatta antalet klagomål beträffande ofullständiga uppgifter eller felaktigheter i prospekten i varje enskilt fall?

Svars från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(30 juni 2003)

Kommissionen har inte försökt uppskatta andelen prospekt som godkänts direkt av en behörig myndighet, och inte heller hur stor andel som godkänts av myndigheter av typen fondbörser eller intermediärer som blivit tilldelade denna uppgift. Under rådande situation är denna fråga varken tillämplig eller relevant i de flesta medlemsstaterna. Enligt vad kommissionen känner till finns det bara en specifik förordning i denna fråga i Österrike (revisorer och banker ansvarar för granskningen av prospekt efter delegering från fondbörsen).

Kommissionen har dock noggrant studerat karaktären hos de olika behöriga myndigheter som granskar och godkänner prospekt i samtliga medlemsstater. I Danmark, Tyskland, Grekland, Irland, Luxemburg, Österrike och Sverige ansvarar fondbörserna för granskningen av prospekt. Noteras bör dock att prospekt med erbjudanden om icke-börsnoterade värdepapper i dessa medlemsstater i allmänhet granskas av en annan behörig myndighet, vanligen ett offentligt organ.

Det är viktigt att notera att uppgiften att granska prospekt i Nederländerna nyligen överfördes från Euronext NV till den nya finansmarknadsmyndigheten och Irland planerar en liknande ändring.

Kommissionen har inte uppskattat antalet klagomål beträffande ofullständiga uppgifter eller felaktigheter med utgångspunkt i vilken typ av organ som ansvarar för prospektgranskningen. För det första anser kommissionen inte att antalet klagomål till behöriga myndigheter om saknad eller missledande information i prospekt skulle göra det möjligt för kommissionen att dra några intressanta slutsatser. För det andra anser kommissionen att kvaliteten på granskningen inte nödvändigtvis är kopplad till karaktären hos det organ som ansvarar för granskningen.

----

----

(2004/C 65 E/112)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1880/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(6 juni 2003)

Ämne:   Kapitalflöden mellan länderna i euroområdet

Kan kommissionen, med anledning av svaret på fråga E-1134/01 (1), undersöka omfattningen av bruttokapitalflödet (inte nettokapitalflödet) mellan länderna inom euroområdet sedan euron infördes, jämfört med föregående perioder, och uppge huruvida omfattningen av dessa flöden har ökat och, om så är fallet, med hur mycket?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(14 juli 2003)

Ökat kapitalflöde över gränserna kan bidra till ekonomisk tillväxt och effektivitetsvinster. Den gemensamma valutan har inte bara inneburit att växelkursriskerna försvunnit vid kapitalrörelser inom euroområdet, utan också stimulerat uppkomsten av en gemensam kapitalmarknad inom euroområdet. Detta har underlättat kapitalflödena inom euroområdet och det kan förväntas att euron har haft en positiv effekt på kapitalflödenas volym. Samtidigt finns det många andra faktorer som påverkar kapitalrörelserna, och det förefaller nästintill omöjligt att skilja ut just eurons inverkan på kapitalflödet genom att analysera kapitalflödet över tid. Så till exempel har konvergensen i de långfristiga räntesatserna inom euroområdet minskat incitamenten för investerare att diversifiera sina innehav med statsobligationer från olika länder i euroområdet (i slutet av 2002 hade skillnaden i avkastning på tyska tioåriga statsobligationer och på motsvarande värdepapper i andra euroländer minskat till mindre än 20 räntepunkter).

Ett annat problem är en tämligen bristfällig statistik. Det finns ingen enskild databas som innehåller fullständiga och aktuella uppgifter om alla euroområdets ekonomier. Beräkningar bygger mest på uppgifter om utländska direktinvesteringar, som mottas och offentliggörs av Eurostat och från uppgifter om betalningsbalanserna, särskilt kapitalbalanserna, som offentliggörs av nationella institutioner (till exempel nationella centralbanker).

Det finns uppgifter om utländska direktinvesteringar för de flesta av länderna i euroområdet fram till och med 2001 i Eurostats databas NewCronos, men för vissa länder finns bara uppgifter om investeringar i form av eget kapital och ”övrigt kapital” (lån mellan moder- och dotterbolag) tillgängliga (det vill säga uppgifter om återinvesterade vinster finns inte tillgängliga för en del medlemsstater). Jämförelserna nedan avser utländska direktinvesteringar i form av eget kapital. Man bör hålla i minnet att tolkningen av uppgifterna är något osäker, eftersom enskilda transaktioner (till exempel telekomfusioner och -förvärv över gränserna år 2000) har stor inverkan på medlemsstatsnivå. Om man likväl jämför flödet av utländska direktinvesteringar i form av eget kapital mellan enskilda medlemsstater och resten av euroområdet, kan vissa skillnader konstateras från tiden före och efter eurons införande.

De kvalitativa förändringarna mellan de tre sista åren i etapp II (1996-1998) och de första tre åren i etapp III (1999-2001) kan tyda på en viss ökning av kapitalflödet. I alla de länder som rapporterat har direktinvesteringarna i utlandet (det vill säga i andra länder i euroområdet) ökat, och samtidigt har direktinvesteringarna från andra länder i euroområdet ökat i alla länder utom Nederländerna och Finland. Bilden blir mindre klar om man jämför enskilda år.

Förändringar i utländska direktinvesteringar inom euroområdet (1996-2001) (2)

Ökningen av flödet av eget kapital inom euroområdet under de tre åren före och de tre åren efter införandet av den gemensamma valutan måste ses mot bakgrund av en starkt ökande fusions- och förvärvsfrekvens i världsekonomin under åren 1999 och 2000, vilket till exempel framgår av de årliga direktinvesteringsrapporterna från Förenta nationernas konferens för handel och utveckling (Unctad). Det är för tidigt att avgöra om det finns en koppling mellan de ökade kapitalflödena 1999 och 2000 och införandet av euron. Liknande förbehåll gäller för tolkningen av uppgifterna om en drastisk nedgång i antalet utländska direktinvesteringar i världen under 2001 (mer än 50 procent; alla uppgifter inom parentes från Unctad) och 2002 (cirka 27 procent). Minskningen av antalet utländska direktinvesteringar i euroområdet under 2002 (-16 procent) var mycket lägre än i till exempel USA (-75 procent) och Storbritannien (-67 procent), men det verkar svårt att koppla ihop detta med den gemensamma valutan, eftersom andra faktorer (till exempel redovisningsskandalerna i USA) också har bidragit.

Vad beträffar kapitalbalanserna finns det enstaka indikationer på skillnader i utveckling mellan euroområdets medlemsstater å ena sidan och enskilda medlemsstater och resten av världen å den andra:

----

(1)EGT C 261 E, 18.9.2001, s. 228.

(2)  Jämförelsen baseras vid behov på genomsnitt under perioden. Om det saknas uppgifter på en viss punkt har tillgängliga uppgifter använts för beräkningarna.

(3)  Totala direktinvesteringar.

(4)  Eget kapital och övrigt kapital.

----

----

(2004/C 65 E/113)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1881/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(6 juni 2003)

Ämne:   Utländska direktinvesteringar inom EU

Skulle kommissionen kunna uppdatera de belopp som gavs i svaret till fråga E-0033/02 (1) så att uppgifterna från senast tillgängliga år tas med? Den bör kunna tillhandahålla siffror som är jämförbara med dem som gavs beträffande Europeiska unionen och utländska direktinvesteringar inom EU (i diagram 12) i kommissionens rapport ”Ekonomisk reform: Rapport om produkt- och kapitalmarknadernas funktion i gemenskapen” (2). Kan kommissionen även tillhandahålla en serie som omfattar återinvesterad avkastning? Kan kommissionen dessutom ange beloppen för de enskilda EU-medlemsstater som ännu inte infört euron?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(17 juli 2003)

Som svar på parlamentsledamotens fråga översänder vi två tabeller direkt till honom själv och till parlamentets sekretariat. Där finns uppgifter om värdet av de utländska direktinvesteringarna i löpande priser mellan olika länder perioden 1996-2001, bland annat för alla medlemsstater som ännu inte tillhör euroområdet. Liksom förra året skiljer man på de medlemsstater som tillhör euroområdet och de som inte gör det, för att få fram statistiska uppgifter som är jämförbara med dem i tabell 12 i kommissionens rapport ”Ekonomisk reform: Rapport om produkt- och kapitalmarknadernas funktion i gemenskapen”.

I tabell 1 ges uppgifter om värdet i löpande priser av de utländska direktinvesteringarna utom återinvesterade vinstmedel (det är den standardmetod som används i Eurostats årsrapporter och i Cardiffrapporten).

I tabell 2 ges uppgifter om värdet i löpande priser av de utländska direktinvesteringarna inklusive återinvesterade vinstmedel. För några enskilda länder fattas uppgifter för flera år. Sekretess-, metod- och tidsproblem har gjort att de inte har varit i stånd att ge detaljerade uppgifter, särskilt när det gäller återinvesterade vinstmedel. När det så småningom kommer en förordning om medlemsstaternas skyldighet att lämna information om betalningsbalansen, blir det lättare att få fram siffror för de utländska direktinvesteringarna, eftersom den nuvarande ”gentlemen's agreement” mellan medlemstaterna och kommissionen då ersätts av lagstiftning.

I båda tabellerna betyder ”Extra EU 15” hela världen utom de femton medlemsstaterna.

För enhetlighetens skull är nästan alla uppgifter utflöden registrerade hos investeraren. Det enda undantaget är direktinvesteringsflödena från övriga världen, där man använder de inflöden som registrerats hos mottagaren.

----

(1)EGT C 160 E, 4.7.2002, s. 171.

(2)  KOM(2001) 736 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/114)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1884/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(6 juni 2003)

Ämne:   Handelsintensitet inom euroområdet

Skulle kommissionen kunna göra en bedömning av förhållandet mellan ökad handel och ökad BNP i samtliga medlemsstater och ange huruvida det sedan eurons införande den 1 januari 2002 ännu går att utläsa någon effekt på handelns andel av BNP-ökningen i de medverkande medlemsstaterna, jämfört med de medlemsstater som inte ingår i euroområdet?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(16 juli 2003)

Kommissionen har tidigare analyserat vilken inverkan den inre marknadens upprättande har haft på handel och bruttonationalprodukt, men vi har inte uppdaterat beräkningarna på senare tid.

Kommissionen har visserligen inte särskilt beräknat hur eurons införande har påverkat handeln, men ett antal undersökningar tyder på att införandet av den gemensamma valutan har lett till en betydande handelsökning, vilket vi angav i svaret på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-1883/03 (1).

----

(1)EUT C 58 E, 6.3.2004, s. 106.

----

----

(2004/C 65 E/115)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1919/03

från Herbert Bösch (PSE) till kommissionen

(12 juni 2003)

Ämne:   Utfrågning av de berörda tjänstemännen i Euro stat-affären

1 en skrivelse av den 19 mars 2003 informerade generaldirektören för OLAF de franska rättsliga myndigheterna om att högt uppsatta tjänstemän vid Eurostat eventuellt varit inblandade i bedräglig verksamhet.

Enligt en förklaring från kommissionen till Eurostat (IP 03/709) av den 19 maj 2003 har de tjänstemän som omtalas i OLAF-ärendet överhuvudtaget ännu inte hörts av OLAF angående de anklagelser som är riktade mot dem.

Kan kommissionen meddela på vilket sätt detta är förenligt med artikel 4 i kommissionens beslut av den 2 juni 1999 om villkor och närmare bestämmelser för interna utredningar för att bekämpa bedrägerier, korruption och all annan olaglig verksamhet, med tanke att denna artikel föreskriver att sådana utfrågningar måste genomföras innan OLAF drar slutsatser i vilka de berörda tjänstemännen namnges?

Endast om det av utredningstekniska skäl är nödvändigt med absolut sekretess och om utredningen faller under en nationell rättslig myndighets befogenheter är det enligt artikel 4 i detta beslut möjligt att skjuta upp utfrågningen, efter överenskommelse med kommissionens ordförande respektive generalsekreterare.

Kan kommissionen meddela när och av vem beslutet att skjuta upp utfrågningen av de berörda personerna fattades och vad detta beslut grundades på?

Kan kommissionen meddela när, av vem och i vilken form kommissionens generalsekreterare informerades om att OLAF kopplat in de rättsliga myndigheterna i Paris?

Kan kommissionen meddela när, av vem och i vilken form kommissionens ordförande informerades om detta?

Kan kommissionen dessutom meddela när, av vem och i vilken form denna information gick ut till kommissionens vice ordförande med ansvar för disciplinära frågor, kommissionsledamoten med ansvar för bedrägeribekämpning samt kommissionsledamoten med ansvar för Eurostat?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(4 september 2003)

De frågor som parlamentsledamoten tar upp har redan diskuterats av budgetkontrollutskottet vid ett möte den 17 juni 2003, men kommissionen vill i alla fall ge exakta svar på dem.

I enlighet med artikel 4 första stycket i kommissionens beslut 1999/396/EG, EKSG, Euratom av den 2 juni 1999 om villkor och närmare bestämmelser för interna utredningar för att bekämpa bedrägerier, korruption och all annan olaglig verksamhet som kan skada gemenskapernas intressen (1) får det efter utredningen inte dras några slutsatser om en namngiven ledamot, tjänsteman eller anställd inom kommissionen, utan att den berörde har givits möjlighet att yttra sig över alla uppgifter som rör honom. Så vitt kommissionen vet har OLAF:s (Europeiska byrån för bedrägeribekämpning) utredning ännu inte avslutats. Med beaktande av de omständigheter som förelåg då uppgifterna överlämnades till åklagaren i Paris krävs det enligt artikel 4 i kommissionens beslut av den 2 juni 1999 inte att tjänstemän hörs. OLAF meddelade kommissionen den 12 maj 2003 att de uppgifter som överlämnades endast gällde de yttre aspekterna av utredningen.

Första gången OLAF meddelade kommissionen (generalsekreteraren) om att man höll på med en utredning om datashopparna var den 3 april 2003. Vid detta tillfälle lämnades inga uppgifter om vad man kommit fram till. OLAF uppgav att tjänstemän kan vara inblandade, men avslöjade inte deras namn, och sade vidare att man för att bevara absolut sekretess och härigenom skydda utredningen inte skulle involvera de berörda parterna i utredningen samt att ärendet hade hänskjutits till åklagaren i Paris. OLAF har därför fattat eventuella beslut om att skjuta upp hörandet av tjänstemännen på grundval av de befogenheter som denna byrå har enligt förordningen.

Den 22 april 2003 bad OLAF rättstjänsten att väcka talan mot X vid åklagarmyndigheten i Paris, i avsikt att få gottgörelse för ett belopp motsvarande hela den ekonomiska förlusten. OLAF sände en kopia av detta meddelande till generalsekretariatet den 8 maj 2003.

Den 29 april 2003 upplyste generalsekreteraren i förtroende chefen för ordförandens kansli om de uppgifter som fanns tillgängliga vid denna tidpunkt.

Den 14 maj 2003 underrättade generalsekreteraren cheferna för Romano Prodis, Neil Kinnocks, Pedro Solbes och Michaele Schreyers kanslier, liksom chefen för rättstjänsten, eftersom OLAF den 12 maj 2003 hade meddelat att generalsekreteraren från och med den dagen kunde använda de uppgifter han hade fått. Kanslicheferna informerade kommissionsledamöterna samma dag.

----

(1)EGT L 149, 16.6.1999.

----

----

(2004/C 65 E/116)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1926/03

från Roberto Bigliardo (UEN) till kommissionen

(13 juni 2003)

Ämne:   Riktnumret ”709”

I Italien håller fenomenet med telefonräkningar som avser Internetuppkopplingar via riktnumret 709 (anslutning med betalning utanför avtalet) på att ruinera många familjer.

Fenomenet berör många brukare som påtalar att de aldrig frivilligt har anslutit sig till Internet med det aktuella riktnumret. Detta sker genom en så kallad ”dialer” som kan koppla ifrån den anslutning som normalt används av brukaren för att automatiskt ansluta brukarens modem till en dator eller server som tillhör företag som levererar Internettjänster med tillträde genom betalning. Dessa har sitt säte och sin skattemässiga och logistiska hemvist utanför Italien.

Användaren blir medveten om uppkopplingen först när telefonräkningen kommer.

Kommissionen ombeds därför besvara följande frågor:

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(23 juli 2003)

Frågeställaren tar upp kostnaderna för Internettillgång via förval 709, som tas ut utan abonnentens godkännande. Det verkar som om denna tjänst tillhandahålls utanför de standard-avtalsregler som överenskommits mellan abonnenten och tjänsteleverantören.

----

(1)EGT L 95, 21.4.1993.

(2)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/22/EG av den 7 mars 2002 om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster, EGT L 108, 24.4.2002.

(3)  KOM(2003) 356 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/117)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1950/03

från Daniel Cohn-Bendit (Verts/ALE) och Monica Frassoni (Verts/ALE) till kommissionen

(13 juni 2003)

Ämne:   Eurostat

Eurostat har stora problem med att hantera externa kontrakt. Kan kommissionen mot bakgrund av detta lägga fram en åtgärdsplan för att se till att intressekonflikter inte förekommer då kontrakt tilldelas?

Kan kommissionen presentera en tidsplan för de administrativa och disciplinära åtgärder som kommissionen avser vidta för att förbättra förfarandena och säkerställa att ansvar tas?

Vilka åtgärder har kommissionen för avsikt att vidta för att se till att rekommendationerna i revisionsberättelser tillämpas och att information om resultaten ges till rätt nivå i syfte att ange vem som är ansvarig för en specifik åtgärd eller vem som har brustit i att vidta åtgärder?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(8 september 2003)

----

(1)  Rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget, EGT L 248, 16.9.2002.

----

----

(2004/C 65 E/118)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1964/03

från Proinsias De Rossa (PSE) till kommissionen

(13 juni 2003)

Ämne:   Förfaranden enligt artikel 226 i EG-fördraget på grund av åsidosättande av artikel 292 i EG-fördraget

Kan kommissionen göra en förteckning över samtliga åtal som väckts mot medlemsstater under de senaste fem åren i enlighet med artikel 226 i EG-fördraget på grund av åsidosättande av artikel 292 i fördraget, där det fastställs att medlemsstaterna förbinder sig att inte lösa tvister om tolkningen eller tillämpningen av detta fördrag på annat sätt än som bestämts genom fördraget?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(16 juli 2003)

Under de senaste fem åren har kommissionen inlett två överträdelseförfaranden för underlåtenhet att följa artikel 292 i EG-fördraget. Överträdelseförfarandena gällde Irland. För ytterligare upplysningar i frågan hänvisar kommissionen till vårt svar på parlamentsledamotens muntliga fråga H-0256/03 vid frågestunden under parlamentets sammanträdesperiod i maj 2003 (1).

----

(1)  Skriftligt svar, 13.5.2003.

----

----

(2004/C 65 E/119)

SKRIFTLIG FRÅGA P-1994/03

från Pietro-Paolo Mennea (PPE-DE) till kommissionen

(10 juni 2003)

Ämne:   TV-rättigheter

I medlemsstaterna utgör idrottsklubbarna som anordnar de sportevenemang som visas på TV inte samma juridiska personer som idrottsförbunden i vilka de ingår.

Artikel 27 i det betänkande om idrott som antogs av parlamentet den 7 september 2000 (A5-0208/2000) kräver parlamentet att ”försäljningen av TV-rättigheter skall ske i enlighet med konkurrensrätten och att utnyttjanderätten ges till företag som är beredda att ta de risker det innebär att arrangera ett idrottsevenemang” samt att ”tilldelningen av TV-rättigheter sker i enlighet med kriterierna för insyn”.

Försäljning av TV-rättigheter till sportevenemang utgör en ekonomisk verksamhet och skall därför underkastas gemenskapens konkurrenslagstiftning.

EU har vid ett flertal tillfällen slagit fast att TV-rättigheterna skall tillfalla de juridiska personer som påtar sig ansvaret för de ekonomiska riskerna med företaget och därmed också konkursrisken.

Kommissionen uppmanas mot denna bakgrund att klargöra hur den avser se till och bestyrka att försäljning och överlåtelse av TV-rättigheter för sportevenemang i medlemsstaterna, särskilt friidrottstävlingar, sker i enlighet med konkurrenslagstiftningen. Kommissionen uppmanas vidare förklara hur den avser se till att TV-rättigheterna tillfaller idrottsklubbarna, som påtar sig bördan att anordna idrottsevenemanget i fråga, och inte idrottsförbunden, som inte påtar sig detta ansvar, samt att sådana överlåtelser sker i enlighet med kriterierna för insyn.

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(10 juli 2003)

Kommissionen håller med parlamentsledamoten om att försäljning av TV-rättigheter för idrottsevenemang är en ekonomisk verksamhet som omfattas av gemenskapens konkurrenslagstiftning.

Försäljningen av TV-rättigheter för friidrottsevenemang skulle därför också kunna omfattas av konkurrenslagstiftningen. När det gäller den fråga som tas upp, det vill säga tilldelningen av TV-rättigheter till idrottsföreningar som tar risken att anordna sådana evenemang, måste följande noteras: enligt artikel 295 i EG-fördraget ingriper EG-rätten inte på något sätt i egendomsordningen.

När det gäller utövandet av TV-rättigheter för friidrottsevenemang och förenligheten med gemenskapens konkurrensregler pågår för närvarande inget förfarande vid kommissionen, varken till följd av ett klagomål eller egna undersökningar om denna idrottstyp.

----

----

(2004/C 65 E/120)

SKRIFTLIG FRÅGA E-1999/03

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(16 juni 2003)

Ämne:   Utsläpp av clophen (PCB) i centrala Aten

Enligt uppgifter i grekisk press har universitet på Kreta gjort en undersökning som visar att en anläggning som tillhör det grekiska elverket (DEI) och som ligger i finansdepartementets källare i centrala Aten släppt ut clophen (PCB), ett ämne som används som isoleringsmedel i bland annat transformatorer och kondensatorer. Det är känt att detta ämne är ytterst farligt och cancerframkallande, och enligt välrenommerade medicinska tidskrifter kan det framkalla störningar i nervsystemet hos foster och rubbningar i det endokrina systemet.

Det bör framhållas att det inte är första gången som det talas om utsläpp av clophen från en av DEI:s anläggningar i Grekland, men i fallet med det grekiska finansdepartementets lokaler rör det sig om koncentrationer av ämnet som är 9 000 (!) gånger högre än de normala för Atens luft.

Används clophen i andra länder inom EU? Vilka uppgifter har kommissionen fått av de grekiska myndigheterna om ovanstående incident, som universitetet på Kreta alltså lyckades registrera mitt i centrala Aten? Har kommissionen några uppgifter om liknande incidenter i Grekland under de senaste tio åren?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(17 juli 2003)

Kommissionen antar att frågan allmänt gäller PCB, eftersom Clophen är en handelsbenämning för PCB-föreningar på marknaden. Bestämmelser om begränsning av användning av PCB fastställs i rådets direktiv 85/467/EEG av den 1 oktober 1985 om ändring för sjätte gången (PCB/PCT) av direktiv 76/769/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar) (1). Enligt rådets direktiv 96/59/EG av den 16 september 1996 om bortskaffande av polyklorerade bifenyler och polyklorerade terfenyler (PCB/PCT) (2) skall dekontaminering och/eller bortskaffande av utrustning med en PCB-volym på mer än 5 kubikdecimeter (dm3) utföras senast före utgången av år 2010. För närvarande används därför fortfarande viss utrustning innehållande PCB i medlemsstaterna.

Den 16 juni 2003 föreslog kommissionen att unionen skulle ratificera två internationella avtal om långlivade organiska föroreningar (POP). Bland de tolv förtecknade POP-föroreningarna återfinns även PCB. Dessa internationella avtal, Stockholmskonventionen och FN/ECE:s (FN:s ekonomiska kommission för Europa) protokoll om POP-föroreningar, syftar till en utfasning av de giftigaste kemikalierna genom begränsning av produktion, användning, import, export, utsläpp och bortskaffande. Samtidigt lade kommissionen fram ett förslag till förordning för att uppfylla de EU:s skyldigheter enligt de internationella avtalen och påskynda unionens ratificering av dem (se http://europa.eu.int/comm/environment/pops/index_en.htm).

Kommissionen informeras generellt inte om PCB-olyckor och har inte heller i detta särskilda fall eller i samband med någon tidigare, liknande olycka kontaktats av de grekiska myndigheterna.

----

(1)EGT L 269, 11.10.1985.

(2)EGT L 243, 24.9.1996.

----

----

(2004/C 65 E/121)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2003/03

från Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) till kommissionen

(16 juni 2003)

Ämne:   Fri rörlighet för eurosedlar

Den fria rörligheten för eurosedlar har sedan den först infördes stött på hinder, väntat men inte desto mindre besvärande och oroande. Det gäller vissa sedlar, framför allt från 100 euro och uppåt, vars rörlighet har begränsats.

”Vi tar inte emot sedlar från 100 euro och uppåt”, står det på många skyltar i affärer och inrättningar öppna för allmänheten.

Kan kommissionen ange om det finns några bestämmelser om möjligheten att inte acceptera eurosedlar, i någon av dess valörer. Om så inte är fallet, kan de personer som önskar betala utförda tjänster med dessa sedlar, använda sig av rättsliga medel för att bemöta de åtgärder som begränsar rörligheten för vissa eurosedlar?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(23 juli 2003)

Enligt artikel 106.1 tredje meningen i EG-fördraget och artikel 10 i rådets förordning (EG) nr 974/98 av den 3 maj 1998 om införande av euron (1) är alla eurosedlar lagligt betalningsmedel. Medan förordningen inför en begränsning (se artikel 11) av hur många mynt en person behöver ta emot, finns det inga ytterligare regler om sedlar. De olika sedelvalörerna har fastställts i ett beslut från ECB-rådet. Det saknas en EG-rättslig definition av begreppet lagligt betalningsmedel och det måste därför tolkas utifrån nationella regler och praxis.

Det finns ingen europeisk lagstiftning som gör att man kan ingripa mot vägran att ta emot vissa sedlar. Andra bestämmelser kan gälla enligt penning- och civillagstiftningen i medlemsstaterna.

----

(1)EGT L 139, 11.5.1998.

----

----

(2004/C 65 E/122)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2072/03

från Brigitte Langenhagen (PPE-DE) till kommissionen

(24 juni 2003)

Ämne:   Föreskrifter om besättningarna på fartyg

Till följd av den nationella lagstiftningen i Danmark om den nationella handelsflottan kan till exempel inte en tysk befälhavare få anställning på ett fartyg som seglar under dansk flagg. Detta leder för sjömännens del till en avsevärd inskränkning av den fria rörligheten för arbetstagare vilken finns inskriven i de europeiska fördragen. För många europeiska sjömän, framför allt sådana som kommer från länder med små handelsflottor, blir den enda utvägen att ta anställning på fartyg som seglar under bekvämlighetsflagg med allt vad detta innebär av förlust av anseende och sämre arbets- och lönevillkor.

I anledning av detta ber jag kommissionen besvara följande frågor:

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(29 augusti 2003)

Kommissionen skulle vilja lämna följande information:

----

(1)EGT C 301 E, 5.12.2002.

(2)  Mål C-405/01, Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española mot Administración del Estado, och mål C-47/02, Albert Anker mot Förbundsrepubliken Tyskland, generaladvokaten lämnade sina slutsatser i båda målen den 12 juni 2003.

(3)  KOM(1989) 266, EGT C 263, 16.10.1989 - KOM(1991) 483, EGT C 19, 25.1.1992.

----

----

(2004/C 65 E/123)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2082/03

från Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE) till rådet

(24 juni 2003)

Ämne:   Turkiska kränkningar av grekiskt luftrum och säkerheten för invånarna kring Egeiska havet

Under ett besök som jag nyligen gjorde på de två öarna Samos och Ikaria nära den turkiska gränsen lade jag märke till invånarnas starka oro över de kontinuerliga och provocerande kränkningar av grekiskt luftrum över Egeiska havet som turkiska stridsflygplan gör sig skyldiga till och de följder dessa har för invånarnas tillvaro och säkerhet och för turistverksamheten i området.

Efter att två turkiska stridsflygplan av typen F-16 nyligen provocerat ett flygplan från Olympic Airways (på sträckan Aten-Istanbul) stiger nu oron.

Vad anser rådet om Turkiets uppträdande och vilka omedelbara åtgärder tänker rådet vidta för att få ett slut på de turkiska överträdelserna?

Vilka åtgärder tänker rådet vidta för att garantera säkerheten för europeiska medborgare, vare sig de är invånare eller besökare i området kring Egeiska havet, och för att säkerställa normala och fredliga förhållanden i hela regionen?

Svar

(17 november 2003)

----

----

(2004/C 65 E/124)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2097/03

från Paul Lannoye (Verts/ALE) till kommissionen

(25 juni 2003)

Ämne:   Kungariket Belgien — federala enheter — regionen Vallonien — finansiella åtaganden utanför budgeten

I en presskommuniké den 3 april 2003 meddelade den vallonska regeringen att den antagit en ny finansieringsplan för utvecklingen av de vallonska flygplatserna. Den vallonska regeringen gav härigenom sitt godkännande till den dubbla finansieringsplan som lades fram i samband med det vallonska flygplatsbolagets (Sowaer, SA) styrelsemöte den 20 mars 2003. Sowaer är ett allmännyttigt bolag som har i uppdrag att ansvara för att utveckla infrastrukturerna vid de vallonska flygplatserna samt genomföra och finansiera kompletterande miljöåtgärder till förmån för de boende i närheten (uppköp och isolering av fastigheter). Denna dubbla finansieringsplan gör det möjligt att konstatera att den totala kostnaden för de vallonska flygplatsåtgärderna kommer att uppgå till 754,7 miljoner euro fram till 2024 och att dessa belopp inte kommer att finansieras via budgeten för den vallonska regionen utan genom lån som till större delen skall återbetalas från 2009 och 2015. De ovan redovisade uppgifterna visar tydligt att det är fråga om utgifter utanför budgeten som uppgår till mer än 750 miljoner euro.

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(4 augusti 2003)

I vilken utsträckning underskott och skuldsättning i den offentliga sektorn är av relevans för stabilitets- och tillväxtpakten definieras i protokollet om förfarandet vid alltför stora underskott och rådets förordning (EG) nr 3605/93 av den 22 november 1993 (4), i dess ändrade lydelse (5), genom korshänvisningar till det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet i gemenskapen (ENS 95). Enligt protokollet utgörs den relevanta sektorn av ”hela den offentliga sektorn, dvs. centrala, regionala och lokala myndigheter samt sociala trygghetssystem — med undantag av kommersiell verksamhet ...”.

Den offentliga sektorn definieras alltså på institutionell, och inte på funktionell basis. Således omfattas endast enheter vars grundläggande uppgift är att tillhandahålla icke-kommersiella tjänster eller omfördela resurser. De statsägda enheter som sysslar med kommersiell verksamhet, till exempel offentliga företag, ingår därmed inte i den offentliga sektorn, utan klassificeras som finansiella eller icke- finansiella företag.

Enligt de belgiska nationalräkenskaperna, som sammanställs enligt ENS-bestämmelserna, är det vallonska flygplatsbolaget (Sowaer, SA) ett icke-finansiellt företag som inte omfattas av den offentliga sektorn. Därför har Sowaers investeringar ingen direkt inverkan på det belgiska underskottet i de offentliga finanserna, och Sowaers finansiella åtaganden påverkar inte den offentliga sektorns skuldsättning. Bidrag, kapitalöverföringar och andra eventuella former av stöd från den belgiska staten till Sowaer räknas dock som offentliga utgifter, som ökar underskottet och skuldsättningen i den offentliga sektorn.

----

(1)EGT C 236, 2.8.1997, s. 1.

(2)EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

(3)EGT L 209, 2.8.1997, s. 6.

(4)EGT L 332, 31.12.1993.

(5)  Rådets förordning (EG) nr 475/2000 av den 28 februari 2000 om ändring av förordning (EG) nr 3605/93 om tillämpningen av det protokoll om förfarandet vid alltför stora underskott som är fogat till Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, EGT L 58, 3.3.2000.

----

----

(2004/C 65 E/125)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2126/03

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(25 juni 2003)

Ämne:   Obligatoriska grundläggande banktjänster för alla EU-medborgare

I Belgien kommer lagen om grundläggande banktjänster att träda i kraft i september 2003. Därefter måste var och en som vill öppna ett bankkonto ha rätt att hos en valfri bank göra det för högst 12 euro per år. I utbyte för detta skall banken erbjuda ett antal minimitjänster. Lagstiftaren i Belgien har ansett detta nödvändigt, bland annat för att bankerna fortfarande vägrat att låta åtskilliga mindre bemedlade personer bli kunder. Detta innebär att de berörda personerna uteslutits från den moderna betalningstrafik som anses vara normal.

Känner kommissionen till detta belgiska initiativ och överväger kommissionen utgående från denna kännedom att införa ett sådant, socialt värdefullt initiativ på europeisk nivå så att alla medborgare i unionen kan vänta sig ett minimimått av tjänster från bankernas sida så att de fortsättningsvis kan delta i den moderna betalningstrafiken? Om så är fallet: vilka initiativ ämnar kommissionen vidta? Om inte: vilka argument vill kommissionen då anföra för att inte genomföra en sådan åtgärd?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(31 juli 2003)

Kommissionen känner till den belgiska lagen som föreskriver att grundläggande banktjänster skall finnas nationellt tillgängliga.

Frågan om tillgången till grundläggande banktjänster är en viktig fråga, men kommissionen planerar inte att föreslå en rättsakt om införande av en liknande skyldighet för finansbranschen i hela EU. Frågan diskuterades vid ett seminarium som kommissionen anordnade i februari 2001. Idén om grundläggande banktjänster togs dock inte upp i kommissionens grönbok om tjänster i allmänhetens intresse från maj 2003 (1).

Enligt tillgängliga uppgifter varierar medlemsstaternas ekonomiska och sociala infrastruktur och därmed också deras inställning till grundläggande banktjänster. Med andra ord är detta en fråga som bäst lämpar sig för reglering på medlemsstatsnivå.

I avsaknad av harmonisering får medlemsstaterna införa eller behålla lagar av det slag som Belgien har infört under förutsättning att de nationella bestämmelserna är förenliga med de allmänna principerna i EG-fördraget och iakttar kravet på proportionalitet och förbudet mot diskriminering.

----

(1)  KOM(2003) 270 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/126)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2163/03

från Joan Vallvé (ELDR) till kommissionen

(30 juni 2003)

Ämne:   Relationerna mellan EU och Irak

Den katalanska fotbollsfederationen hade planerat att Kataloniens och Iraks landslag skulle mötas i en internationell vänskapsmatch den 25 juni i Barcelona. Målet med matchen var enligt federationens ordförande att bidra till att uppbringa medel för återuppbyggnaden av Irak, som ödelagts av kriget.

Enligt massmedierna har den spanska utrikesministern inte beviljat visum för de irakiska spelare som skulle spela i matchen i Barcelona.

Jag skulle vilja veta om Europeiska kommissionen planerar att ta reda på varför den spanska regeringen valt att förhindra denna fotbollsmatch mellan Katalonien och Irak, som utan tvivel skulle ha bidragit till att förbättra relationerna och den ömsesidiga förståelsen mellan européer och irakier.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(3 september 2003)

Kommissionen delar parlamentsledamotens positiva inställning till det vänskapliga idrottsutbytet i fråga och dess syften.

Kommissionen måste emellertid påminna om att de beslut som fattats om villkoren för tredjelandsmedborgares inresa i Schengen-länderna (1) faller under de berörda nationella myndigheternas ansvarsområde, som alltså uttalar sig om grunden för de tillämpliga bestämmelserna i Schengen-regelverket.

Den medborgare som vill beviljas inresa för en vistelse på högst tre månader på Schengen-ländernas territorium måste uppfylla de villkor för inresa som anges i artikel 5 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet (2). För detta ändamål måste sökanden inneha en giltig resehandling och i förekommande fall kunna uppvisa dokument som bevisar syftet med och villkoren för den planerade vistelsen. Vidare får larm inte ha utgått i syfte att förvägra sökanden inresa och sökanden får inte anses vara ett hot mot allmän ordning, nationell säkerhet eller de internationella förbindelserna för något av Schengen-länderna. När det gäller de tredjelandsmedborgare som är skyldiga att inneha visering enligt förordning (EG) nr 539/2001 (3), görs kontrollen av att inresevillkoren uppfylls redan på ett tidigt stadium när visumansökan behandlas. Om det konstateras att något av villkoren för inresa inte har uppfyllts, medför detta i princip att sökanden får avslag på sin begäran om Schengen-visum. I exceptionella fall kan ett Schengen-land, om det bedömer det som nödvändigt, göra avsteg från denna princip på grund av humanitära skäl, nationellt intresse eller internationella åtaganden. I detta fall utfärdas ett visum vars giltighet är begränsat till detta lands territorium.

När det gäller det särskilda fall som parlamentsledamoten tar upp har kommissionen inga uppgifter om vilka omständigheter eller motiv som ligger till grund för ett beslut om att neka irakiska idrottsmän inresa. Med hänsyn till den självbestämmanderätt, grundad på Schengen-regelverket, som de spanska myndigheterna har när de behandlar en visumansökan, anser kommissionen att det inte krävs att den gör några ytterligare utredningar eller inleder några förfaranden i detta ärende.

----

(1)  Alla medlemsstater, utom Irland och Förenade kungariket, liksom Island och Norge.

(2)EGT L 239, 22.9.2000.

(3)  Rådets förordning (EG) nr 539/2001 av den 15 mars 2001 om fastställande av förteckningen över tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav, EGT L 81, 21.3.2001. Irak återfinns i förordningens bilaga I, som innehållar en förteckning över de tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering.

----

----

(2004/C 65 E/127)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2171/03

från Johanna Boogerd-Quaak (ELDR) till rådet

(30 juni 2003)

Ämne:   Stöd för landsbygdens utveckling

Kan rådet besvara följande frågor mot bakgrund av Europaparlamentets resolution av den 5 juni 2003 om förslaget till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 1257/1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden, och om upphävande av förordning (EG) nr 2826/2000 samt med kännedom om Europaparlamentets yttrande beträffande punkt 1?

Svar

(17 november 2003)

----

----

(2004/C 65 E/128)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2208/03

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(2 juli 2003)

Ämne:   Märkning av ägg med ”frigående”

Kan kommissionen ange vilka minimikrav som måste uppfyllas för att ägg skall kunna förses med märkningen ”frigående”?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(1 augusti 2003)

I kommissionens förordning (EEG) nr 1274/91 av den 15 maj 1991 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 1907/90 om vissa handelsnormer för ägg (1) fastställs de krav som ägg måste uppfylla för att få märkas som ”ägg från utehöns”.

Bilaga III till förordning (EG) nr 1274/91 lyder på följande sätt:

----

(1)EGT L 121, 16.5.1991.

----

----

(2004/C 65 E/129)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2213/03

från Marco Pannella (NI) till rådet

(2 juli 2003)

Ämne:   Internering under omänskliga och förödmjukande förhållanden i kubanska fängelser av 75 kubanska systemkritiker som dömdes i en summarisk rättegång i april 2003, och särskilt målet mot Martha Beatriz Roque Cabello

Rådet ombeds beakta följande:

Kan rådet, mot denna bakgrund, besvara följande frågor:

Svar

(17 november 2003)

Rådet är medvetet om att förhållandena och hälsoläget för vissa politiska fångar på Kuba ger anledning till oro och har därför gjort diverse framställningar, varvid man har begärt att samtliga politiska fångar omedelbart skall friges samt att de under mellantiden inte skall få lida i onödan och utsättas för omänsklig behandling. Till stöd för denna linje har åtgärder vidtagits, särskilt den 26 mars då den lokala trojkan i Havanna gjorde en framställning för att uttrycka allvarlig oro över de kubanska myndigheternas fängslande av dussintals kubanska dissidenter. Den 5 juni gjorde EU ett andra uttalande om Kuba och uttryckte allvarlig oro över brotten mot oppositionens mänskliga rättigheter samt uppmanade återigen de kubanska myndigheterna att omedelbart frige alla politiska fångar. EU begärde vidare att fångarna inte utsätts för omänsklig behandling och att Röda korsets rätt till tillträde garanteras. Den 1 augusti gjorde EU:s ordförandeskap i Rom en tredje, särskild framställning till Kubas ambassadör för att uttrycka oro över Marta Beatriz Roques och Oscar Espinosa Chepes försämrade hälsotillstånd och begärde att dessa fångar får full tillgång till läkarvård.

Beskickningscheferna på Kuba fortsätter att följa situationen. En fullständigare bild av rådets insatser för kubanska dissidenter återfinns i de svar som nyligen givits på olika parlamentsfrågor (frågorna H-243/03, H-313/03, H-396/03). Rådet erinrar vidare den ärade parlamentsledamoten om de slutsatser som rådet antog vid mötet den 21 juli avseende en omvärdering av EU:s gemensamma ståndpunkt om Kuba.

----

----

(2004/C 65 E/130)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2214/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(2 juli 2003)

Ämne:   Europeiskt säkerhetsprojekt

Kulturorganisationen ”Gruppo Atlante 2000” arbetar sedan flera år med ett europeiskt säkerhetsprojekt baserat på riktlinjer i programmet Equal och nu också det nya programmet Agis. Huvudpunkterna i projektet är som följer: ta fram antalet asylsökande, identifiera dem som verkligen ingår i denna kategori, skapa centrum för mottagande av dessa med lämplig kapacitet för boende och hjälp; samt ge EU:s medborgare en hög grad av säkerhet inom ramen för frihet och rättvisa.

De senaste åren har den stadiga ökningen av asylsökande som registreras i Italien visat att det behövs en enhetlig statlig strategi för att förbättra mottagandet och samtidigt bekämpa illegal invandring. Man måste också förhindra att de asylsökande råkar ut för organiserad brottslighet eller svartjobb.

Kan därför kommissionen meddela:

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(22 augusti 2003)

Det är medlemsstaterna som skall se till att de materiella mottagningsvillkoren för tredjelandsmedborgare och statslösa som ansöker om asyl vid gränsen eller i någon av medlemsstaterna håller en lämplig standard för hälsan och uppehället efter det att fristen löpt ut för att genomföra rådets direktiv 2003/9/EG av den 27 januari 2003 om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna (1). Genomförandefristen är den 6 februari 2005.

I rådets förordning (EG) nr 343/2003 av den 18 februari 2003 fastställs kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett in i någon medlemsstat (2). Bestämmelsen hindrar asylsökande från att lämna in flera ansökningar och kan komma att minska behovet av nya mottagningsstrukturer. Genomförandet av förordningen underlättas av rådets förordning (EG) nr 2725/2000 av den 11 december 2000 om inrättande av Eurodac för jämförelse av fingeravtryck för en effektiv tillämpning av Dublinkonventionen (3). Enligt den förordningen skall medlemsstaterna snarast ta fingeravtryck på alla asylsökande och utlänningar över 14 år som vid en yttre gräns grips vid olaglig inresa till någon medlemsstat.

För att bekämpa olaglig invandring antog rådet den 28 februari 2002 en övergripande strategi mot olaglig invandring och människohandel i Europeiska unionen (4). Om åtgärderna genomförs korrekt av medlemsstaterna kan det minska den olagliga invandringen och på längre sikt även behovet av nya mottagningsstrukturer för asylsökande.

Agisprogrammet inriktas huvudsakligen på polisiärt och rättsligt samarbete i brottmål. Inom ramen för kampen mot organiserad brottslighet, och i synnerhet människosmuggling, finns möjligheter till samfinansiering av projekt för samordning av polisutredningar och administrativa kontrollåtgärder. Programmet ger även möjlighet till samfinansiering av projekt inom ramen för kampen mot organiserad brottslighet, brottssyndikat och olaglig invandring till medlemsstaterna och deras grannländer.

Europol inrättades för att stödja medlemsstaternas rättsvårdande myndigheter i kampen mot grov gränsöverskridande brottslighet, i synnerhet organiserad brottslighet. Europol har ingen behörighet i fråga om asylsökande. Eurojust är ett organ som består av företrädare från rättsliga organ. Dess huvuduppgifter är att lämna bistånd och rådgivning till nationella åklagarmyndigheter vid åtal och organet har inga i grunden politiska eller administrativa uppgifter. Om ”Gruppo Atlante 2000” har särskild sakkunskap i rättsliga eller polisiära frågor kan de kontakta Eurojust eller Europol direkt för att diskutera frågan och eventuellt samarbete.

Den andra omgången av Equalprogrammet inleds under 2004 och kommer att fortsätta finansiera utvecklingspartnerskap som skall förbättra den sociala och yrkesmässiga integreringen av asylsökande. Kommissionen ansvarar för initiativets övergripande ram men det är förvaltningsmyndigheterna i medlemsstaterna som skall välja ut de utvecklingspartnerskap som bäst fullgör målen. De nationella kontaktpunkterna finns förtecknade på Equals hemsida: http://europa.eu.int/comm/equal.

----

(1)EGT L 31, 6.2.2003.

(2)EGT L 50, 25.2.2003.

(3)EGT L 316, 15.12.2000.

(4)EGT C 142, 14.6.2002.

----

----

(2004/C 65 E/131)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2220/03

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(2 juli 2003)

Ämne:   Användningen av språk i kommissionens pressmeddelanden — Midday Express

Torsdagen den 19 juni 2003 skickade kommissionen ut ett pressmeddelande (IP/03/866) om den undersökning som kommissionen låtit utföra om praxis vid distribution av Pokemonkort och -klistermärken. Meddelandet skickades samtidigt ut på Europeiska unionens alla officiella språk.

Vill kommissionen vidgå att det är rätt ovanligt att pressmeddelanden omedelbart skickas ut på Europeiska unionens alla officiella språk och att detta säkerligen inte sker i mer än 10 procent av fallen?

Kan kommissionen tala om vilka anledningar kommissionen haft att låta översätta just det här meddelandet till Europeiska unionens alla officiella språk, men däremot inte andra meddelanden, såsom meddelandet om att nya BSE-test godkänts (19/06/03), om toppmötet i Thessaloniki, som likväl betecknats som en ”milstolpe” inom EU:s relationer med västra Balkan (18/06/03), meddelandet om att Europas alla medborgare inbjudits att ta del i diskussionen om anpassningen av direktivet ”Television utan gränser” (18/06/03), meddelandet om europeiska förhållningsregler för att förebygga cancer genom ändrade levnadsvanor (17/06/03) och meddelandet om bästa sättet att utföra kreaturstransporter över långa avstånd (17/06/03)?

När kommissionen skickade ut meddelandet om Pokemonklistermärken, tänkte då kommissionen i första hand på de massmediarelaterade aspekterna på det?

Anser kommissionen att en undersökning om hur Pokemonklistermärken distribueras är mera relevant för samhället än t. ex. europeisk information om cancerförebyggande levnadsvanor, så att kommissionen därför skickar ut ett meddelande om den förstnämnda frågan på alla officiella språken?

Om det inte förhåller sig så: tänker kommissionen då i fortsättningen till Europeiska unionens alla officiella språk översätta pressmeddelanden som är av relevans för alla européer, så att alla européer på eget språk skall få veta om, inte bara att det kanske förekommit snedvridningar i prissättningen på Pokemonklis-termärken utan också om andra, minst lika viktiga europeiska och samhälleliga angelägenheter? Om inte: varför inte?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(12 augusti 2003)

Kommissionen skulle vilja hänvisa frågeställaren till det svar den gav på frågeställarens skriftliga fråga E-1972/03 (1).

Pressmeddelanden från kommissionens talesmannatjänst finns naturligtvis tillgängliga för medborgarna liksom för andra EU-institutioner, företag, regeringar och icke-statliga organisationer. Pressmeddelandena är emellertid avsedda att underlätta ett snabbt informationsflöde till allmänheten genom i första hand media. Talesmannatjänstens rutiner är därför utformade så att de underlättar informationsflödet till journalisterna. Eftersom pressmeddelanden syftar till att ge information till olika målgrupper genom media är talesmannatjänsten flexibel i sitt användande av systemet och tar hänsyn till det faktum att pressmeddelanden måste gå ut snabbt.

Pressmeddelanden angående kommissionsbeslut översätts till unionens alla officiella språk. I undantagsfall, när ett beslut har fattats med mycket kort varsel, kan det hända att ett pressmeddelande går ut på enbart engelska eller franska. När detta sker översätts pressmeddelandet snarast möjligt till övriga språk.

När det gäller andra frågor översätts pressmeddelandena till de språk som används i kommissionens pressrum (dvs. engelska och franska) samt till språket i det land som berörs av ärendet.

Denna praxis har godkänts av Internationella pressföreningen.

Kommissionen skulle också vilja hänvisa frågeställaren till andra medier som den använder för att förmedla information till allmänheten (webbplatser på Internet, trycksaker osv.). Dessa finns tillgängliga på unionens alla officiella språk.

----

(1)EUT C 51 E, 26.2.2004, s. 169.

----

----

(2004/C 65 E/132)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2222/03

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(2 juli 2003)

Ämne:   Europeisk harmonisering av försäkringar mot skador av terrorism

Alltsedan attentaten i New York den 11 september 2001 har det klart framgått att terrorismen kan ha oanat stora följder. Det gäller först och främst offren och deras närmaste omgivning. Men det gäller inte minst också i ekonomiskt hänseende. Det blir i hög grad försäkringsgivarna som får stå för kostnaderna för skadorna. Och ersättningsanspråken kan vara enorma.

I Nederländerna har försäkringsgivarna beslutat att samfällt ta på sig risken för terrordåd, eftersom följderna av dem kan vara så oerhört stora. Därför har det grundats ett nederländskt återförsäkringsbolag, Nederlandse Herverzekeringsmaatschappij voor Terrorismeschaden (NHT). Där får försäkringsgivarna gemensamt täckning för terroristförorsakade konsekvenser.

Det totala belopp som kan betalas ut kommer i Nederländerna att för 2003 begränsas till 1 miljard euro. Detta belopp är, enligt vad man får veta på den flerspråkiga webbplatsen www.terrorismeverzekerd.nl, dock ett maximum och mer än så kommer inte att betalas ut. Beloppet är sammansatt av bidrag från försäkringsgivare, återförsäkringsbolag och myndigheter. Försäkringsgivarna och återförsäkringsbolagen kommer sammanlagt att betala in 700 miljoner euro under 2003. De nederländska myndigheterna står för återstoden, 300 miljoner. Detta sistnämnda sker på så sätt, enligt www.terrorismeverzekerd.nl, att myndigheterna beviljar försäkringsgivarna en återförsäkring mot att dessa betalar in en premie.

Inom försäkringsbranschen i Belgien känner man detta initiativ men anser att det dock vore bäst om frågan om ersättning för skador som vållats av terrorister skulle regleras på europeisk nivå, för att det skall kunna undvikas att medlemsstaterna överbjuder varandra, varvid det emellertid vore tråkigt om Belgien ensamt skulle hamna på efterkälken här (tidningen De Morgen av den 23 juni 2003).

Känner kommissionen till Nederländernas försäkring mot skador av terrorism? Är bidragen från Nederländernas myndigheter förenliga med gemenskapslagstiftningen om redlig konkurrens?

Om så är fallet:

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(19 september 2003)

Efter attentaten den 11 september 2001 har flera försäkringspooler bildats i Europa som försäkrar risker inom ett visst land. Detta kan aktualisera frågor om antitrustlagstiftning och, om det förekommer statlig uppbackning, även reglerna om statligt stöd.

Vad beträffar antitrustfrågor har den nederländska poolen, såvitt kommissionen känner till, anmälts till den nederländska konkurrensmyndigheten. Den tyska poolen Extremus och den österrikiska poolen har anmält sina överenskommelser till kommissionen, som för närvarande utreder dem.

Kommissionen är i nära kontakt med medlemsstaternas myndigheter för att se till att poolerna bedöms och behandlas på ett likartat sätt.

Kommissionen har också varit i nära kontakt med medlemsstaternas försäkringsmyndigheter i syfte att bland annat bedöma marknadsläget och behovet av ett EU-initiativ i fråga om försäkring mot terrroristattentat. En övervägande majoritet av medlemsstaterna anser inte att ett sådant är nödvändigt. Kommissionen kommer dock att hålla sig à jour med utvecklingen på området.

Det finns inget högsta tillåtet belopp angivet för medlemsstaternas bidrag till försäkringspooler. Som regel försäkrar pooler med statlig uppbackning bara risker i hemlandet. Därför konkurrerar poolerna inte med varandra.

Om staten ställer sig bakom pooler av detta slag kan reglerna om statligt stöd som sagt också aktualiseras. Kommissionen har mot bakgrund av reglerna om statligt stöd granskat ett antal försäkringsordningar för terroristattentat efter den 11 september 2001, i synnerhet inom flygbranschen i nästan alla medlemsstater. Vid granskningen har kommissionen tagit hänsyn till frågan om marknadsmisslyckanden. Kommissionen har lagt fram två meddelanden (1) om följderna av terroristattentaten och föreslagit en förordning (2) i syfte att införa minimikrav för försäkringar. Förslaget är fortfarande under behandling.

Utanför flygbranschen har kommissionen ännu inte mottagit några anmälningar av ordningar av det slag som parlamentsledamoten frågar om.

----

(1)  KOM(2001) 574 slutlig. KOM(2002) 320 slutlig.

(2)  KOM(2003) 454 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/133)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2232/03

från Sebastiano Musumeci (UEN) till rådet

(3 juli 2003)

Ämne:   Europa-Medelhavsbanken på Sicilien

På begäran av Europeiska rådet i Laeken i december 2001 har kommissionen och rådet undersökt möjligheten att inrätta en Europa-Medelhavsbank. Vid Europeiska rådets möte i Barcelona den 15 och 16 mars 2002 godkändes inrättandet av en förstärkt investeringsfacilitet för Europa-Medelhavsområdet inom EIB, kompletterad med arrangemanget för Europa-Medelhavspartnerskapet och ett representationskontor för EIB i området.

Kan rådet mot bakgrund av detta besvara följande frågor:

Svar

(17 november 2003)

Såsom anges i ledamotens fråga godkände Europeiska rådet i Barcelona den 15-16 mars 2002 i punkt 52 i sina slutsatser Ekofinrådets beslut att inrätta en förstärkt investeringsfacilitet för Europa-Medelhavsområdet inom EIB. Faciliteten inrättades av Europeiska investeringsbanken i enlighet med rådets beslut som ”Facilitet för investering och partnerskap för Europa-Medelhavsområdet” (FEMIP).

Med beaktande av alla de faktorer som ledamoten nämner i sin fråga inrättades FEMIP med en finansieringsfacilitet, kompletterad med arrangemanget för Europa-Medelhavspartnerskap, som bedriver samarbete i området genom sin kommitté för samordning och politisk dialog, samtidigt som samarbetet ytterligare har stärkts genom inrättandet av ett representationskontor för EIB i Europa-Medelhavsområdet.

Ett sådant regionalt kontor öppnades i Kairo i juli 2003.

I samma punkt 52 i Europeiska rådets slutsatser noterades även att en utvärdering av facilitetens effektivitet och resultatet av samråden med partnerna i Barcelonaprocessen skulle ligga till grund för att inom ett år efter det att faciliteten inrättades överväga och fatta ett beslut om att stifta ett dotterbolag med EIB som majoritetsägare och med verksamheten inriktad på Medelhavspartnerländerna. Eftersom FEMIP inrättades i oktober 2002 förväntas utvärderingen av det första verksamhetsåret avslutas i höst med det därmed förknippade beslutet, som skall fattas mot bakgrund av denna utvärdering, om att stifta ett dotterbolag.

Rådet förväntas diskutera utvärderingen och resultatet av samråden med partnerna i Barcelonaprocessen i november, då frågan om att stifta ett dotterbolag med EIB som majoritetsägare kan komma att behandlas.

----

----

(2004/C 65 E/134)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2261/03

från Margrietus van den Berg (PSE) till kommissionen

(8 juli 2003)

Ämne:   En inventering av det offentliga stödet till proffsfotbollsorganisationer

Med anledning av en skrivelse från kommissionen till Nederländernas regering (GD Konkurrens H3/NTI/amv D(2002) 0422) av den 11 juli 2002 har Nederländernas regering gjort en inventering av karaktären på och omfattningen av de ekonomiska förbindelserna mellan å ena sidan 33 kommuner och å andra sidan proffsfotbollsorganisationer och deras hemmaarenor. Resultaten av denna inventering har föranlett Nederländernas regering att för tillfället vidta åtgärder för att få bort de oklarheter som råder i fråga om förhållandet mellan myndigheter och proffsfotbollsorganisationer, med hänsyn tagen till den funktion dessa fyller i samhället. Detta sker i samråd mellan de centrala statsmakterna, provinserna, kommunerna, det nederländska fotbollsförbundet KNVB och Europeiska kommissionen.

Oklarheter av ovannämnda slag är dock inte något som förekommer bara i Nederländerna. Därför skulle det vara ytterst välkommet med en grundlig översikt över situationen i hela Europa.

Har kommissionen inför några andra medlemsstater uttryckt sin oro över förmodat statligt stöd? Vilka medlemsstater har det då rört sig om?

Hur ser kommissionen på en Europaomfattande inventering av det offentliga stödet till proffsfotbollsorganisationer? Är kommissionen beredd att låta utföra en sådan inventering?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(13 augusti 2003)

Kommissionen granskar för närvarande flera planerade statliga stödåtgärder. Hittills har Italien tillfrågats om ett dekret som tydligen tillåter professionella idrottsföreningar att använda gynnsammare redovisningsregler. Italiens svar är under bedömning. Samtidigt granskas en försäljning av fast egendom till den nederländska fotbollsklubben AZ, som kommit till kommissionens kännedom genom ett klagomål. Kommissionen inledde den 23 juli 2003 en formell granskning av det ärendet. Kommissionen erinrar också om vår undersökning av den franska regeringens anmälan av offentligt stöd till professionella idrottsföreningar 2001. Vi beslutade då att inte göra några invändningar, eftersom åtgärderna avsåg att främja utbildning, bl.a grundläggande yrkesutbildning, och därmed utgjorde ett utbildningsprogram eller liknande och inte ett statligt stöd enligt EG-fördraget.

Kommissionen anser att praxis bör utvecklas genom bedömning av enskilda ärenden. Kommissionen har därför i nuläget inte för avsikt att inleda en EU-täckande undersökning av statligt stöd till professionella fotbollsklubbar.

----

----

(2004/C 65 E/135)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2270/03

från Adriana Poli Bortone (UEN) till kommissionen

(7 juli 2003)

Ämne:   Bari som säte för Europa-Medelhavsbanken

Tack vare sin alltmer välutbildade arbetskraft har Syditalien blivit ett drivhus för utvecklingsprojekt.

Den offentliga förvaltningen i Syditalien har utan tvivel utvecklats och arbetar idag på ett snabbare och mindre byråkratiskt sätt.

Regionen Apulien har visat sig vara särskilt skicklig på att anpassa sig till de europeiska målsättningarna.

Tänker kommissionen, med tanke på Apuliens geopolitiskt strategiska läge i Medelhavsområdet, stödja Baris kandidatur till att bli säte för Europa-Medelhavsbanken?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(30 juli 2003)

Den 14-15 mars 2002 beslöt Ekofinrådet och Europeiska rådet att inrätta en investeringsfacilitet som skall effektivisera Europeiska investeringsbankens (EIB) verksamhet i partnerskapsländerna i Medelhavsområdet, med klar prioritering för utvecklingen av den privata sektorn. De beslöt också att det, ett år efter inrättandet av faciliteten, skall undersökas huruvida faciliteten bör inlemmas i en filial, med EIB som majoritetsägare.

Faciliteten inrättades hösten 2002 och beslutet om att skapa en av EIB majoritetsägd filial väntas bli fattat under hösten 2003 av rådet, tillsammans med kommissionen och EIB och efter konsultationer med partnerskapsländerna i Medelhavsområdet.

Kommissionen uppskattar parlamentsledamotens intresse i frågan och angående lokaliseringen av en sådan bank till Bari. Det är fortfarande för tidigt att börja överväga detta, men ett beslut om att bilda en filial bör fattas under hösten 2003, och lokaliseringen måste väljas under beaktande av de olika fördelarna med respektive lokaliseringsort.

----

----

(2004/C 65 E/136)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2272/03

från Pedro Marset Campos (GUE/NGL) till rådet

(7 juli 2003)

Ämne:   Situationen för de anställda i företaget Sintel (Spanien)

De anställda i det konkursförklarade företaget Sintel befinner sig två år efter antagandet av regeringens förslag och villkor (avtal av den 3 augusti 2001), som skulle fungera som instrument för att genomföra åtgärderna för att få en lösning på krisen inom Sintel i samarbete med alla berörda parter, i samma hjälplösa situation som i början av konflikten.

De anställdas rättsliga representanter har hittills inte kallats till något möte som delaktig part i konkursförfarandet, varken av konkursutredarna, myndigheterna eller Telefónica. Med tanke på att de anställda är de främsta fordringsägarna är det svårt att tillämpa avtalet om de inte kallas.

Sedan företaget försattes i konkurs (beslut av den 28 maj 2001) har det gått två år utan att borgenärskollektivet sammankallats för att utse konkursförvaltare vilket gjort det omöjligt för de anställda att avkräva sina rättigheter i egenskap av fordringsägare. Mot bakgrund av att avtalet inte följts i flera avseenden och att de anställdas rättigheter därför inte tillgodosetts vill jag ställa följande frågor:

Svar

(17 november 2003)

Rådet känner till att genomförandet av ”räddningspaketet” för telekommunikationsföretaget Sintel, som försatts i konkurs, är en synnerligen känslig fråga i Spanien.

Den gemenskapslagstiftning som antagits under senare år visar att information till och samråd med anställda och deras företrädare är en viktig fråga för rådet.

Bestämmelser om information till och samråd med arbetstagare finns i rådets direktiv 94/45/EG av den 22 september 1994 om inrättandet av ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag för information till och samråd med arbetstagare (1), rådets direktiv 98/59/EG av den 20 juli 1998 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar (2), rådets direktiv 2001/23/EG av den 12 mars 2001 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av företag eller verksamheter (3). Ett annat mycket viktigt instrument i detta sammanhang är Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/14/EG av den 11 mars 2002 om inrättande av en allmän ram för information till och samråd med arbetstagare i Europeiska gemenskapen (4), som bör genomföras av medlemsstaterna senast den 23 mars 2005.

Det är emellertid kommissionen som har ansvaret för att övervaka och, i förekommande fall, genomdriva medlemsstaternas tillämpning av de relevanta direktiven. Rådet har följaktligen inte möjlighet att kommentera detta särskilda fall.

----

(1)EGT L 254, 30.9.1994, s. 64.

(2)EGT L 225, 12.8.1998, s. 16.

(3)EGT L 82, 22.3.2001, s. 16.

(4)EGT L 80, 23.3.2002, s. 29.

----

----

(2004/C 65 E/137)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2278/03

från Roger Helmer (PPE-DE) till kommissionen

(9 juli 2003)

Ämne:   Nationellt medborgarskap

Kan kommissionen erinra sig Mästarens ord om att ingen kan tjäna två herrar tillika, eftersom han då kommer att antingen älska den ene och hata den andre eller tvärtom?

Med vilken rätt inbillar sig EU:s institutioner att de kan pådyvla medborgarna i EU:s medlemsstater ett nytt och ytterligare medborgarskap? De flesta av dessa medborgare har ju varken velat ha eller bett om att få något sådant medborgarskap, utöver det som de redan har.

Vilka vägar kan medlemsstaternas medborgare gå för att avvisa och förkasta det här så kallade medborgarskapet och bekräfta att deras medborgarskap, deras identitet och deras lojalitet helt och fullt och odelat inriktar sig på deras eget land?

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(18 september 2003)

Genom Fördraget om Europeiska unionen (Maastrichtfördraget) — som utarbetades av en konferens mellan företrädare för medlemsstaternas regeringar och som därefter ratificerades av alla medlemsstaterna i enlighet med dessas konstitutionella bestämmelser — infördes följande nya bestämmelse i EG-fördraget:

Amsterdamfördraget — som utarbetades och ratificerades enligt samma förfarande — tillfogade en ny mening till punkt 1:

Denna bestämmelse har tagits med utan sakliga ändringar i artikel I-8 i Europeiska konventets utkast till konstitution för Europa. Europeiska konventet bestod till övervägande del av företrädare för nationella parlament och regeringar.

----

----

(2004/C 65 E/138)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2279/03

från Koenraad Dillen (NI) till rådet

(9 juli 2003)

Ämne:   Domarna mot två journalister i Laos

Med bestörtning har massmedierna i dag den 30 juni 2003 fått veta att den belgiske oberoende journalisten Thierry Falise, hans franske fotograf Vincent Reynaud och deras amerikanske tolk, vilka alla tre gripits i Laos den 4 juni i år, efter en skenrättegång där inga som helst rättsprinciper garanterats, dömts till 15 års fängelse på grund av ”olaga vapeninnehav” och ”hindrande av myndighet i tjänsteutövning”.

Thierry Falise höll på med ett reportage om minoriteten Hmong, som motsätter sig den totalitära kommunistregimen i Laos.

Har rådet uttalat någon förkastelsedom över det inträffade?

Har rådet redan vidtagit åtgärder på diplomatisk väg hos myndigheterna i Vientiane? Med vilka resultat? Vilka påtryckningsmedel förfogar rådet över för att de som blivit dömda så snabbt som möjligt skall få resning i målet?

Anser inte rådet det vore önskvärt att via myndigheterna i Peking utöva påtryckningar på regimen i Vientiane? Laos stöder ju sig starkt på Kina.

Svar

(17 november 2003)

----

----

(2004/C 65 E/139)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2282/03

från Elspeth Attwooll (ELDR) till kommissionen

(9 juli 2003)

Ämne:   Fiskemöjligheter

Kan kommissionen tillhandahålla någon information om i vilken utsträckning brittiska fiskare utnyttjar fiskemöjligheter såväl inom 200 sjömil från den brittiska kusten som utanför denna gräns?

Skulle kommissionen dessutom kunna tillhandahålla någon information om i vilken utsträckning andra EU-fiskare utnyttjar fiskemöjligheterna inom 200 sjömil från den brittiska kusten och också i vilken utsträckning fiskare från länder utanför EU utnyttjar möjligheterna inom detta område?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(12 augusti 2003)

Kommissionen har inte möjlighet att lämna de begärda uppgifterna.

I kontrollförordningen (1) (EEG rådets förordning nr 2847/93) fastställs för varje medlemsstat förpliktelsen att meddela komissionen vilka mängder av varje bestånd eller grupp av bestånd som har fångats under föregående månad när de berörda bestånden omfattas av bestämmelser om total tillåten fångstmängd (TAC) eller kvoter. För andra bestånd (som inte omfattas av TAC eller kvoter och som har fångats i gemenskapens vatten, i vatten som tillhör tredjeland eller på öppet hav) åligger det medlemsstaterna att varje kvartal meddela kommissionen vilka kvantiteter av varje bestånd som fångats. Det innebär att kommissionen kan övervaka medlemsstaterna utnyttjande av fiskemöjligheterna.

I de meddelanden om fångster som medlemsstaterna lämnar görs ingen åtskillnad mellan fångster som landats inom 200 sjömil från en medlemsstats kust och de som landats utanför den gränsen, eftersom de grundar sig på de områden som fastställs genom förordningarna som reglerar TAC och kvoter.

De fiske- eller fångstområden som fastställs genom denna förordning motsvarar i stora drag hela områden eller delområden enligt Internationella havsforskningsrådet (ICES) eller sådana fiskeområden som av statistikskäl har fastställts av FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO). De fastställs inte med utgångspunkt från gränsen vid 200 sjömil.

----

(1)  Rådets förordning (EEG) nr 2847/93 av den 12 oktober 1993 om införande av ett kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken, EGT L 261, 20.10.1993.

----

----

(2004/C 65 E/140)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2283/03

från Elspeth Attwooll (ELDR) till kommissionen

(9 juli 2003)

Ämne:   Utveckling av torskkläckerier

Har kommissionen undersökt de möjliga fördelarna av att uppföda torsk som produceras från rom från vild torsk i kläckerier och sedan släppa ut fisken i havet? Vilka planer har kommissionen för att främja undersökningar om genomförbarheten och såväl positiva som negativa effekter av en sådan praxis?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(1 augusti 2003)

Tillväxt av torsk i odlingar för utsättande i havet har flera olika syften: s.k. sea ranching — utsättande av torsk i havet i områden där det inte finns några eller mycket små naturliga torskbestånd, förstärkning av bestånd — försök att utöka befintliga torskbestånd samt återhämtning av bestånd — försök att få utfiskade bestånd att återhämta sig.

Historiskt sett har intresset främst riktats mot förstärkning av bestånd och några få försök har gjorts, huvudsakligen i Norge. Flødevigen Forskningsstasjon i Arendal i södra Norge har över 100 års erfarenhet av utsättning av torsk. Dessa erfarenheter sammanfattades vid ett internationellt symposium 1993 och man drog slutsatsen att det inte fanns några mätbara fördelar. Vid ett seminarium som anordnades av Internationella rådet för havsforskning (ICES) 1994 (”Workshop to evaluate the potential of stock enhancement as an approach to fisheries management”), som delvis finansierades av kommissionen, kom man fram till att det är osannolikt att förbättring av torskbestånd skulle fungera i stort. Vid seminariet utvärderades också ett förslag från Kanada om att låta torsk växa till för att utöka det utfiskade beståndet vid Newfoundland, men även här var slutsatserna negativa.

Orsakerna till varför torsktillväxt inte fungerar är oklara, men antagligen är flera faktorer involverade, bl.a. svårigheten för den utsläppta torsken att anpassa sig till naturlig miljö, konkurrens med naturliga bestånd och begränsningar i ekosystemet. Det bör också påpekas att även om tillväxt av torsk skulle leda till viss förbättring, skulle det vara näst intill omöjligt att skilja denna från naturliga förändringar i bestånden. Tillväxt av torsk är dessutom kostsam och det är tveksamt om ens ett framgångsrikt program skulle ge några ekonomiska vinster.

På grundval av den information som finns tillgänglig om förbättring av bestånd har kommissionen beslutat att inte prioritera forskning på det området.

----

----

(2004/C 65 E/141)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2288/03

från Ozan Ceyhun (PSE) till kommissionen

(11 juli 2003)

Ämne:   Behandlingen av tredjelandsmedborgare i fängelser i EU-medlemsstater

I en artikel i den turkiska dagstidningen Hürriyet påpekades det att tredjelandsmedborgare som sitter i fängelse inom EU åläggs begränsningar för utövandet av olika rättigheter.

Det handlar då om besöksrätten, rätten att överklaga samt om rätten till permission.

I vad mån har detta kommit till kommissionens kännedom? Till vilka områden hänför sig dessa begränsningar och vilka berörs av dem? Om så är fallet: vilken är den rättsliga grund som åberopats för dem? Kommer begränsningarna att omfattas av den tillnärmning som pågår på inrikespolitikens område eller kommer de fortsättningsvis att skilja sig från nationalstat till nationalstat?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(18 september 2003)

Kommissionen har inte läst den tidningsartikel som parlamentsledamoten talar om och kan därför inte ge detaljerade svar om uppgifterna i artikeln. Frågor om verkställighet av påföljder, inklusive frågor som gäller villkorlig frigivning, kommer att behandlas i en grönbok (om tillnärmning, erkännande och verkställighet av straffrättsliga påföljder i EU) som kommissionen troligen kommer att lägga fram i oktober 2003. De intagnas rätt att överklaga har hittills inte reglerats i EU-lagstiftning, utan regleras främst i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (artikel 6) samt i medlemsstaternas inhemska lagstiftning.

----

----

(2004/C 65 E/142)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2295/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(11 juli 2003)

Ämne:   EU-finansierade projekt

Kan kommissionen ge en lista över sådana projekt för vilka EU-medel (inklusive EIB-lån) beviljats och utbetalats under senaste budgetår i Hampshire, Kent, Surrey, West Sussex, East Sussex, Isle of Wight, Oxfordshire, Berkshire, Buckinghamshire?

Kompletterande svar avgivet på kommissionens vägnar av Prodi

(11 november 2003)

Då svaret är mycket omfattande, sänder kommissionen det direkt till ledamoten och till parlamentets generalsekretariat.

----

----

(2004/C 65 E/143)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2298/03

från Esko Seppänen (GUE/NGL) till kommissionen

(11 juli 2003)

Ämne:   Utsläppsrättigheterna i företagens balansräkningar

Då Europaparlamentet behandlade frågan om handel med utsläppsrättigheter (betänkande A5-0207/2003) vid plenarsammanträdet den 1 juli gav kommissionsledamoten Margot Wallström inte något exakt svar på hur de utsläppsrättigheter som på administrativ väg fördelats till företagen skall tas med i deras bokföring och på det sättet i deras balansräkningar, utgående från vilka deras börsnoteringskurser kan komma att bestämmas. Vilka medel har kommissionen att garantera att utsläppsrättigheterna behandlas på samma sätt i alla medlemsstater och i alla företag och vilka bestämmelser ämnar kommissionen utfärda om detta?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(10 september 2003)

Kommissionen är medveten om betydelsen av harmoniserade redovisningsstandarder för att gemenskapens kapitalmarknad och den inre marknaden skall fungera effektivt. Redovisningsfrågor regleras av rådets fjärde direktiv 78/660/EEG av den 25 juli 1978 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag (1) och av rådets sjunde direktiv 83/349/EEG av den 13 juni 1983 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om sammanställd redovisning (2). Dessa direktiv innehåller inte några särskilda bestämmelser om utsläppsrättigheter i sig, men denna fråga behandlas särskilt i rekommendationen om redovisning, värdering och lämnande av upplysningar när det gäller miljöaspekter i företags årsbokslut och förvaltningsberättelser (3), som kommissionen offentliggjorde den 30 maj 2001. I denna rekommendation uppmanar kommissionen medlemsstaterna att se till att de företag som omfattas av de två direktiven tillämpar rekommendationen, som även omfattar utsläppsrättigheter.

Enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internationella redovisningsstandarder (4), skall gemenskapsföretag vars värdepapper är noterade på en reglerad marknad i en medlemsstat, från och med 2005, upprätta sin koncernredovisning i enlighet med de internationella redovisningsstandarder som kommissionen antagit. Medlemsstaterna får också tillåta eller kräva att andra företag använder sådana redovisningsstandarder i sina års- och/eller koncernredovisningar. Detta underlättas ytterligare genom Europaparlamentets och rådets direktiv om att modernisera och uppdatera redovisningsbestämmelser som antogs den 6 maj 2003 (5).

Kommissionen antar internationella redovisningsstandarder genom ett kommittéförfarande i enlighet med förordning (EG) nr 1606/2002. Där fastställs att kommissionen kan anta IAS-standarder (International Accounting Standards), IFRS-standarder (International Financial Reporting Standards) och tillhörande tolkningar (SIC/IFRIC-tolkningar), förutsatt att tillämpningen av dem leder till en sann och rättvisande bild av ett företags finansiella ställning och resultat, bidrar till det europeiska gemensamma bästa och uppfyller grundläggande villkor när det gäller kvaliteten på den information som krävs för att redovisningarna skall vara till nytta för användarna (artikel 3 i förordningen).

I maj 2003 utfärdade IASB:s (International Accounting Standards Board) International Financial Reporting Interpretations Committee (IFRIC) sitt första utkast till tolkning (D1) av gällande standarder, som också behandlar redovisningen av utsläppsrättigheter.

När IASB har utfärdat sin tolkning när det gäller utsläppsrättigheter kommer kommissionen att överväga om den skall godkännas på gemenskapsnivå.

----

(1)EGT L 222, 14.8.1978, direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/38/EG av den 13 maj 2003, EGT L 120, 15.5.2003.

(2)EGT L 193, 18.7.1983, direktivet senast ändrat genom direktiv 2003/38/EG.

(3)EGT L 156, 13.6.2001.

(4)EGT L 243, 11.9.2002.

(5)  http://register.consilium.eu.int/pdf/en/03/st03/st03611en03.pdf.

----

----

(2004/C 65 E/144)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2311/03

från Luciana Sbarbati (ELDR) till rådet

(8 juli 2003)

Ämne:   Frihet och mångfald inom massmedierna och säkerställande av unionens befogenheter på detta område i den europeiska författningen

I beaktande av:

I samband med att den europeiska författningen utarbetas, avser rådet då att verka för att mediernas frihet och mångfald skrivs in bland unionens värderingar (artikel 2 i det preliminära förslaget) och att skyddet av dessa principer skrivs in bland unionens mål (artikel 3 i det preliminära förslaget), samtidigt som man anger de villkor och medel som krävs för att säkerställa och upprätthålla dem samt ger unionen antingen exklusiva eller med medlemsstaterna delade befogenheter på detta område?

Svar

(17 november 2003)

Rådet är inte behörigt att besvara den ärade parlamentsledamotens fråga. Vid behov tillkommer det den regeringskonferens om ändringar av fördragen som skall sammanträda från och med oktober 2003 att fatta beslut i denna fråga.

----

----

(2004/C 65 E/145)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2312/03

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(8 juli 2003)

Ämne:   Mjölkkvoten i den autonoma regionen Azorerna

Rådet (jordbruk) av den 25 och 26 juni 2003 nådde ett politiskt avtal om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Vad gäller mjölkkvoten på Azorerna kom man i avtalet överens om att förlänga undantaget på 73 000 ton till regleringsåret 2003/2004, att införa ett undantag på 61500 ton för regleringsåret 2004/2005 samt att införa ytterligare en referenskvot på 50 000 ton från och med regleringsåret 2005/2006. Den här lösningen är inte tillräckligt långtgående med tanke på mjölksektorns behov på Azorerna. Dessutom hade Portugal bett om att kvoten skulle höjas med 100 000 ton, eftersom andra länder, såsom Grekland, fick tillåtelse att öka sin kvot med 120 000 ton.

I mina skriftliga frågor E-2538/99 (1) och E-3573/02 (2) undrade jag vad kommissionen anser om den speciella situationen inom mjölksektorn på Azorerna och öarnas läge i de yttersta randområdena. Mjölksektorn är strategiskt viktig för Azorerna, både i föregående och efterföljande produktionsled. Den står för 80 procent av den regionala bruttoprodukten av jordbruket, 25 procent av mjölkproduktionen och mer än 13 procent, med andra ord 5 producenter, av de nationella mjölkproducenterna. Till och med kommissionen erkänner i sin lägesrapport om det portugisiska jordbruket (3), ”att denna sektors särskilda betydelse på Azorerna, och de särskilda problem som är kopplade till utvecklingen inom mjölkproduktionen på Azorerna, förtjänar särskild uppmärksamhet och att de problemen behöver lösas med lämpliga åtgärder.”

Vad anser kommissionen om rådets slutsatser i frågan, i ljuset av de behov som den här sektorn har i regionen och om lägesrapporten om det portugisiska jordbrukets särdrag? Vad ämnar kommissionen i enlighet med lägesrapporten göra för att lösa detta stora problem för Azorerna?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(1 augusti 2003)

Parlamentsledamoten hänvisar till den politiska överenskommelse som slöts i rådet den 26 juni 2003 och som innebar att mjölkkvoten för Azorerna utökades med 50 000 ton från och med regleringsåret 2005/2006. Rådet beslutade också att förlänga befrielsen från avgifter, som beviljades 2001 för att göra det möjligt att genomföra en omstrukturering av sektorn, för en kvantitet på 73 000 ton under 2003/2004 och 61 500 ton under 2004/2005.

Utan att göra någon bedömning av den politiska överenskommelse som fattades på rådsnivå vill kommissionen hävda att resultatet innebär en avsevärd anpassning till de portugisiska kraven på att man skulle ta särskild hänsyn till Azorerna särskilda situation i egenskap av en region i gemenskapens yttersta randområden.

Kommissionen vill erinra parlamentsledamoten om att garantikvantiteterna fördelas på medlemsstatsnivå.

Kommissionen fortsätter överläggningarna med de portugisiska myndigheterna för att lägga fram lämpliga förslag på grundval av den lägesrapport om det portugisiska jordbruket som lades fram vid Europeiska rådets möte i Thessaloniki (19 och 20 juni 2003).

----

(1)EGT C 330 E, 21.11.2000, s. 19.

(2)  Se s. 17.

(3)  KOM(2003)359 19.6.2003.

----

----

(2004/C 65 E/146)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2323/03

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(8 juli 2003)

Ämne:   UCLAF

Efter samråd med budgetkontrollutskottet har ett antal tidigare anställda hos UCLAF flyttats tillbaka från OLAF till kommissionen.

På vilka avdelningar placerades dessa personer? Vilka befattningar innehade de tidigare och vilka befattningar har de därefter innehaft?

Har någon av dessa anställda tidigare haft eller har någon av dem för närvarande kontakter till Eurostat?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(22 september 2003)

Undre våren 2001 lämnade två chefstjänstemän Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF). I mitten av 2001 förflyttades tio tjänstemän till generaldirektoratet för personal och administration av omstruktureringsskäl.

----

----

(2004/C 65 E/147)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2325/03

från Pedro Marset Campos (GUE/NGL) och Laura González Álvarez (GUE/NGL) till kommissionen

(14 juli 2003)

Ämne:   Återhämtning av miljön i Portmanbukten (Cartagena, Spanien)

Mellan 1959 och 1989 dumpades flera miljoner ton avfall i Portmanbukten och det beräknas att ca 13 miljoner kubikmeter dy täcker bukten, vilken gör att strandlinjen sedan 1957 har flyttats tillbaka med omkring 300 meter.

Detta avfall innehåller enligt tillfrågade experter svavel, arsenik, kadmium, koppar, kvicksilver, bly och zink.

Det förefaller som om kommissionen känner till situationen eftersom den regionala regeringen i Murcia i vederbörlig ordning ansökt om finansiellt stöd från EU för projekt för miljösanering av bukten.

Grannföreningen i Portman är oroad över ett urbaniseringsprojekt i området, som skulle genomföras utan att den förorenade marken i bukten först sanerats eller bara delvis sanerats.

Känner kommissionen till detta projekt i den förorenade Portmanbukten? Har det inkommit ansökningar om medel från unionen för detta nya projekt? Kan kommissionen ange om de behöriga myndigheterna i föreliggande fall korrekt tillämpar gemenskapens miljölagstiftning?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(18 september 2003)

Kommissionen känner till de uppgifter som frågeställaren avser.

Det är också riktigt att kommissionen redan har behandlat ett klagomål om eventuell användning av gruvavfall från Portmánbukten som fyllmaterial vid utvidgningen av hamnen i Escombreras, några kilometer från bukten. De spanska myndigheterna har ansökt om gemenskapsfinansiering till hamn-projektet.

I samband med granskningen av ärendet meddelade kommissionen de spanska myndigheterna att det inte är tillåtet att använda sådant avfall för utvidgningskonstruktionerna, och godkände följaktligen inget gemenskapsstöd till projektet. Som svar på detta försäkrade de spanska myndigheterna kommissionen att inget avfall från bukten skulle användas för hamnutvidgningen. Kommissionen lade därför ned sin undersökning.

Sedan dess har ett nytt klagomål kommit in till kommissionen avseende förstörelse av ”Sierra de Cartagena” genom gammalt gruvavfall i den ovan nämnda bukten.

I samband med granskningen av detta nya klagomål och till följd av en skriftväxling mellan kommissionen och de spanska myndigheterna har dessa sistnämnda lämnat in en omfattande studie om ett sanerings-projekt för bukten, med tre alternativ. Oberoende av vilket alternativ de spanska myndigheterna slutligen väljer för sanering av bukten handlar det för närvarande, juridiskt sett, om gamla utsläpp som inte omfattas av gemenskapslagstiftningen. Det föreligger sålunda inget brott mot gemenskapslagstiftningen till följd av att bukten inte är sanerad. Den klagande har informerats om detta och om att kommissionens avdelningar har för avsikt att rekommendera att kommissionen läger ned sin undersökning så länge inga tecken på brott mot gällande gemenskapslagstiftning föreligger.

Kommissionen har uppmanat de spanska myndigheterna att inkomma med upplysningar om möjligheterna att samfinansiera det berörda projektet inom ramen för Europeiska regionala utvecklingsfonden eller sammanhållningsfonden, men har ännu inte fått något svar.

----

----

(2004/C 65 E/148)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2327/03

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(16 juli 2003)

Ämne:   System för utbetalning av utjämningsbidrag till bergsområden och eftersatta områden i Grekland

Det har kommit till min kännedom att det i samband med utbetalningen av utjämningsbidrag till bergsområden och eftersatta områden i Grekland antagits ett system för beräkning av jordbrukshektarerna som inte beaktar markens utformning. Jordbrukare och boskapsskötare anser sig bli missgynnade av detta system eftersom det inte tar hänsyn till höjningar och sänkningar i marken, med följd att den sammanlagda arean minskar betydligt.

Hur ställer sig kommissionen till detta? Har ovanstående system antagits på kommissionens eller den grekiska regeringens initiativ?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(18 september 2003)

Frågan berör det system som används för att mäta jordbruksmark för utbetalning av kompensationsbidrag i bergsområden och mindre gynnade områden i Grekland som, genom att det inte tar hänsyn till terrängens topologi, förefaller straffa jordbrukare och djuruppfödare vars skiften är kuperade med höjder och sänkor som det inte tas hänsyn till vid mätningen av arealen.

Det skall först och främst observeras att frågan om arealmätning inte bara hänför sig till kompensationsbidrag i mindre gynnade områden utan mera generellt till alla slags gemenskapsstöd som betalas ut på basis av arealen jordbruksmark. Det kontrollsystem som krävs för att bestämma arealer som är stödberättigande enligt den gemensamma jordbrukspolitiken, bygger på IAKS det integrerade administrations- och kontrollsystemet — och i synnerhet ett system för identifiering av skiften (LPIS) — som alla medlemsstater enligt gemenskapslagstiftningen skall ha infört.

Enligt de specifika förordningar som handlar om IAKS (rådets förordning (EEG) nr 3508/92 av den 27 november 1992 om ett integrerat system för administration och kontroll av vissa stödsystem inom gemenskapen (1) och kommissionens förordning (EG) nr 2419/2001 av den 11 december 2001 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystem för vissa av gemenskapens stödordningar som infördes genom rådets förordning (EEG) nr 3508/92 (2)), skall medlemsstaterna mäta skiftena. I artikel 22.1 i förordning 2419/2001 om IAKS föreskrivs följande:

Kommissionens ståndpunkt i den här frågan är dock att använda sig av ett system med projicerade arealer för att mäta skiftena, som alltså inte tar hänsyn till lutning. Denna princip har diskuterats sedan 1993 i expertgrupper och har senare formulerats i olika dokument. Därför anges i kapitel 2 av det arbetsdokument som ger ledning för kontroller på plats av arealerna — dok. VI/8388/94 rev. 6, ersatt med dok. AGRI/2254/2003 fr.o.m. den 16 maj 2003:

Men fastän den använda metoden med projicerad areal inte tar hänsyn till höjder och sänkor, tas den allmänna lutningen med i beräkningen när det gäller att definiera den areal som är bidragsberättigande för vissa stödsystem eller för att fastställa olika stödnivåer per hektar (t.ex. enligt lutningskategorier).

I det här sammanhanget skall det observeras att kompensationsbidrag för mindre gynnade områden som en åtgärd för landsbygdsutveckling är ett stöd som har införts för att kompensera jordbrukare för vissa nackdelar som återfinns i vissa fastställda regioner med hänsyn tagen till, t.ex., att den mark som ingår kan befinna sig i kuperade eller bergiga områden.

Vad den andra frågan beträffar, som parlamentsledamoten ställer till kommissionen, skall det understrykas att definitionen av bergiga och andra mindre gynnade områden i Grekland enbart grundas på kriterier som har valts på den grekiska regeringens initiativ med hänsyn tagen till kapitel V i rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar (3).

----

(1)EGT L 355, 5.12.1992.

(2)EGT L 327, 12.12.2001.

(3)EGT L 160, 26.6.1999.

----

----

(2004/C 65 E/149)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2333/03

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(16 juli 2003)

Ämne:   Flera medfödda missbildningar i närheten av krematorier

Risken för att barnen skall födas med medfödda missbildningar eller dödfödda är större hos gravida kvinnor som bor i närheten av krematorier och förbränningsanläggningar. Detta framgår av en undersökning som nyligen offentliggjordes av University of Newcastle upon Tyne. De brittiska vetenskapsmännen undersökte 245 000 födslar i Cumbria mellan 1956 och 1993. Vid undersökningen framkom det att risken för missbildningar i ryggmärgen (framför allt spina bifida) är 17 procent större hos kvinnor som tillbringat sin graviditet i närheten av krematorier. Riskerna för medfödda hjärtfel ökade också avsevärt.

Känner kommissionen till att riskerna är större för barn vilkas mödrar bor i närheten av krematorier?

Har kommissionen redan vidtagit åtgärder för att minska dessa risker eller vilka ytterligare initiativ finns det i denna fråga?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(11 september 2003)

Kommissionen känner inte till resultaten av undersökningen som gjorts av University of Newcastle upon Tyne.

På EU-nivå finns bestämmelser för att förebygga negativa hälsoeffekter av avfallsförbränningsanläggningar i direktiven 89/429/EEG, 89/369/EEG, 94/67/EG och 2000/76/EG (1).

Vissa EU-initiativ har redan tagits på området. Inom ramen för Europaparlamentets och rådets beslut nr 1296/99/EG av den 29 april 1999 om att anta ett åtgärdsprogram för gemenskapen avseende miljörelaterade sjukdomar inom ramen för åtgärderna på folkhälsoområdet (1999-2001) (2) har Imperial College of Science Technology and Medicine fått anslag till ett projekt med titeln European Health Information System for Exposure and Diseases Mapping and Risk Assessment (Euroheis). Syftet med det projektet är att förbättra information och undersökningar om hälsa i syfte att kartlägga samband mellan miljöföroreningar och sjukdomar samt att vidta åtgärder mot hälsorisker genom att förbättra kunskaperna om riskhantering. Förbränningsanläggningars effekter på hälsan var ett av de områden som undersöktes. Inga direkta orsakssamband konstaterades, utan det framhölls snarare att många olika faktorer kan spela en roll för sådana medfödda missbildningar och att även socioekonomiska faktorer har stor betydelse.

I publikationen om barns hälsa och miljö Children’s health and environment: a review of evidence (2002) från Världshälsoorganisationen/Europeiska miljöbyrån anges att få miljöexponeringar hittills har kunnat påvisas som med stor sannolikhet förorsakar fosterskador, samt att det finns många hinder, t.ex. det stora antalet samverkande faktorer, för forskningen på området och att många publicerade studier är för begränsade till sin omfattning och alltför ensidiga.

För närvarande finns inga vetenskapliga belägg för att ett orsakssamband råder mellan fosterskador och det förhållandet att man bor i närheten av ett krematorium. Det är ofta inte möjligt att fastställa ett klart samband mellan negativa hälsoeffekter och miljöfaktorer.

Den 11 juni 2003 antog kommissionen ”Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén — En Europeisk strategi för miljö och hälsa” (3).

Strategin är tänkt att ge bättre kunskap om miljöhoten mot människors hälsa så att man kan kartlägga den sjukdomsbörda som orsakas av miljöfaktorer i EU och utarbeta en politik för att bemöta de problem som identifieras.

Målen för den föreslagna strategin är att

Strategins slutmål är att ta fram en ram för orsakssamband inom miljö och hälsa. Med hjälp av denna ram skall man få tillgång till den information som krävs för utvecklingen av en gemenskapspolitik för upphoven till hälsoproblemen och deras effektkedja. Detta mål kan bara uppnås genom ett samordnat tillvägagångssätt. Mer information om strategin hittar parlamentsledamoten på följande webbadress: http://europa.eu.int/comm/environment/health/indexen.htm.

----

(1)  Rådets direktiv 89/429/EEG av den 21 juni 1989 om minskning av luftförorening från befintliga kommunala avfallsförbränningsanläggningar, EGT L 203, 15.7.1989. Rådets direktiv 89/369/EEG av den 8 juni 1989 om förhindrande av luftförorening från nya kommunala avfallsförbränningsanläggningar, EGT L 163, 14.6.1989. Rådets direktiv 94/67/EG av den 16 december 1994 om förbränning av farligt avfall, EGT L 365, 31.12.1994. Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/76/EG av den 4 december 2000 om förbränning av avfall, EGT L 332, 28.12.2000.

(2)EGT L 155, 22.6.1999.

(3)  KOM(2003) 338 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/150)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2364/03

från Salvador Garriga Polledo (PPE-DE) till kommissionen

(17 juli 2003)

Ämne:   Stöd till Spanien för att bygga flera pass genom Pyrenéerna

De spanska myndigheterna är oroliga över att de franska myndigheterna inte har besvarat deras begäran om stöd i ett halvdussin vägprojekt för att förbättra genomfarten genom Pyrenéerna.

Det krävs en spanskfransk överenskommelse för att man skall kunna ansöka om att EU skall finansiera 20 procent av de projekt som är av intresse för Spanien: en högkapacitetslinje mellan Pamplona och Orthez eller förbindelserna Lleida-Viella-Toulouse och Barcelona-Puigcerdà-Toulouse.

Kan kommissionen ange de konkreta villkoren för gemenskapens finansiering av 20 procent av de angivna projekten, och under vilka förutsättningar den skulle kunna stödja de spanska ansökningarna mot bakgrund av att de franska myndigheterna inte har svarat på den inkomna begäran?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(12 september 2003)

Den högnivågrupp som kommissionen har givit i uppdrag att sammanställa rekommendationer om nya prioriterade projekt för de transeuropeiska näten (1) har identifierat Pyrenéerna som ett hinder för trafiken. Därför rekommenderar gruppen att prioritera skapandet av en ny järnvägsförbindelse med stor kapacitet genom Pyrenéerna, så som kommissionen redan föreslagit i förslaget till ändring av gemenskapens riktlinjer för det transeuropeiska transportnätet (2). Dessutom pekade gruppen särskilt på förbättringen av vägförbindelserna genom Pyrenéerna när det gällde andra projekt av vikt för den geografiska sammanhållningen.

Transportinfrastrukturprojekt som inom ramen för budgeten för de transeuropeiska näten kan få gemenskapsstöd skall ingå i Europaparlamentets och rådets beslut nr 1692/96/EG av den 23 juli 1996 om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet (3). I dag är det bara förbindelsen Barcelona-Puigcerdà-Toulouse som omfattas av det transeuropeiska transportnätet bland de projekt som frågeställaren tar upp.

Dessutom fastställs det i den gällande förordning där de allmänna bestämmelserna om ekonomiskt stöd från gemenskapen till de transeuropeiska näten föreskrivs (förordning (EG) nr 2236/95 (4), senast ändrad genom förordning (EG) nr 1655/1999 (5)) att gemenskapens stöd högst kan uppgå till 10 % av ett projekts sammanlagda kostnader.

1 oktober 2001 föreslog kommissionen att ändra dessa bestämmelser och öka finansieringsandelen till maximalt 20 %, samtidigt som dess användning begränsades till gränsöverskridande järnvägsprojekt som korsar naturliga hinder samt till gränsöverskridande förbindelser till kandidatländerna. Vid sitt möte den 2 juli 2002 godtog Europaparlamentet detta förslag med vissa ändringar. För närvarande är förslaget blockerat i rådet, som ännu inte har kunnat enas om stödnivån eller tillämpningsområdet för den högre stödandelen.

----

(1)  Se gruppens rapport på GD TREN:s webbsida: http://europa.eu.int/comm/ten/transport/revision/hlg_fr.htm.

(2)  Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av beslut nr 1692/96/EG av den 23 juli 1996 om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet, KOM(2001) 544 slutlig.

(3)EGT L 228, 9.9.1996.

(4)  Rådets förordning (EG) nr 2236/95 av den 18 september 1995 om allmänna regler för gemenskapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät, EGT L 228, 23.9.1995.

(5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1655/1999 av den 19 juli 1999 om ändring av förordning (EG) nr 2236/95, EGT L 197, 29.7.1999.

----

----

(2004/C 65 E/151)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2369/03

från Jorge Hernández Mollar (PPE-DE) till kommissionen

(17 juli 2003)

Ämne:   Mantalsskrivning av gemenskapsinvånare som bor i ett annat land än sitt ursprungsland

Den fria rörligheten och etableringsfriheten gör det möjligt för miljontals gemenskapsmedborgare att slå sig ner i andra EU-länder än sitt eget där de börjar ett nytt liv och konkretiserar en av Europeiska unionens stora framgångar.

I samband med att gemenskapsmedborgarna bosätter sig i ett annat EU-land än sitt ursprungsland undviker de emellertid ofta att mantalsskriva sig på sin nya bosättningsort. Detta missgynnar dessa orter som inte får möjlighet att registrera den nya invånaren och som därmed inte erhåller den del av de statliga skatteintäkter som tillfaller den.

Hur anser kommissionen att man skulle kunna lösa problemet med att gemenskapsmedborgarna struntar i att mantalsskriva sig på sin nya bosättningsort i en annan EU-medlemsstat än den de ursprungligen kommer ifrån? Detta skulle gynna den mottagande kommunen som i annat fall tvingas underhålla den nye invånaren utan att få de skatteintäkter från den centrala och regionala regeringen som tillfaller den?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(16 september 2003)

Enligt EG-rättens bestämmelser om fri rörlighet och uppehälle skall medlemsstaterna bevilja uppehållstillstånd till personer som uppfyller vissa krav: bland annat krävs anställning eller annan verksamhet och tillräckliga medel för uppehället. Denna rätt fastställs genom ett uppehållstillstånd. För kortare vistelser än tre månader och för gränsgångare eller säsongsarbetare behöver den mottagande medlemsstaten inte utfärda något uppehållstillstånd, men får begära att unionsmedborgaren skall tillkännage sin närvaro på territoriet.

På eget initiativ har eller kommer vissa medlemsstater att i nationell rätt avskaffa kravet på uppehållstillstånd för unionsmedborgare som är yrkesverksamma.

Man gick ännu längre i det ändrade förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om unionsmedborgares och deras familjemedlem mars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (1). Där föreslås att uppehållstillståndet skall avskaffas för alla unionsmedborgare, och ersättas av en möjlighet för den mottagande medlemsstaten att kräva att unionsmedborgarna registrerar sig vid behöriga instanser. Enligt förslaget får den mottagande medlemsstaten kräva att de berörda tillkännager sin närvaro på territoriet. Följs inte bestämmelserna om registrering och tillkännagivande kan icke diskriminerande och proportionerliga påföljder utdömas.

Om en medlemsstat kräver uppehållstillstånd eller att unionsmedborgare tillkännager sin närvaro på territoriet skall också ett system för effektiva och avskräckande påföljder utarbetas, vilket skall tillämpas om skyldigheterna inte följs. Påföljderna måste dock vara proportionerliga och icke-diskriminerande jämfört med dem som gäller för landets egna medborgare för jämförbara överträdelser.

----

(1)  KOM(2003) 199 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/152)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2378/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(18 juli 2003)

Ämne:   Krav på insyn och öppenhet

Mot bakgrund av kommissionens svar på fråga E-1885/03 (1) av den 3 juli, kommer nu kommissionen att som begärt upprätta en förteckning över alla enskilda personer och organisationer som skriftligen yttrat sig om insynskraven, och kan kommissionen i vart och ett av fallen notera om framställan var positiv, negativ eller likgiltig till kvartalsvis rapportering i en eller annan form? Kommer kommissionen att vidarebefordra och publicera det sammanfattande dokument som framlagts för kommissionsledamoten om resultaten av samrådet?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(4 september 2003)

Som komplement till svaret på frågeställarens fråga E-1885/03 kan kommissionen meddelande följande:

----

(1)EUT C 51 E, 26.2.2004, s. 152.

(2)  KOM(2003) 138 slutlig.

(3)  http://europa.eu.int/comm/internal_market/en/finances/mobil/transparancy.htm.

----

----

(2004/C 65 E/153)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2384/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(18 juli 2003)

Ämne:   Bedömning av statsstöd

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(12 september 2003)

----

(1)EGT L 149, 17.6.2003.

----

----

(2004/C 65 E/154)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2388/03

från Raffaele Costa (PPE-DE) till kommissionen

(18 juli 2003)

Ämne:   Genomförande av Sapard-programmet

Gemenskapsprogrammet Sapard, som inrättades den 1 januari 2000, har till syfte att inrätta förvaltnings-och kontrollsystem i vissa kandidatländer (Cypern, Malta och Turkiet är undantagna) för ett totalt belopp på mer än 1 miljard euro under 2001.

Kommissionen har överlåtit förvaltningen av programmen, dvs. besluten om urval av projekt, anbudsförfaranden och kontraktsutformning, till kandidatländerna.

Skulle kommissionen kunna redogöra för hur mycket anslagen uppgått till för varje land, vilka specifika åtgärder som har finansierats och vilka kontrollmetoder som inrättats för att säkerställa att programmet fungerar effektivt?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(17 september 2003)

Den vägledande fördelningen mellan mottagarländerna av det maximala årliga gemenskapsstödet fastställs i bilagan till kommissionens beslut 1999/595/EG av den 20 juli 1999 (1). Uppgifter om fördelningen av anslagen mellan länderna finns tillgängliga i Sapard-rapporten för år 2000 från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. För vart och ett av åren 2000-2003 redovisas fördelningen på länder enligt förordningen ovan i avsnitt 3.1 i rapporten, och kommissionens maximala finansieringsåtagande fastställs i ett årligt finansieringsavtal som sluts varje år med vart och ett av länderna. För 2003 har 560 miljoner euro anslagits till mottagarländerna.

Som parlamentsledamoten nämner genomförs Sapard-programmet, i motsats till andra föranslutningsinstrument, på decentraliserad grundval och kommissionen är alltså inte inblandad i urvalet av projekt som får stöd. Projekten måste emellertid vara förenliga med åtgärderna (insatserna) i det program som har godkänts av kommissionen, som, liksom medlemsstaterna, har rätt till all relevant information, särskilt för kontrolländamål.

När det gäller övervakningssystemet (övervakningskommittén, utvärderingar, övervakningsindikatorer) beskrivs detta i avsnitt 5 i Sapard-rapporten för 2001. Rapporten för 2002 skall inom kort sändas över till parlamentet.

Vägledande fördelning mellan mottagarländerna av det maximala årliga beloppet i 1999 års priser

----

(1)EGT L 226, 27.8.1999.

----

----

(2004/C 65 E/155)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2390/03

från Mogens Camre (UEN) till kommissionen

(21 juli 2003)

Ämne:   Statligt stöd till tyska hantverkare som utför arbete i Danmark

Den 20 mars ställde jag en fråga till kommissionen (E-1225/03) (1) om tyskt, statligt stöd till hantverkare som utför arbete i andra EU-länder. Kommissionen lovade att undersöka huruvida det tyska stödet stod i strid med bestämmelserna om statligt stöd.

Den danska sysselsättningsministern Claus Hjort Frederiksen har därefter ställt samma fråga till sin tyska kollega Wolfgang Clement, ekonomi- och arbetsminister. Den tyska ministern svarade att detta statsstöd på ca. 60 kronor i timmen utbetalades enbart till arbetslösa, tyska arbetare som fick anställning i ett tyskt företag.

Detta är emellertid en klen tröst för fackföreningar och småföretagare inom hantverksbranschen på södra Jylland, eftersom tyska företagare därmed inte förhindras att anställa arbetslösa, tyska arbetare som sedan skickas till Danmark för att utföra arbeten för tyska arbetsgivare som konkurrerar med danska hantverkare. På grund av det tyska statliga stödet måste således de danska företagarna betala en relativt sett högre lön än deras tyska kollegor. Detta utgör en avsevärd snedvridning av konkurrensen och kan knappast vara i överensstämmelse med EU:s regler för statligt stöd.

Kan kommissionen, i enlighet med det svar man gav på frågan 1225/03 lägga fram de uppgifter man erhållit från tyska myndigheter i denna fråga, samt undersöka i vilken utsträckning som tyska företag kan skicka tyska hantverkare till Danmark för att utföra specifika uppdrag, samtidigt som de erhåller stöd från den tyska staten?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(15 september 2003)

Kommissionen hänvisar till sitt tidigare svar på parlamentsledamotens skriftliga fråga E-1225/03.

Såsom utlovats i det förra svaret begärde kommissionen den 8 maj 2003 information från de tyska myndigheterna i denna fråga. De tyska myndigheterna svarade den 12 juni 2003 att de inte kände till någon sådan stödordning, men bad att få ytterligare information för att kunna utesluta ett eventuellt missbruk av stödordningar avsedda för andra ändamål. Detta svar lämnades till parlamentsledamoten i ett brev från direktören för direktorat G, Statligt stöd I, i generaldirektoratet för konkurrens den 8 juli 2003. I brevet ombads parlamentsledamoten även att till kommissionen överlämna all ytterligare information som han förfogar över för att möjliggöra för kommissionen att vidare undersöka den faktiska situationen.

I detta sammanhang önskar kommissionen påminna parlamentsledamoten om att ett antal arbetsmarknadspolitiska åtgärder inte utgör statligt stöd i den mening som avses i artikel 87.1 i EG-fördraget eftersom de består av stöd till enskilda och inte gynnar vissa företag eller viss produktion, eller eftersom de inte påverkar handeln mellan medlemsstaterna, eller eftersom de är allmänna åtgärder för att befrämja sysselsättningen som inte snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion. Sådana allmänna åtgärder omfattas därför inte av reglerna för statligt stöd. Detta gäller även för åtgärder som inte anses uppfylla alla kriterierna i artikel 87.1 i EG-fördraget och som därför, i kraft av kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse (2), inte omfattas av anmälningskravet i artikel 87.3 i EG-fördraget.

Beträffande den ytterligare information som lämnats av parlamentsledamoten i hans senaste skriftliga fråga kommer kommissionen åter att begära att de tyska myndigheterna lämnar upplysningar om de specifika åtgärder som tas upp av parlamentsledamoten och kommer att bedöma dem mot bakgrund av statsstödsreglerna, särskilt kommissionens förordning (EG) nr 2204/2002 av den 12 december 2002 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt sysselsättningsstöd (3). Om det visar sig att en överträdelse skett kommer kommissionen att vidta nödvändiga åtgärder för att få den att upphöra.

Kommissionen vill påpeka för parlamentsledamoten att all specifik information som kan överlämnas om de precisa sakförhållandena avsevärt skulle påskynda undersökningarna.

----

(1)EUT C 58 E, 6.3.2004, s. 51.

(2)EGT L 10, 13.1.2001.

(3)EGT L 337, 13.12.2002 (rättelse EGT L 349, 24.12.2002).

----

----

(2004/C 65 E/156)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2397/03

från Joan Vallvé (ELDR) till kommissionen

(21 juli 2003)

Ämne:   Lagstiftning om fermenterad mjölk

I svaret P-0027/03 (1) från kommissionsledamot Fischler på skriftlig fråga E-0873/03 (2) från undertecknad ledamot om ”namnbeteckningen jogurt” säger kommissionen att den har mottagit flera klagomål riktade mot den spanska lagstiftningen grundade i första hand på Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG (3) av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel och att den för närvarande går igenom dessa klagomål och den rättsliga situationen i medlemsstaterna när det gäller beteckningen jogurt.

Codex Alimentarus (inrättat 1963 av FAO och WHO), ett internationellt referensorgan som lyder under FN och Världshälsoorganisationen (WHO), antog vid sitt möte i Rom i slutet av juni i år en förordning om fermenterad mjölk som förbjuder att pastöriserade efterrätter efter fermenteringen ges beteckningen jogurt, åtminstone i de länder som inte har någon lagstiftning på detta område.

Mot bakgrund av dessa uppgifter och i syfte att undvika all ytterligare förvirring, anser inte kommissionen att det vore en bra idé att fastställa en gemensam lagstiftning för fermenterad mjölk och reglera beteckningen jogurt?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(12 september 2003)

Kommissionen har uppmärksammat att Codex Alimentarius-kommissionen antagit en standard för fermenterad mjölk. Vissa aspekter måste emellertid tas upp mer ingående än vad som görs i Codexen, till exempel när det gäller karakteristiska bakterier, tillåtna råvaror, hänvisning till värmebehandling, innehåll av andra ingredienser än mejeriingredienser samt märkning. Kommissionen undersöker därför om det behövs särskilda bestämmelser för yoghurt och kan komma att lämna ett förslag till rådet.

----

(1)EGT C 192 E, 14.8.2003, s. 147.

(2)EGT C 242 E, 9.10.2003, s. 209.

(3)EGT L 109, 6.5.2000, s. 29.

----

----

(2004/C 65 E/157)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2400/03

från Avril Doyle (PPE-DE) till rådet

(21 juli 2003)

Ämne:   Momsbefrielse för välgörenhetsinrättningars portokostnader

Kommissionen har föreslagit att porton skall momsbeläggas, vilket kommer att medföra en stor ekonomisk belastning för välgörenhetsinrättningar som skaffar medel genom direkta postförsändelser och som inte är berättigade till momsåterbäring i samma utsträckning som vanliga företag.

Kan rådet upplysa om huruvida det kommer att vara möjligt för välgörenhetsinrättningar, som enligt irländsk skattelagstiftning inte har rätt till momsåterbäring, att undantas från denna EU-lagstiftning?

Svar

(17 november 2003)

Det förslag från kommissionen som den ärade parlamentsledamoten nämner behandlas för närvarande av rådets organ.

Så länge detta arbete pågår kan rådet inte yttra sig om den ärade parlamentsledamotens fråga.

----

----

(2004/C 65 E/158)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2410/03

från Freddy Blak (GUE/NGL) till kommissionen

(21 juli 2003)

Ämne:   Tysk vägskatt

Enligt den danska tidningen Børsen den 10 juli 2003 (första sidan) överväger kommissionen att väcka talan mot Tyskland på grund av att landet inför en vägskatt, eftersom denna kommer att leda till en snedvridning av konkurrensen.

Kan kommissionen bekräfta detta?

Om svaret är ja, kan kommissionen redogöra för vilka nya omständigheter som lett till dessa överväganden?

I detta sammanhang vill jag hänvisa till min skriftliga fråga E-2684/02 (1) där jag bl. a. hänvisar till den tyska vägskattens konkurrenssnedvridande karaktär, men där kommissionen i sitt svar avfärdade detta.

----

(1)EGT C 110 E, 8.5.2003, s. 89.

----

----

(2004/C 65 E/159)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2608/03

från Peter Pex (PPE-DE) till kommissionen

(25 augusti 2003)

Ämne:   Tyskland börjar uppbära vägtullar

Åkerierna är mycket bekymrade över att Tyskland börjar uppbära vägtullar på motorvägarna. Oron lättade i viss mån när det berättades att kommissionen gått in för att införandet av dessa vägtullar skulle uppskjutas. I den tyska pressen har jag dock fått läsa raka motsatsen, eftersom det stått att den tyske kommissionsledamoten Verheugen förklarat att Tysklands regering är i sin fulla rätt att införa vägtullarna precis som planerat. Detta strider mot vad hans kollega Loyola de Palacio sagt, som förklarat att den undersökning om de kompenserande åtgärderna, vilken Europeiska kommissionen inlett den 23 juli 2003, innebär uppskov med både vägtullarna och Tysklands kompenserande åtgärder i anledning av dem.

Hur ställer sig Europeiska kommissionen till Tysklands vägtullar? Kommissionen verkar inte vara riktigt konsekvent i sina uttalanden. Är det bara de kompenserande åtgärderna som måste senareläggas eller gäller detta också för själva införandet av vägtullarna? Kan kommissionen nu snabbt få bort den oklarhet om var kommissionen står som uppstått till följd av den tyske kommissionsledamotens agerande?

Hur avser Europeiska kommissionen se till att det inte uppstår någon konflikt med gemenskapens lagstiftning när Tyskland börjar uppbära vägtullar, vare sig i fråga om rätten till fri rörlighet för varor eller i fråga om förbudet mot diskriminering?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-2410/03 och P-2608/03

ingivet av Loyola de Palacio för kommissionen

(8 oktober 2003)

Tyskland avser att införa ett kilometerbaserat avgiftssystem för tunga godsfordon. Användaravgiften har fastställts till i genomsnitt 12,6 cent per kilometer. Den 6 mars meddelande Tyskland kommissionen sin avsikt att införa ett system för avgiftsersättning baserat på punktskatter för att kompensera för den avsedda ökningen av användaravgifterna med i genomsnitt 15 cent.

Kommissionen måste utvärdera om den anmälda åtgärden är förenlig med den gemensamma marknaden och med den berörda gemenskapslagstiftningen. På grund av de tvivel som den anmälda åtgärden har gett upphov till beslutade kommissionen den 23 juli 2003 att den skulle inleda det formella granskningsförfarande som fastställs i artikel 88.2 i EG-fördraget för att möjliggöra för Tyskland och andra berörda parter att komma in med synpunkter. Den 27 augusti 2003 offentliggjordes en kort version av beslutet med sammanfattningar av alla relevanta sakfrågor och lagfrågor i Europeiska unionens officiella tidning (1).

Kommissionen kan på detta stadium inte utesluta att den anmälda åtgärden utgör statligt stöd till vägtransportföretag och kan därför inte utesluta att den snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen.

Vad gäller införandet av själva avgiftssystemet informerades kommissionen om att den tyska regeringen kommer att inleda en testfas på frivillig grund för tunga godsfordon som använder tyska motorvägar den 31 augusti 2003. Insamlingen av vägavgiften kommer emellertid att senareläggas till den 2 november 2003. I samband med detta beslutade kommissionen den 26 augusti 2003 tillsammans med Förbundsrepubliken Tyskland att en arbetsgrupp skulle inrättas för att undersöka de återstående tekniska frågorna före det formella införandet av avgiften. Kommissionens syfte är att säkerställa att principen om fri rörlighet för varor inte kommer att begränsas och att systemet fullständigt respekterar principen om ickediskriminering (2)

----

(1)EGT C 202, 27.8.2003.

(2)  Särskilt artikel 28 i EG-fördraget och artikel 7.4 och 7.5 i Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/62/EG av den 17 juni 1999 om avgifter på tunga godsfordon för användningen av vissa infrastrukturer, EGT L 187, 20.7.1999.

----

----

(2004/C 65 E/160)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2412/03

från Charlotte Cederschiöld (PPE-DE) till kommissionen

(21 juli 2003)

Ämne:   Nät- och informationssäkerhet

Europaparlamentet har tillsammans med näringslivet välkomnat kommissionens förslag till en förordning om inrättandet av den europeiska byrån för nät- och informationssäkerhet.

Vilka andra åtgärder överväger kommissionen för att påskynda unionens aktuella arbete för nät- och informationssäkerhet? Kan vi emotse några initiativ med ett helhetsbetonat grepp på denna problematik?

Kan vi emotse en fortsatt och rentav mera intensiv dialog mellan dem som utformar politiken och olika berörda parter inom detta område, till exempel inom sådana forum som forumet för Internetrelaterad brottslighet?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(18 september 2003)

Kommissionen vill tacka parlamentsledamoten för visat intresse för agendan för nät- och informationssäkerhet. Såsom parlamentsledamoten känner till kommer kommissionens förslag om att inrätta en europeisk byrå för nät- och informationssäkerhet inom kort att diskuteras i parlamentet. Kommissionen hoppas på parlamentsledamotens stöd för att förordningen snabbt skall kunna antas.

En avsevärd mängd aktiviteter har redan genomförts på området nät- och informationssäkerhets samt databrott till följd av kommissionens meddelanden ”Nät- och informationssäkerhet: förslag till en europeisk strategi” från juni 2001 och ”Ett säkrare informationssamhälle — ökad säkerhet i informationsstrukturen och bekämpning av datorrelaterad brottslighet” från januari 2001.

Insatserna omfattar allt från att man i handlingsplanerna eEurope 2002 och 2005 lagt en större tonvikt på säkerheten, att man gjort intensiva forskningsinsatser inom ramen för programmet om informationssamhällets teknik (IST) och gjort en översyn av befintlig lagstiftning (t.ex. den nya rättsliga ramen för elektronisk kommunikation och direktivet om elektroniska signaturer (1)) till att man stött standardiseringsinsatser på europeisk nivå, ökat säkerhetskraven för utbytet av data mellan offentliga förvaltningar och lagt fram ett förslag till rambeslut om angrepp mot informationssystem (2).

Parlamentsledamoten efterlyser ett helhetsbetonat grepp i fråga om nätsäkerheten. Enligt kommissionens synsätt innefattar ett sådant tre kategorier av åtgärder: åtgärder avseende den rättsliga ramen för elektronisk kommunikation och dataskydd, åtgärder för nät- och informationssäkerhet och riktlinjer i fråga om databrott och skydd för informationsinfrastrukturen.

När det gäller åtgärder med avseende på databrott har kommissionen för avsikt att intensifiera diskussionen om säkerhet och skydd av informationsinfrastrukturen och involvera intresserade parter i den offentliga och den privata sektorn genom workshops och expertmöten, exempelvis i Europeiskt forum för förebyggande av organiserad brottslighet. Enligt planerna kommer en inledande workshop för den privata sektorn att arrangeras i oktober 2003.

----

(1)  Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/93/EG av den 13 december 1999 om ett gemenskapsramverk för elektroniska signaturer, EGT L 13, 19.1.2000.

(2)EGT C 203 E, 27.8.2002.

----

----

(2004/C 65 E/161)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2415/03

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(21 juli 2003)

Ämne:   För en integrerad och konkurrenskraftig gemenskapsmarknad för energi

Sammankopplingskapaciteten för el ligger i Spaniens fall fortfarande mycket under det mål på 19 procent av den inhemska förbrukningen som fastställdes som önskvärd miniminivå av Europeiska rådet i Barcelona den 15-16 mars 2002.

Vilka åtgärder vidtar kommissionen för att se till att de länder som är långt ifrån att uppnå detta mål, som till exempel Spanien, under kommande månader inrättar nya linjer med grannländerna så att en integrerad och konkurrenskraftig gemenskapsmarknad för energi kan bli verklighet?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(12 september 2003)

Det mål som Europeiska rådet fastställde vid sitt möte i Barcelona den 15 och 16 mars 2002 som önskvärd miniminivå var 10 % av den nationella produktionskapaciteten. Det är riktigt att Spaniens sammankopplingskapacitet ligger långt under den önskvärda nivån.

Kommissionen är väl medveten om att ett starkt gränsöverskridande nät är en förutsättning både för ökad försörjningstrygghet och för en effektiv och konkurrenskraftig elmarknad, och om att det nuvarande sammankopplingsnätet inte når upp till den önskade nivån och måste förstärkas. Därför har kommissionen nyligen beställt en undersökning om analyser av elnätskapacitet och identifiering av kapacitetsbrister, och dessutom lagt fram ett meddelande om energiinfrastruktur (1).

Till följd av detta har kommissionen föreslagit en översyn av programmet för de transeuropeiska näten, som ledde till Europaparlamentets och rådets beslut nr 1229/2003/EG av den 26 juni 2003 om en serie riktlinjer för transeuropeiska energinät och om upphävande av beslut nr 1254/96/EG (2). I bilaga I till det beslutet anges 12 kopplingar som prioriterade projekt. Kopplingen EL.3 (Frankrike — Spanien — Portugal) är den koppling som direkt berör frågeställarens ärende, eftersom den syftar till att ”öka elsammankopp-lingskapaciteten mellan dessa länder och för den Iberiska halvön, och främja nätutvecklingen i öregioner”. I bilaga II till samma beslut anges projekt av gemenskapsintresse, av vilka tre berör nya kopplingar mellan Spanien och Frankrike eller Portugal (2.8; 2.9; 2.10) medan nio andra berör nya eller utvidgade nationella kopplingar som också är nödvändiga om man skall kunna utnyttja de gränsöverskridande kopplingarna optimalt (3.18; 3.19; 3.20; 3.21; 3.22; 3.23; 3.41; 3.42; 3.43). De båda sista slutligen berör förbättrade elförbindelser mellan Spanien och Marocko (4.15) respektive en ny direkt förbindelse mellan Spanien och Algeriet (4.30), inom ramen för utvecklingen av energistrategier för en utvidgad union, dess grannländer och partners.

De strömavbrott som nyligen inträffade i USA visar hur viktigt det är att förfoga över infrastruktur av hög kvalitet och över tillräcklig kapacitet för att garantera försörjningstryggheten.

Som angivits i kommissionens arbetsprogram kommer kommissionen i år att lägga fram ett meddelande om elinfrastruktur, som skall innehålla åtgärder för att driva på utvecklingen av sådan infrastruktur och på så sätt garantera försörjningstryggheten och underlätta handel och konkurrens.

I direktiv 2003/54/EG (3) beträffande den inre elmarknaden föreskrivs det att medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att garantera försörjningstryggheten, och därvid beakta behoven av underhåll och utveckling av infrastruktur, och i synnerhet av sammankopplingar.

Kommissionen vill slutligen hänvisa till sitt beslut av den 19 mars 2002 (4) om ett avtal som ger Energie Baden-Württemberg (EnBW), Electricidade de Portugal S.A. (EDP) och Caja de Ahorros de Asturias (Cajastur) gemensam kontroll över Spaniens fjärde största energiverk, Hidroeléctrica del Cantábrico (Hidrocantábrico). Som villkor för avtalet föreskrev kommissionen att Electricité de France (EDF) (som kontrollerar EnBW) och EDF-Réseau Transport Electricité (RTE) som driver det franska nätet skulle åta sig att öka den kommersiella kapaciteten på kopplingen mellan Frankrike och Spanien avsevärt. till cirka 4 000 megawatt (MW).

----

(1)  Kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet ”Den europeiska energiinfrastrukturen”, KOM(2001) 775 slutlig.

(2)EGT L 176, 15.7.2003.

(3)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/54/EG av den 26 juni 2003 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv 96/92/EG, EGT L 176, 15.7.2003.

(4)  Mål nr IV/M.2684 — EnBW/EDP/Cajastur/Hidrocantábrico — EGT C 114, 15.5.2002.

----

----

(2004/C 65 E/162)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2416/03

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(21 juli 2003)

Ämne:   Meddelande om PVC-strategin

Kommissionens svar på min fråga H-0259/03 (1) innehåller inte något nytt jämfört med det som vi redan vet sedan två år tillbaka. Frågan om PVC-strategin som togs upp i min tidigare fråga har kommit med i kommissionens arbetsprogram för 2002 och 2003. Kan kommissionen mot bakgrund av detta upplysa exakt när det särskilda meddelandet om PVC kommer att läggas fram? Kan kommissionen förklara varför man i samband med översynen av kemikaliepolitiken och den tematiska återvinningsstrategin endast tar hänsyn till PVC och inte tar med andra material?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(18 september 2003)

Det är omöjligt att ange exakt när kommissionen kommer att kunna lägga fram sitt planerade meddelande om miljöaspekter av polyvinylklorid (PVC), men många av de därmed förbundna frågorna är föremål för pågående arbete. I en pågående undersökning jämförs livscykelanalyser av PVC och andra tänkbara ersättningsmaterial i ett stort antal olika tillämpningar, och de första resultaten väntas i början av nästa år. Dessutom ser kommissionen kontinuerligt över framstegen mot att fullgöra industrins frivilliga åtagande om att avveckla användningen av stabilisatorer i PVC senast 2015 och att öka återvinningen av PVC med ytterligare 200 000 ton fram till 2010. Kommissionen gör också en bedömning av ambitionsnivån i detta åtagande. Därför deltar högre tjänstemän från kommissionen och ledamöter i Europaparlamentet i den grupp som kommer att övervaka genomförandet av det frivilliga åtagandet. Vad beträffar andra aspekter som nämns i kommissionens grönbok håller man för närvarande på att överväga ett förbud mot användning av kadmium i PVC och när det gäller ftalater är bedömningen inte avslutad.

Meddelandet (2)”Mot en temainriktad strategi för förebyggande och återvinning av avfall” behandlar inte specifikt PVC, men PVC berörs indirekt i samband med förebyggande och återvinning av avfall i allmänhet.

Ramlagstiftningen om kemikalier, som förväntas antas senare i år, är inte särskilt inriktad på PVC, men den kommer att omfatta kemikalier i allmänhet samt användning av kemikalier i produkter.

----

(1)  Skriftligt svar den 13 maj 2003.

(2)  KOM(2003) 301 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/163)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2418/03

från Dominique Souchet (NI) till kommissionen

(21 juli 2003)

Ämne:   Hållbar användning av bekämpningsmedel och flygbesprutning

I punkt 7 i Europaparlamentets resolution om en temainriktad strategi för hållbar användning av bekämpningsmedel (P5_TA-PROV(2003)0128) står följande: ”Europaparlamentet stöder till fullo rekommendationen om ett förbud mot flygbesprutning och möjligheten att fastställa bekämpningsmedelsfria zoner”. Denna resolution ingår i betänkandet från Van Brempt, vilket antogs av Europaparlamentet vid plenarsammanträdet den 27 mars i år i Bryssel.

Behandling av växtlighet från helikopter svarar för inte mer än 1 procent av all den fytosanitära behandling som sker i Europa. Det finns dock vissa fall där flygbesprutning är enda sättet att använda bekämpningsmedel. Orsakerna till detta kan vara av flera olika slag: parasiternas angreppsställe eller arealstorleken för grödan i fråga (cercosporios hos bananer, tallprocessionsspinnares larver, senaste generationen av majsmott samt majsskadegöraren corn rootworm), terrängkonturen på odlingsstället (vissa vinodlingar på sluttande mark), typen av klimatbetingad skada (svampsjukdomen ”downy mildew” på vinrankor eller pota-tisbladmögel) eller åkrarnas svårtillgängliga karaktär (risfält).

Hur avser kommissionen i dessa fall förena förbudet mot flygbesprutning med det akuta behovet av konsekvens vid bekämpningsinsatserna mot dessa sjukdomar som drabbar växter men ibland också människor?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(10 september 2003)

Kommissionen är fortfarande oroad över de risker som är förknippade med att mark flygbesprutas med bekämpningsmedel, framför allt på grund av att människor i omgivningen liksom miljön exponeras, eftersom bekämpningsmedlen sprids med vinden.

Kommissionen vill påminna om att dess förslag till förbud mot flygbesprutning i meddelandet ”Mot en temainriktad strategi för hållbar användning av bekämpningsmedel” (1) ger möjligheter till undantag när detta tillvägagångssätt ger uppenbara fördelar, även för miljön, jämfört med andra besprutningsmetoder. Det har inkommit många synpunkter på förslagen från olika berörda parter, och åsikterna skiljer sig kraftigt åt. Det pågår också undersökningar som initierats av offentliga organ i de berörda medlemsstaterna. All tillgänglig information håller på att undersökas vidare.

Mot bakgrund av resultaten av denna undersökning kommer kommissionen att föreslå de lämpligaste åtgärderna när det gäller flygbesprutning, med beaktande av en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön samt teknisk genomförbarhet och det nödvändiga växtskyddet.

----

(1)  KOM(2002) 349 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/164)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2426/03

från Maurizio Turco (NI) till kommissionen

(21 juli 2003)

Ämne:   Harmonisering av skatt på sparande för unionsmedborgare bosatta utanför unionen samt avskaffande av banksekretessen

I beaktande av:

Kan kommissionen besvara följande frågor:

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(5 september 2003)

----

(1)EGT L 157, 26.6.2003.

----

----

(2004/C 65 E/165)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2427/03

från Niels Busk (ELDR) till kommissionen

(16 juli 2003)

Ämne:   Statligt stöd till italienska mjölkproducenter

Kommissionen ombedes beräkna storleken på det statliga stöd som rådet nyligen beslutade bevilja italienska mjölkproducenter, i det fall att den extra avgiften var betald när den förföll till betalning.

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(12 september 2003)

Kommissionen har inte möjlighet att göra en sådan beräkning.

Storleken på det statliga stödet är beroende av en rad variabler, däribland följande:

----

----

(2004/C 65 E/166)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2430/03

från Niels Busk (ELDR) till kommissionen

(22 juli 2003)

Ämne:   Statligt stöd till italienska bönder

Har kommissionen för avsikt att väcka talan vid EG-domstolen mot rådets beslut att godkänna det italienska statsstödet till italienska mjölkproducenter?

Om så inte är fallet, vilka ”exceptionella omständigheter” motiverar ett sådant beslut (se artikel 88.2 tredje stycket i fördraget)?

Kommer kommissionen, om samma ”exceptionella omständigheter” uppträder i andra medlemsstater eller i nya medlemsstater, att acceptera liknande statligt stöd?

Svar från Franz Fischler på kommissionens vägnar

(12 september 2003)

Kommissionen har inte för avsikt att väcka talan mot rådets beslut.

När det gäller ”de exceptionella omständigheter” som godkänts av rådet ber kommissionen att få hänvisa till rådets beslut 2003/530/EG (1).

Kommissionen anser inte att det aktuella rådsbeslutet kan få prejudicerande verkan för eventuella framtida problem med tillämpningen av kvotavgiften för mjölk i Italien eller andra medlemsstater.

----

(1)  2003/530/EG: Rådets beslut av den 16 juli 2003 om huruvida ett stöd som Republiken Italien har för avsikt att bevilja sina mjölkproducenter är förenligt med den gemensamma marknaden, EGT L 184, 23.7.2003.

----

----

(2004/C 65 E/167)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2437/03

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(22 juli 2003)

Ämne:   Etablering av en fabrik med förorenande verksamhet

I Tabacô, Arcos de Valdevez i Portugal, är befolkningen oroad över etableringen av en fabrik tillhörande företaget Sarreliber, Transformação de Plásticos e Metais, SA, som i sin tur tillhör den franska gruppen ORIAL, med säte i Paris.

I enlighet med kommunen i Arcos de Valdevez förutser investeringsprojektet etableringen av en industrianläggning med inledningsvis 105 arbetsplatser, som skall syssla med ytbehandling och ytbeläggning samt insprutning av plastkomponenter avsedda för bil-, parfym- och sanitetsindustrin och för hushållsmaskiner.

Befolkningens oro har sin grund i utsikterna att denna krombeläggningsenhet kommer att använda tungmetaller som krom och nickel som är mycket förorenande och farliga för folkhälsan och miljön. Oron gäller också företagets placering i närheten av floden Vez och i närheten av sociala inrättningar som används av barn och äldre.

Floden Vez som är en biflod till floden Lima ingår i nätet Natura 2000. Det bekräftas även att denna fabrik redan skall ha avvisats i både Galicien och Förenade kungariket.

Mot bakgrund av det brev som lokala miljöföreträdare skickat till miljöansvarig kommissionsledamot uppmanas kommissionen att ange sin ståndpunkt i denna fråga.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(23 september 2003)

Kommissionen har fått in flera förfrågningar och klagomål om det fabriksprojekt som frågeställaren avser. Dessa har registrerats under diarienummer 2003/4425, 2003/4557 och 2003/4558.

Enligt de uppgifter som framkommer i klagomålen tycks projektet kunna omfattas av punkt 4 e i bilaga II till rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (1), ändrat genom rådets direktiv 97/11/EG av den 3 mars 1997 (2), som avser ”anläggningar för ytbehandling av metaller och plaster med användning av en elektrolytisk eller kemisk process”. Enligt artikel 4.2 i det direktivet skall medlemsstaterna för projekt som redovisas i bilaga II genom granskning från fall till fall eller genom gränsvärden eller kriterier som fastställs av medlemsstaten bestämma om projektet skall bli föremål för en bedömning i enlighet med artiklarna 5-10. Bland kriterierna för när en granskning från fall till fall skall göras eller gränsvärden eller kriterier skall fastställas enligt ovan anges det i bilaga III till direktivet bland annat områden med hög befolkningstäthet och områden som är skyddade enligt rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar (3) och 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (4).

Enligt de uppgifter som framkommer i klagomålen tycks projektet kunna påverka ett område av gemenskapsintresse som Portugal föreslagit i enlighet med artikel 4 i direktiv 92/43/EEG, nämligen området Rio Lima. Enligt artikel 6.3 i det direktivet skall alla planer eller projekt som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område, men som enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt kan påverka området på ett betydande sätt, på lämpligt sätt bedömas med avseende på konsekvenserna för målsättningen vad gäller bevarandet av området.

Slutligen tycks projektet också kunna omfattas av punkt 2.6 i bilaga I till rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (5), som avser ”Anläggningar för ytbehandling av metaller och plaster som använder en elektrolytisk eller kemisk process där behandlingsbaden har en volym som överstiger 30 m3”. I enlighet med vad som anges i artikel 1 i det direktivet syftar direktivet till undvika och, när detta visar sig vara omöjligt, minska utsläppen till luft, vatten och mark från dessa verksamheter, inbegripet åtgärder som gäller avfall, så att en hög skyddsnivå kan uppnås för miljön som helhet utan att detta påverkar tillämpning av bestämmelserna i direktiv 85/337/EEG och andra gemenskapsbestämmelser i ämnet.

Detta har lett till att kommissionen efter granskning av de uppgifter som avses ovan har ansett det nödvändigt att göra de portugisiska myndigheterna uppmärksamma på det berörda fabriksprojektet och begära upplysningar om detta, särskilt vad gäller frågan huruvida en lämplig miljökonsekvensbedömning har genomförts och vilka förebyggande åtgärder enligt ovan nämnda bestämmelser som planerats.

----

(1)EGT L 175, 5.7.1985.

(2)EGT L 73, 14.3.1997.

(3)EGT L 103, 25.4.1979.

(4)EGT L 206, 22.7.1992.

(5)EGT L 257, 10.10.1996.

----

----

(2004/C 65 E/168)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2438/03

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(22 juli 2003)

Ämne:   Avskaffande av visumtvånget för invandrare från tredje länder som bor lagligt i Schweiz och som vill resa utanför landet

Schweiziska industri- och byggförbundet och Schweiziskt forum för integration av invandrare insisterar på behovet av att avskaffa visumtvånget för invandrare från ett land utanför Europeiska unionen som bor i Schweiz.

Omkring en halv miljon personer bosatta i Schweiz, som ursprungligen kommer från länder utanför Europeiska unionen, måste varje gång de önskar besöka sitt land eller resa till ett land i Schengenområdet fortfarande ansöka om visum, vilket kostar i såväl tid som pengar.

Visserligen är situationen bättre nu än tidigare eftersom visumen har längre giltighetstid, men det grundläggande problemet kvarstår fortfarande.

Kan kommissionen därför ange vilka åtgärder den avser att vidta, mot bakgrund av tidigare frågor som redan delvis lösts, i syfte att avskaffa visumtvånget för schweiziska invånare från ett land utanför Europeiska unionen, med hänvisning till ömsesidighetsåtgärderna, eftersom Schweiz redan i augusti 2000 avskaffade visumtvånget för medborgare i ett tredje land som lagligen uppehåller sig i Europeiska unionen?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(3 september 2003)

Kommissionen har redan uppmärksammats på (1) situationen för personer bosatta i Schweiz, vilka på grund av sin nationalitet (2) måste ha visum när de reser till ett land i Schengenområdet eller när de enbart är på genomresa i ett Schengenland på väg till sitt ursprungsland.

Frågan har granskats av den behöriga gruppen i rådet, ”visumgruppen”, som kom fram till att det enligt Schengenavtalet inte föreligger några hinder för att viseringar med lång giltighet utfärdas för multipel inresa åt dessa invånare. Medlemsstaternas konsulära myndigheter har underrättats om denna möjlighet, något som parlamentsledamoten säkert håller med om, är ett steg i rätt riktning, då det minskar antalet besök till konsulaten för ansökan om visum.

Trots detta överväger kommissionen fortfarande en lösning enligt vilken medborgare från länder utanför Europeiska unionen som har uppehållstillstånd i Schweiz skulle undantas från visumtvång vid genomresa i ett Schengenland eller t.o.m. under en kort vistelse där. Denna lösning skulle dock kräva en ändring av Schengenavtalet.

----

(1)  Skriftlig fråga E-0557/02 från Renzo Imbeni och Giovanni Pittella, EGT C 229 E, 26.9.2002.

(2)  Rådets förordning (EG) nr 539/2001 av den 15 mars 2001 om fastställande av förteckningen över tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav, EGT L 81, 21.3.2001.

----

----

(2004/C 65 E/169)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2439/03

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(16 juli 2003)

Ämne:   Drivmedel som används av militären utgör hälsorisk

Stora mängder av jetbränslet JP-8 används vid militära anläggningar och transporteras genom militärens rörledningar inom hela EU. Detta flygbränsle misstänks dock medföra allvarliga hälsorisker (New Scientist av den 13 juni 2001).

Mot bakgrund av detta önskar jag ställa följande frågor:

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(11 september 2003)

I artikel 296.1b i EG-fördraget fastställs en undantagsklausul genom vilken medlemsstaterna kan vidta de åtgärder de anser behövas för att skydda sina grundläggande säkerhetsintressen när det gäller tillverkning av och handel med vapen, ammunition och krigsmateriel.

Artikel 296 har systematiskt tolkats mycket extensivt av de medlemsstater som önskar behålla en sträng nationell kontroll över alla aspekter av tillverkningen av och handeln med försvarsmateriel, och som därför har uteslutit försvarssektorn från tillämpningen av bestämmelserna i EG-fördraget.

I domstolens rättspraxis (1) tolkas denna undantagsklausul emellertid mycket mer restriktivt:

I ett nyligen fattat beslut (2) bekräftade domstolen denna rättspraxis, och hänvisade särskilt till artikel 296.

Mot bakgrund av detta kan kommissionen konkret svara på frågeställarens frågor:

----

(1)  Dom i målet Johnston/Chief Constable av den 15 maj 1986, mål 222/84.

(2)  Beslut av den 16 september 1999, mål 414/97 Europeiska gemenskapernas kommission versus Konungariket Spanien.

(3)EGT L 158, 23.6.1990.

(4)EGT L 41, 14.2.2003.

(5)EGT L 183, 29.6.1989.

(6)EGT L 131, 5.5.1998.

(7)EGT L 196, 26.7.1990.

----

----

(2004/C 65 E/170)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2443/03

från Geoffrey Van Orden (PPE-DE) till kommissionen

(22 juli 2003)

Ämne:   Plundrande sjöfåglar

Somliga sjöfåglar, såsom skarvarna, har förödande konsekvenser för silversidefiskar i EU:s floder och flodmynningar.

De medför också skadeverkningar på näringskedjan och har en negativ inverkan på många arter av fåglar och större fiskar.

Skyddas sådana plundrande sjöfåglar som skarvar på något sätt av gemenskapslagstiftningen eller får de nationella myndigheterna gallra ut bland dem om så behövs?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(23 september 2003)

Parlamentsledamoten har uttryckt sin oro över de konsekvenser vissa fiskätande sjöfåglar, såsom skarv, har för silversidefiskar i unionens floder och flodmynningar.

När det gäller dessa fåglars skyddsstatus vill kommissionen framhålla att skarven, liksom alla vilda fåglar, omfattas av fågeldirektivets allmänna skyddsbestämmelser (1). Medlemsstaterna får göra undantag från förbudet mot att avsiktligt döda eller fånga sådana fåglar och avsiktligt förstöra eller skada deras bon och ägg eller bortföra deras bon, i enlighet med undantagsbestämmelserna i fågeldirektivet (artikel 9).

När fågeldirektivet antogs 1979, ansågs underarten ”Phalacrocorax carbo sinensis” vara hotad och angavs därför i bilaga I till direktivet som en art för vilken särskilda åtgärder för bevarande av artens livsmiljö måste vidtas, bland annat för att skydda områden.

Denna arts population har dock ökat kraftigt och arten anses nu ha en gynnsam bevarandestatus. Med anledning av denna utveckling har kommissionen, efter att ha rådfrågat medlemsstaterna, tagit bort skarven från bilaga I till direktivet.

Kommissionen är medveten om att det råder motstridiga intressen mellan fiskare och skarv i vissa regioner i unionen, och anser liksom medlemsstaterna att undantagsbestämmelserna i fågeldirektivet kan tillämpas fullt ut för att förhindra att skarven orsakar allvarliga skador, när detta är befogat och det inte finns någon annan tillfredsställande lösning.

Efter det att skarven togs bort från bilaga I till fågeldirektivet 1997 har kommissionen fortsatt att övervaka situationen och diskutera frågan med de behöriga myndigheter i medlemsstaterna som ansvarar för genomförandet av fågeldirektivet. I de senaste diskussionerna i Ornis-kommittén för fågeldirektivet, som ägde rum den 26 juni 2003, framkom att populationerna nu verkar vara relativt stabila i Europa och det finns inte någon överenskommelse om att man behöver utveckla ett internationellt samarbete för att förvalta populationerna av denna art.

Slutligen bedrivs forskning i olika medlemsstater och på europeisk nivå (t.ex. ”Reducing the conflict between Cormorants and fisheries on a Pan-European scale: Redcafe”, som finansierats av femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling) om utvecklingen av bättre metoder för att hantera de problem som skarven orsakar för fisket.

----

(1)  Rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar, EGT L 103, 25.4.1979.

----

----

(2004/C 65 E/171)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2453/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(23 juli 2003)

Ämne:   Eurostat: Tidpunkten för när bedrägerier för första gången konstaterats och möjligheterna till insyn i kontrakt med företag samt i beloppen per företag

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(22 september 2003)

Kommissionen besvarade dessa frågor vid utfrågningarna inom budgetkontrollutskottet, särskilt utfrågningarna den 17 och 30 juni 2003. Så snart informationen var tillgänglig vidtog kommissionen omedelbart lämpliga åtgärder. Vi ber att få hänvisa ledamoten till kommissionens beslut av den 9 och den 23 juli 2003.

Det e-postmeddelande som skickades till ordföranden den 13 november 2000 och som ledamoten hänvisar till var skrivet i en polemisk ton, men syftet med det var oklart. Författarens åsikter i ett antal frågor (t.ex. jämför han vissa kommissionsledamöters mod med andra framstående personers, som Monnet och Schuman) kombinerades med andra, ibland kryptiska kommentarer. Det var svårt för en oinsatt läsare att förstå vad syftet med meddelandet var. Som är normalt i sådana fall skickades meddelandet direkt till den berörda avdelningen (i det här fallet Eurostat) för vidare behandling. Eurostat agerade på det som verkade vara syftet med meddelandet, dvs. författarens uttalade intresse för en intern revisionsrapport om Eurocost. I det svar som gavs beskrevs det faktiska läget i ärendet, dvs. att rapporten i fråga hade skickats till den ansvariga avdelningen som behandlade den i enlighet med de sekretessbestämmelser som gäller i sådana fall.

Den 11 juni 2003 uppdrog kommissionen åt internrevisionstjänsten att genomföra en revision av Eurostats avtal. Den 9 juli 2003 fick kommissionen en första delrapport från internrevisionen tillsammans med en analys som GD Budget gjort av internrevisionens rapporter om Eurostat, och man fattade beslut i enlighet med detta och informerade Europaparlamentet. Bland annat har en särskild arbetsgrupp (TFES) under ledning av direktören för OLAF, Europeiska byrån för bedrägeribekämpning, inrättats. Enligt kommissionens beslut av den 23 juli 2003 är TFES:s (Task Force Eurostat) uppgift att utarbeta en rapport till kommissionen om de olika administrativa aspekterna av Eurostat-ärenden. Det arbete som görs av TFES fortsätter, liksom internrevisionens arbete. Det är kommissionens uttalade avsikt att regelbundet informera parlamentet om dessa frågor.

I samband med beviljandet av ansvarsfrihet för 2001 påpekade kommissionen att den arbetar med att inrätta en central avtalsdatabas. Den information som ledamoten efterfrågar finns tillgänglig via den tilllämpning som ger information om budgetanslag som tilldelats tredje man. Kommissionen har redan gett detaljerad information om åtaganden och betalningar till de flesta av de enheter ledamoten nämner i samband med svar på andra parlamentsfrågor på sistone.

----

----

(2004/C 65 E/172)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2458/03

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(23 juli 2003)

Ämne:   Höghastighetsjärnvägar i södra Europa

Sträckan Genua-Marseille-Barcelona-Valencia och sträckan Lissabon-Madrid-Barcelona-Lyon-Paris har stor betydelse för ekonomin i södra Europa. Bygget av linjen Madrid-Lleida, som skulle ha invigts i slutet av 2002, har drabbats av ständigt nya förseningar och denna sträcka, som är en avgörande del av höghastighetssträckan Madrid-Barcelona-franska gränsen, har ännu inte invigts. Den franska regeringen visar dessutom begränsat intresse att omvandla sträckan Nîmes-spanska gränsen till en höghastighetssträcka. Vilka åtgärder avser kommissionen mot bakgrund av detta att vidta för att se till att detta transeuropeiska nät utvecklas i enlighet med fördragen?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(12 september 2003)

EU bidrar genom budgeten för de transeuropeiska transportnäten (TEN-T) till finansieringen av undersökningar och arbeten syftande till att öka kapaciteten på den befintliga linjen Perpignan-Nîmes, för att klara den trafikökning som den nya förbindelsen Figueras-Perpignan (planerad till 2008-2009) kommer att ge upphov till.

EU bidrar också (även detta genom budgeten för TEN-T) till förberedande undersökningar avseende en helt ny infrastruktur mellan spanska gränsen och Nîmes som skall tas i bruk i olika etapper mellan 2010 och 2015, beroende på belastningen på de enskilda sträckorna.

Detta projekt har visserligen försenats något jämfört med den ursprungliga tidsplanen, som innebar att hela förbindelsen skulle tas i bruk före 2010. Kommissionen beklagar detta, men måste samtidigt understryka att det är medlemsstaterna som har hela ansvaret för genomförandet av denna typ av projekt. Inom ramen för arbetet i högnivågruppen under Karel Van Mierts ledning har kommissionen begärt av de franska myndigheterna att de skall förbinda sig att följa de tidsgränser som anges ovan, vilket de också gjort.

----

----

(2004/C 65 E/173)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2459/03

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(23 juli 2003)

Ämne:   Höghastighetsjärnvägar i södra Europa

Enligt färska studier har järnvägarnas andel av europeisk godstrafik sjunkit från 21 procent till 8,1 procent under de senaste trettio åren (1970-2000). Den sektor som påverkats av denna nedgång är landsvägstransporterna, som innebär vissa fördelar jämfört med järnvägarna, särskilt enklare tillgång till slutdestinationen.

I artiklarna 154 och 155 i EG-fördraget fastställs faktiskt att gemenskapen skall bidra till att upprätta och utveckla transeuropeiska nät på transportområdet.

Med tanke på att järnvägstransporter utom jämförelse är det mest miljövänliga transportsättet har kommissionen åtagit sig att stimulera järnvägstransporter inom ramen för EU:s gemensamma transportpolitik.

Vilka åtgärder vidtas för att möjliggöra varutransporter över Pyrenéerna?

Vilka åtgärder tas för att denna passage över Pyrenéerna skall kunna konkurrera med andra former av varutransporter, särskilt landsvägstransport?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(12 september 2003)

Att vitalisera godstransporterna per järnväg är en fråga av största vikt för hela Europeiska unionen, och det är en av prioriteterna inom EU:s transportpolitik. EU vill skapa ett integrerat europeiskt järnvägssystem för att järnvägstrafiken, och då i synnerhet godstrafiken, på nytt skall bli effektiv och konkurrenskraftig. De initiativ som lagts fram och de åtgärder som redan vidtagits från EU:s sida syftar till en integrering av de nationella järnvägsnäten. Integrationen bygger på att driftskompatibiliteten mellan system för höghastighetstrafik och konventionell järnvägstrafik utvecklas. Detta mål är synnerligen viktigt med tanke på skillnaderna mellan de befintliga spanska och franska järnvägsnäten.

För att kunna göra godstransporterna per järnväg mer attraktiva deltar gemenskapen i finansieringen av projekt i syfte att förbättra kapaciteten på de järnvägslinjer som via Pyreneerna förenar den iberiska halvön med resten av Europa. Närmare bestämt har kommissionen planerat att med medel ur budgeten för de transeuropeiska transportnäten (TEN-T) stödja byggandet av avsnittet Perpignan-Figueiras på den nya linje med europeisk standardspårvidd som skall förena Barcelona och den omgivande regionen med det franska järnvägsnätet. Gemenskapsstödet uppgår till 10 % av de totala kostnaderna för projektet. Denna nya linje för både person- och godstrafik borde vara i bruk 2008-2009 och kommer att innebära betydande tidsvinster eftersom axlarna inte längre behöver bytas vid gränsen.

I det prioriterade projektet nr 3 (TGV Syd) där banavsnittet Perpignan-Figueiras utgör en del, inbegriper också en upprustning av avsnittet mellan Perpignan, Montpellier och Nîmes på den franska sidan av gränsen, och planeringen för detta sker med medel ur budgeten för de transeuropeiska transportnäten. Före 2015 kommer en ny linje att bli färdig på denna sträcka, vilket innebär att betydande kapacitet, särskilt för godståg, frigörs på den befintliga banan.

Kommissionen vill dessutom påminna om att den bland de prioriterade projekten inom ramen för de transeuropeiska transportnäten även föreslagit en järnvägsförbindelse genom centrala Pyreneerna och ett nät för höghastighetstrafik på Iberiska halvön. Detta förslag antogs av Europaparlamentet vid första behandlingen.

----

----

(2004/C 65 E/174)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2468/03

från Catherine Stihier (PSE) till kommissionen

(24 juli 2003)

Ämne:   Införandet av digitala färdskrivare

I förordning (EEG) nr 3820/85 (1) meddelas föreskrifter om acceptabla körpass, viloperioder och arbetstider för förare i fordon i yrkesmässig trafik och bussar. Förarnas timmar registreras och kontrolleras med hjälp av färdskrivare, i enlighet med förordning (EEG) nr 3821/85 (2). Av senare datum är förordning (EG) nr 2135/98 (3), som, i och med att den offentliggjordes, öppnade vägen för införandet av digitala färdskrivare (där registreringen sker på kort med minne) i stället för de nuvarande färdskrivarna (där registreringen sker på papperskort).

I artikel 2.1 a) i förordning 2135/98 står följande:

Kan kommissionen bekräfta att den rättsakt som här avses är den som offentliggjordes såsom förordning (EG) nr 1360/2002 den 5 augusti 2002 (4)?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(24 september 2003)

Kommissionen kan härmed bekräfta att den rättsakt som avses i artikel 2.1 a i rådets förordning (EG) nr 2135/98 (5) är kommissionens förordning (EG) nr 1360/2002 (6).

----

(1)EGT L 370, 31.12.1985, s. 1.

(2)EGT L 370, 31.12.1985, s. 8.

(3)EGT L 274, 9.10.1998, s. 1.

(4)EGT L 207, 5.8.2002, s. 1.

(5)  Rådets förordning (EG) nr 2135/98 av den 24 september 1998 om ändring av förordning (EEG) nr 3821/85 om färdskrivare vid vägtransporter och direktiv 88/599/EEG om enhetligt förfarande vid kontroll av förordningarna (EEG) nr 3820/85 och (EEG) nr 3821/85, EGT L 274, 9.10.1998.

(6)  Kommissionens förordning (EG) nr 1360/2002 av den 13 juni 2002 om anpassning för sjunde gången till den tekniska utvecklingen av rådets förordning (EEG) nr 3821/85 om färdskrivare vid vägtransporter, EGT L 207, 5.8.2002.

----

----

(2004/C 65 E/175)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2473/03

från Marie Isler Béguin (Verts/ALE), Charles Tannock (PPE-DE), Alima Boumediene-Thiery (Verts/ALE), Patsy Sörensen (Verts/ALE) och Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) till kommissionen

(24 juli 2003)

Ämne:   Regionerna invid de yttre gränserna i ett utvidgat EU

EU:s pågående utvidgning österut kommer nu inom kort att leda till att den politiska, ekonomiska och sociala helhet som EU representerar får nya gränser utåt, i och med att unionens harmonisering, skydd och övergångsstöd kommer att omfatta staterna i Centraleuropa och de baltiska staterna, som nu är kandidater för anslutning.

Regionerna invid medlemsstaternas östgränser, liksom sedermera kandidatländerna, vilka alla är särskilt utsatta för den ekonomiska utjämning som berört hela världsdelen i takt med de på varandra följande utvidgningarna av EU, har kunnat dra nytta av program och bidrag som enkom varit inriktade på att förebygga och dämpa rubbningar i balansen och socioekonomiska återverkningar innanför deras gränser. I de europeiska stater som är grannar till detta utvidgade EU, såsom Vitryssland, Moldavien och Ukraina, står gränstrakterna i väster, i ekonomiskt hänseende och vad de Interregionala kontakterna beträffar, i ett nära och livsviktigt beroendeförhållande till sina många partner väster om gränsen. Dessa tre östeuropeiska stater utgör delar av vår världsdels historia och identitet och i Moldavien och Vitryssland har de föregående regeringarna uttryckt sin vilja att gå med i EU, något som också är en prioritet för Ukrainas regering. De berörs direkt och på alla nivåer av konsekvenserna av unionens utvidgning.

Den 11 februari 2003 antog Europaparlamentet ett förslag till betänkande från Pedro Marset Campos om förbindelserna mellan Europeiska unionen och Vitryssland: perspektiven på ett framtida partnerskap, där kommissionen uppmanades ”att förebygga varje form av ekonomisk och social ruptur vid det utvidgade EU:s blivande östgräns och att begränsa smuggling och invandring, samt att för de västra regionerna i de nya grannländerna i öster, dvs. Ukraina, Vitryssland och Moldavien, fastställa gemenskapsprogram och ekonomiska stöd av samma omfattning som de som redan gäller för de östra regionerna i de intilliggande kandidatländerna”.

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(17 september 2003)

----

(1)  KOM(2003) 104 slutlig.

(2)  KOM(2003) 393 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/176)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2489/03

från Sérgio Marques (PPE-DE) till kommissionen

(25 juli 2003)

Ämne:   Genomförandet av stöd i Venezuela

Efter de tragiska översvämningarna i Venezuela i december 1999 anslog kommissionen betydande anslag för stöd till återuppbyggnad av de drabbade områdena. A ena sidan rörde det sig om stöd till återuppbyggnad i staten Vargas och å andra sidan om stöd till riskförebyggande åtgärder, dvs. utarbetande och genomförande av program för hantering av naturrisker i ett stort område intill det som drabbades av översvämningarna 1999, i staterna Falcón, Miranda och Yaracuy.

När det gäller projekten för stöd till återuppbyggnad och förebyggande av katastrofer i staten Vargas (gemenskapsbidrag: 25 miljoner euro) och återuppbyggnad av samhällsstrukturer i staten Vargas (gemenskapsbidrag: 10 miljoner euro) måste de nationella myndigheterna i Venezuela först underteckna finansieringsöverenskommelsen för att projekten skall kunna genomföras.

När det gäller programmet för förebyggande av översvämningar i staterna Falcón, Yaracuy och Miranda (gemenskapsbidrag: 20 miljoner euro) skulle kommissionen under första hälften av 2003 fatta ett beslut om detta anslag.

Europaparlamentet skickade en delegation till Venezuela den 7-9 juli 2003, i vilken frågeställaren själv deltog. Delegationen kunde konstatera förseningarna ifråga om godkännande och genomförandet av berörda projekt, i första hand på grund av meningsskiljaktigheter mellan kommissionen och de venezolanska myndigheterna i fråga om vilka skatteregler som skall gälla för gemenskapsprojekten (momsbefrielse på varor och tjänster).

Kan kommissionen mot bakgrund av detta besvara följande frågor:

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(24 september 2003)

----

----

(2004/C 65 E/177)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2492/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(25 juli 2003)

Ämne:   Insyn i aktiehandel

Kan kommissionen ange vilka rättsliga eller andra typer av arrangemang som finns i varje medlemsstat och som innebär att bolag kan försöka att avslöja de verkliga ägarförhållandena för aktierna, även om aktierna innehas av förvaltarregistrerade aktieägare, förvaltare eller andra skuggarrangemang? Är kommissionen medveten om hur viktiga sådana arrangemang är för att minoritetsaktieägarnas rättigheter skall följas, exempelvis för att garantera att obligatoriska uppköpserbjudanden görs så snart en kontrollerande aktieägare når mer än en viss andel av det egna kapitalet? Om så är fallet, vilka arrangemang föreslår kommissionen som innebär att bolagen kan ta reda på vem som verkligen äger deras aktier, även om ägarna finns i en annan medlemsstat? Skulle medlemsstater få rätt att exempelvis begära att bolag deponerar aktieutdelning som tillhör aktieägare som inte besvarat frågor om de verkliga ägarförhållandena?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(16 september 2003)

Parlamentsledamotens fråga gäller förhållandet mellan börsnoterade företag och deras aktieägare. Och med aktieägare avses inte bara de formella aktieägarna, utan också de verkliga ägarna. Kommissionen anser därför att det rör sig om en bolagsrättslig fråga.

Kommissionen saknar de uppgifter som krävs för att ge en detaljerad översikt över medlemsstaternas bestämmelser om möjligheterna för företag att ta reda på de verkliga ägarförhållanden för aktier, även när dessa innehas av förvaltare, stiftelser och liknande. Vi saknar också uppgifter om de nationella systemens regler för investerare från länder utanför EU.

Kommissionen anser att företags rätt att utforska de verkliga ägarförhållandena inte först och främst blir aktuell i samband med företagsuppköp, utan snarare skall ses som ett sätt för företag att visa omsorg i fråga om vilka som investerar i företaget. Denna omsorg måste dock balanseras mot andra hänsyn, till exempel intresset av skydd för personuppgifter och nationell egendomslagstiftning.

Vad beträffar företagsuppköp vill kommissionen framhålla att det föreslagna direktivet om uppköpserbjudanden bara hänvisar till det formella ägandet (se artikel 2.1 a i direktivförslaget) (1).

----

(1)EGT C 45 E, 25.2.2003.

----

----

(2004/C 65 E/178)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2493/03

från Christopher Huhne (ELDR) till kommissionen

(25 juli 2003)

Ämne:   Förpliktelser rörande öppenhet

Kan kommissionen uppskatta antalet tillkännagivanden av marknadsinformation som görs i tid på varje nationell marknad i EU? Kan kommissionen notera ett omvänt förhållande mellan antalet kvartalsrapporter från börsnoterade bolag i varje medlemsstat och antalet reglerade tillkännagivanden av marknads-påverkande information? Vad tänker kommissionen föreslå för åtgärder, i händelse av att det finns ett sådant omvänt förhållande, för att se till att den information som ges till investerarna inte reduceras om dess förslag om obligatoriska kvartalsrapporter skulle antas?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(4 september 2003)

Parlamentsledamotens frågor har samband med kommissionens förslag till direktiv om harmonisering av insynskraven med avseende på upplysningar om emittenter (1). Enligt förslaget införs kvartalsrapporter med finansiella uppgifter för publika bolag vars värdepapper tas upp till handel på en reglerad marknad inom EU.

Kommissionen samlar in den information som behövs för att fastställa om man, som parlamentsledamoten begär, kan göra en rimlig uppskattning. Kommissionen kommer att inrikta undersökningarna på medlemsstater som har ett i grunden centraliserat system för spridning av lagstadgad information eller som har ett centraliserat arkiv för sådan information hos den behöriga myndigheten eller operatören på en reglerad marknad. Kommissionen måste dessutom undersöka om ett sådant centraliserat system omfattar information som krävs enligt EU-lagstiftningen eller även information som krävs enligt nationella till-läggsbestämmelser. Därför är det inte möjligt att göra en utvärdering som omfattar alla medlemsstater.

Kommissionen vill dock på det här stadiet göra parlamentsledamoten uppmärksam på följande:

Kommissionen kommer att överlämna eventuella resultat så snart som möjligt.

----

(1)  KOM(2003) 138 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/179)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2502/03

från Martin Callarían (PPE-DE) till kommissionen

(29 juli 2003)

Ämne:   Förslaget till EU:s kemikalieförordning

Kan kommissionen förklara huruvida ett uttalande som kommissionsledamot Margot Wallström gjorde under en intervju i BBC Radio 4:s program Today den 10 juli:

speglar kommissionens nya hållning i fråga om förslaget till EU:s kemikalieförordning?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(16 september 2003)

Svaret från kommissionens ledamot med ansvar för miljöfrågor speglar helt klart kommissionens syn på registrering, utvärdering och godkännande av kemikalier (Reach), såsom detta system beskrivs i vitboken ”Strategi för den framtida kemikaliepolitiken” från februari 2001 (1). Denna vitbok kom sedan att ligga till grund för det förslag som nyligen var föremål för ett Internetsamråd. Det finns ingen anledning att testa kemikalier som vi redan har tillräcklig information om eller kemikalier för vilka tillfredsställande information kan erhållas på annat sätt. När exponeringen för en kemikalie är begränsad, som t.ex. när det gäller vissa typer av mellanprodukter, motiverar vanligtvis inte den potentiella risken att tester utförs.

----

(1)  KOM(2001) 88 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/180)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2506/03

från Mauro Nobilia (UEN) till kommissionen

(29 juli 2003)

Ämne:   Organisation av trepartsavtal om miljön

I beaktande av:

Jag frågar nu:

Svar från Romano Prodi på kommissionens vägnar

(19 augusti 2003)

Kommissionen lanserade idén med trepartsavtal med fastställda mål i sin vitbok Styrelseformerna i EU (2). Kommissionen utvecklade idén i det meddelande som parlamentsledamoten hänvisar till. Det är nu medlemsstaterna, deras regioner och städer som får ta initiativet till att förverkliga idén. Vad beträffar EU-institutionerna har kommissionen fått klart stöd från Regionkommittén, Europaparlamentet arbetar på en resolution om meddelandet från december 2002 och rådet kommer att behandla meddelandet under andra halvåret 2003.

När parlamentets resolution är färdig kommer kommissionen att titta på den, och parlamentet kan ange på vilket sätt det vill delta i förverkligandet av idén. Samma sak med medlemsstaterna; de kan i rådet eller ensidigt uttala sitt intresse och sin beredvillighet att delta.

Inom kommissionen är det främst de generaldirektorat som arbetar med frågor med stor lokal inverkan som berörs av trepartsavtalen, vilket också framgår av vitboken. Fördelningen av uppgifter och personal mellan generaldirektoraten och kostnadstäckningen måste följa de allmänna riktlinjer som nämns i vitboken och meddelandet från december 2002.

Kommissionen kommer inom miljöområdet att ta ställning till de förslag som redan har lämnats in före slutet av 2003.

----

(1)  KOM(2002) 709.

(2)EGT C 287, 12.10.2001.

----

----

(2004/C 65 E/181)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2510/03

från Roberto Bigliardo (UEN) till kommissionen

(29 juli 2003)

Ämne:   Förhyrning av ”City center”

Kommissionens kontor för infrastruktur i Bryssel (OIB) planerar att hyra byggnaden City center som ligger nära Gare du Nord, trots det negativa yttrandet från administrationens enhet för hygien och säkerhet.

Fastighetslobbyn i Bryssel försöker sedan flera år att övertala kommissionen att skapa en tredje utvecklingspol för de europeiska institutionerna i Gare du Nord-området.

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(3 november 2003)

Tanken på att placera en del av kommissionens personal i ”City Center” föddes då parlamentets avdelning för administration bad att få flytta in i Montoyer 75-byggnaden (M075). Kommissionen förhöll sig positivt till denna begäran och bad infrastruktur- och logistikbyrån i Bryssel (OIB) leta efter en ny byggnad dit man kunde omplacera den del av personalen vid generaldirektoratet för forskning som för närvarande befinner sig i M075.

Under en längre period hade parlamentet redan förhandlat om förhyrning av City Center för eget bruk om det skulle visa sig att utbytet med kommissionen inte skulle bli av. I uppenbar brist på alternativa lösningar som skulle ha gjort det möjligt för kommissionen att utrymma MO 75 före det datum som parlamentet angivit, övertog OIB de pågående förhandlingarna. Efter noggranna övervägningar kom man fram till att City Center inte var lämpligt, och OIB fortsatte arbetet för att hitta bättre alternativ i eller nära EU-kvarteret. Trots smärre motgångar pågår nu diskussioner om ett lämpligare förslag och de som står bakom City Center-projektet har underrättats om att kommissionens avdelningar inte kommer att överta denna byggnad.

Väl att märka är att arbetsmiljökommittén vid kommissionen i Bryssel (CHST — Comité de Sécurité et d'Hygiène de la Commission) inte avgav varken ett negativt eller en positivt yttrande om City Centers lämplighet och enheten för arbetsmiljö (USHT — Unité de Sécurité et Hygiène au Travail) ställde en rad villkor för inflyttning i byggnaden. Det är följaktligen inte helt korrekt att säga att planerna på att eventuellt hyra City Center stred mot ett yttrande från kommissionens arbetsmiljöspecialister.

----

----

(2004/C 65 E/182)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2511/03

från Mario Borghezio (NI) till kommissionen

(29 juli 2003)

Ämne:   Avbruten järnvägsförbindelse Ventimiglia-Monaco: kommissionens ingripande i tvist med Frankrike

Arbetet med Roquebrune-tunneln innebär att järnvägen Ventimiglia-Monaco är stängd, vilket förorsakar allvarliga ekonomiska skador för Ventimiglia, eftersom arbetena beräknas pågå hela året 2003.

Vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta i tvisten med de franska myndigheterna för att förkorta tiden för reparationsarbetet i tunneln, och göra det möjligt att återuppta trafiken så snart som möjligt?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(12 september 2003)

Avbrottet på järnvägsförbindelsen Ventimiglia-Monaco beror på ett ras som inträffade i mitten av juni 2003 i tunneln under Monaco. Trots att de reparationer som den berörda infrastrukturförvaltaren (Réseau Ferré de France) måste göra är omfattande räknar man med att stegvis ta tunneln i bruk igen till slutet av året. Eftersom verksamheten snarare måste klassas som underhåll, och inte som byggande av ny infrastruktur eller utbyggnad av befintlig infrastruktur hade det inte varit möjligt att finansiera den inom ramen för de transeuropeiska transportnäten, även om de franska myndigheterna hade begärt det.

Om en medlemsstat tillfälligt blockerar en viktig trafikled kan det ses som ett hinder för den fria rörligheten för varor. Domstolen har redan fastställt att åtgärder som försenar godstransporten mellan medlemsstat utgör ett hinder för den fria rörligheten för varor som inte är förenligt med artikel 28 i EG-fördraget (1).

Till skillnad från generaladvokat Jacobs i målet Schimdberger (2) anser kommissionen att det inte kan vara en absolut skyldighet att garantera att varor kan passera utan hinder när som helst och till varje pris: annars skulle det alltid förekomma brott mot gemenskapslagstiftningen. De förseningar som exempelvis uppstår vid nödvändiga underhållsarbeten går inte att undvika inom järnvägstransporten, och det kan vara ofrånkomligt att genomföra sådana reparationer, inte minst när passagerarnas säkerhet står på spel.

Med tanke på det ovan sagda och tillgängliga uppgifter anser kommissionen att avbrottet på linjen Ventimiglia-Monaco till följd av reparationer i Roquebrunetunneln inte kan ses som ett hinder för den fria rörligheten för varor som är oförenligt med artikel 28 i EG-fördraget.

----

(1)  Beslut av den 26 september 2000, kommissionen/Frankrike, mål C-23/99, Reg s. I-7653, punkt 22.

(2)  Mål C-l12/00, Reg 2003.

----

----

(2004/C 65 E/183)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2520/03

från Carles-Alfred Gasòliba i Böhm (ELDR) till rådet

(29 juli 2003)

Ämne:   Den spanska statens språkliga mångfald i pass

Enligt resolutionen av den 10 juni 1995 (1) skall alla medlemsstater anpassa sina pass och ändra termen ”Europeiska gemenskaperna” till ”Europeiska unionen”.

I samband med denna anpassning har ett förslag lagts fram i den spanska deputeradeförsamlingen som går ut på att mångfalden av officiella språk skall erkännas i passet för en medborgare som har sin hemvist i en autonom region där det finns mer än ett officiellt språk, men den spanska regeringen nekar att göra detta med åberopande av resolutionen av den 23 juni 1981 (2).

I utkastet till fördrag om upprättande av en konstitution för Europa står det i artikel I-3: ”Unionen skall respektera rikedomen hos sin kulturella och språkliga mångfald” och i artikel II-22, som upptar stadgan om de grundläggande rättigheterna, tilläggs: ”Unionen skall respektera den kulturella, religiösa och språkliga mångfalden”. Även slutsatserna från Europeiska språkåret på grundval av parlamentets och rådets beslut innehåller relevanta formuleringar. Avser rådet att mot bakgrund av detta föreslå att den ovannämnda resolutionen ändras så att i varje fall de officiella språken i en av unionens stater omfattas?

----

(1)EGT C 200, 4.8.1995, s. 1.

(2)EGT C 241, 19.9.1981, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/184)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2547/03

från Joan Valivé (ELDR) till rådet

(31 juli 2003)

Ämne:   Den spanska statens språkliga mångfald i pass

Enligt resolutionen av den 10 juni 1995 (1) skall alla medlemsstater anpassa sina pass och ändra termen ”Europeiska gemenskaperna” till ”Europeiska unionen”.

I samband med denna anpassning har ett förslag lagts fram i den spanska deputeradeförsamlingen som går ut på att mångfalden av officiella språk skall erkännas i passet för en medborgare som har sin hemvist i en autonom region där det finns mer än ett officiellt språk, men den spanska regeringen nekar att göra detta med åberopande av resolutionen av den 23 juni 1981 (2).

I utkastet till fördrag om upprättande av en konstitution för Europa står det i artikel I-3: ”Unionen skall respektera rikedomen hos sin kulturella och språkliga mångfald” och i artikel II-22, som upptar stadgan om de grundläggande rättigheterna, tilläggs: ”Unionen skall respektera den kulturella, religiösa och språkliga mångfalden”. Även slutsatserna från Europeiska språkåret på grundval av parlamentets och rådets beslut innehåller relevanta formuleringar. Avser rådet att mot bakgrund av detta ändra den ovannämnda resolutionen så att de officiella språken i en av unionens stater införs i passet?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-2520/03 och E-2547/03

(17 november 2003)

Rådet önskar uppmärksamma de ärade parlamentsledamöterna på det faktum att det i Fördraget om Europeiska unionen inte finns någon bestämmelse om gemenskapens behörighet på detta område.

----

(1)EGT C 200, 4.8.1995, s. 1.

(2)EGT C 241, 19.9.1981, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/185)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2523/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(29 juli 2003)

Ämne:   Värdet för andra delar av EU av den framgångsrika flamländska modellen för att bygga ut kollektivtrafiken, skaffa passagerare och ordna finanserna

Källa: OV-Magazine (Nederländerna) den 10 juli 2003.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(12 september 2003)

Kommissionen är väl medveten om betydelsen av kollektivtrafiktjänster av hög kvalitet. Kommissionen har därför tagit ett antal initiativ på detta område.

En insats av särskilt intresse är arbetet för det förslag som antogs 2002 (1) om medlemsstaternas åtgärder i fråga om krav på allmänna tjänster och slutande av avtal om allmänna tjänster avseende persontransporter på järnväg, väg och inre vattenvägar. Rättsfall i domstolen nyligen vittnar om att det nu är viktigare än någonsin att gå vidare med detta förslag.

Det finns ett antal lyckade exempel på ökad användning av kollektivtrafik i EU och kommissionen välkomnar de framgångar som nåtts av De Lijn.

Många faktorer kan bidra till en positiv utveckling på detta område. Vissa har att göra med förvaltningen av kollektivtransportföretagen, medan andra har samband med en ändamålsenlig lagstiftning. De lokala myndigheterna bör ha tillräcklig frihet att behandla lokala frågor och främja utvecklingen av kollektivtrafiken, men de måste naturligtvis ta hänsyn till EU:s rättsliga ramar.

Kommissionen välkomnar också särskilda åtgärder för bestämda målgrupper (unga, äldre och handikappade).

Kommissionen är mån om att lyfta fram exempel på god praxis inom området kollektivtrafik. Den europeiska informationstjänsten för lokala transporter (2) är ett EU-finansierat projekt som finns till för att sprida god praxis.

Ett annat sätt för kommissionen att stödja bästa praxis är initiativet för benchmarking av kollektivtrafik. Denna utförs i form av en serie projekt. För närvarande inleds det tredje projektet, och kommissionen vill gärna uppmuntra offentliga myndigheter att delta.

----

(1)EGT C 151 E, 25.6.2002.

(2)  www.ELTIS.org.

----

----

(2004/C 65 E/186)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2528/03

från David Bowe (PSE) till rådet

(29 juli 2003)

Ämne:   Piercing

Anser rådet det vara nödvändigt att lägga fram förslag till gemensamma miniminormer för beviljandet av licens och för drift av företag som erbjuder tatueringstjänster och piercing inom EU i avsikt att skydda allmänhetens hälsa och undvika sådana tragedier som Daniel Hindles död nyligen i Sheffield i Förenade kungariket? Om så inte är fallet, varför inte?

Svar

(17 november 2003)

Rådet erinrar den ärade parlamentsledamoten om att det är kommissionens uppgift att förelägga rådet förslag inom ramen för den behörighet som avses i fördraget.

För närvarande har inget förslag på detta område förelagts rådet.

----

----

(2004/C 65 E/187)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2532/03

från Gabriele Statiner (PPE-DE) till kommissionen

(29 juli 2003)

Ämne:   Intressekonflikt för kommissionens räkenskapsförare

Sedan den 1 januari 2003 fungerar Brian Gray som kommissionens räkenskapsförare. Gray är samtidigt ställföreträdande generaldirektör för generaldirektoratet Budget.

Tycker kommissionen att denna dubbla roll stämmer överens med föreskrifterna i den nya budgetförordningen, där det görs en strikt åtskillnad mellan genomförandet av budgeten å ena sidan och redovisningen å andra?

Av organisationsschemat på Internet för generaldirektoratet Budget kan utläsas att ett antal avdelningschefer i detta generaldirektorat visserligen sorterar under Gray i tjänsten, men att detta däremot inte gäller de tjänsteenheter som har hand om redovisningen.

Kan kommissionen tala om ifall det rör sig om ett förbiseende på denna punkt? Om inte: vem har då uppsikt över de tjänsteenheter som har hand om redovisningen?

Av organisationsschemat kan ytterligare utläsas att Grays tjänsteåligganden också omfattar uppsikten över sekretariatet för kommissionens så kallade kommitté för revisionsuppföljning. Detta innebär att Gray har ett stort inflytande över de granskningar som skall göras av kommissionens internrevisionstjänst samt över utvärderingen av resultaten av dessa granskningar.

Håller kommissionen med mig om att det kan uppstå en potentiell intressekonflikt för Gray, framför allt i de fall då internrevisionstjänsten önskar granska redovisningen och förvaltningen av kassamedel?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(30 september 2003)

Som ett erkännande av den betydelsefulla roll som spelas av räkenskapsföraren beslöt kommissionen att denna befattning skall besättas på A1-nivå varefter man tillsatte Brian Gray, vice generaldirektör vid generaldirektoratet för budget. För genomförandet av budgeten ansvarar de delegerade utanordnarna i de operativa generaldirektoraten. GD Budget ansvarar för genomförandet av beslut om egna medel och av de egna administrativa utgifterna. Några inkomst- eller utgifttransaktioner har inte delegerats till Brian Gray, och inte heller till någon tjänsteman i avdelningarna som sorterar direkt under honom, nämligen direktorat C, och enhet 01. Kommissionen anser därför att det i hans fall finns en strikt arbetsmässig uppdelning.

Det arbete som följer av räkenskapsförarens ansvarsområden, i enlighet med artiklarna 61 och 63 i budgetförordningen (1), sköts av direktorat C i GD Budget, vars direktör rapporterar direkt till vice generaldirektören. Organisationsplanen kommer att klargöra denna fråga.

För att underlätta arrangemangen av mötena med Kommittén för revisionsuppföljning, som berör flera avdelningar inom kommissionen och externa experter, beslöt kommissionen den 9 juli 2003 att överföra sekretariatet för Kommittén för revisionsuppföljning till generalsekretariatet. Organisationsplanen kommer att aktualiseras i detta hänseende när de administrativa förfarandena att verkställa detta beslut väl har slutförts.

----

(1)  Rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget, EGT L 248, 16.9.2002.

----

----

(2004/C 65 E/188)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2539/03

från Karl-Heinz Florenz (PPE-DE) till kommissionen

(29 juli 2003)

Ämne:   Kemikaliepolitik — systemet Reach

Följande frågor hänför sig till den av kommissionen föreslagna förordningen om registrering, utvärdering och godkännande av kemikalier (Reach).

I förslaget till förordning kommer livsmedelsbranschen att beröras på två olika sätt:

Frågor om a) — det allmänna tillämpningsområdet

Frågor om b) — obligatorisk registrering och obligatoriskt godkännande

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(16 september 2003)

Kommissionen håller för närvarande på att se över Reach-lagstiftningen mot bakgrund av svaren från det nyligen genomförda Internetsamrådet. Efter denna översyn kan kommissionen komma att omarbeta vissa delar av förslaget som rör de frågor som ledamoten tar upp. Det allmänna syftet med översynen är att garantera att förslaget till lagstiftning leder till att målen uppnås på ett så kostnadseffektivt och effektivt sätt som möjligt.

Översynen av förslaget till lagstiftning pågår fortfarande, och därmed är det inte möjligt att ge några mer detaljerade svar på de övriga frågor som ledamoten tar upp.

----

----

(2004/C 65 E/189)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2544/03

från Antonio Di Pietro (ELDR) till kommissionen

(30 juli 2003)

Ämne:   Genomförande av infrastruktur i det regionala naturreservatet Partenio

Kommunerna Summonte och Ospedaletto d'Alpinolo i provinsen Avellino i Italien ligger inom det regionala naturreservatet Partenio, som är föremål för många miljörestriktioner.

Speciellt:

Trots dessa restriktioner och i strid med bestämmelserna i artikel 3.6 i direktiv 92/43/EEG är kommunledningarna i Ospedaletto d'Alpinolo och Summonte, med anledning av att regionen Campanien har skjutit till anslag, i färd med att genomföra omfattande arbeten med betydande konsekvenser för det skyddade området, utan att först ha gjort en nödvändig miljökonsekvensutvärdering i enlighet med vad som föreskrivs i direktivet.

Anser kommissionen, i det fall ovan nämnda gemenskapslagstiftning inte respekteras, att de tillstånd som beviljats av behöriga italienska myndigheter för genomförandet av dessa arbeten är olagliga?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(11 september 2003)

Enligt artikel 6.3 i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter vilken innehåller en hänvisning till sådana områden som enligt det förfarande som föreskrivs i direktivet skall listas som områden av gemenskapsintresse och utses som särskilda bevarandeområden skall

Av de upplysningar som frågeställaren lämnat framgår dock inte att någon överträdelse av direktiv 92/43/EEG skuller ha skett i det aktuella fallet. Inga närmare uppgifter ges om de arbeten som uppges ha betydande konsekvenser för området IT 8040006 Dorsale Monti del Partenio, som på grund av sitt gemenskapsintresse föreslås utses som ett särskilt bevarandeområde. Mot bakgrund av ovanstående kan det därför för närvarande inte bevisas att det skett någon överträdelse av ovan nämnda direktiv. Om frågeställaren sände in närmare upplysningar som möjliggör en bedömning av frågan med avseende på direktiv 92/43/EEG skulle kommissionen kunna undersöka ärendet.

----

(1)EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

----

----

(2004/C 65 E/190)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2545/03

från Olle Schmidt (ELDR) till kommissionen

(30 juli 2003)

Ämne:   Svenska regler strider mot inre marknaden

I Sverige finns två lagkomplex gällande återvinningssystem. Den första uppsättningen regler kräver att producenterna på ett eller annat sätt skall återvinna förpackningarna. Producenterna går oftast samman i återvinningsföretag. För konsumtionsfärdig dryck finns andra regler vilka innebär att producenterna skall ta tillbaka sina förpackningar. Detta sker genom ett pantsystem som branschen bygger upp. Producenterna måste själva betala en avgift per flaska för hanteringen.

Problemet är att de båda återvinningssystemen utesluter varandra. Producerar eller importerar man drickfärdig dryck, får man inte ansluta sig till det billigare systemet (1). Man måste använda sig av den andra uppsättningen av regler, vilket innebär att man måste märka om alla flaskor, eftersom det svenska systemet bygger på streckkoder.

Detta innebär höga kostnader för importörerna. En avgift på ca 77 öre krävs av dem i hanteringsavgift per flaska till pantsystemet. En konsekvens är att de stora bryggerierna gagnas. Man kan dra slutsatsen att det svenska pantsystemet faktiskt är handelshindrande.

Strider inte dessa regler mot inre marknadsreglerna?

Det svenska miljödepartementet öppnar nu i en proposition till riksdagen möjligheten att man skall kunna straffa butiksägare som säljer flaskor utanför pantsystemet. Detta innebär att miljödepartementet eventuellt kan sätta stopp för parallellimporterad läsk. Den parallellimporterade läsken håller priserna nere på den svenska marknaden. Har den svenska riksdagen befogenheter att förbjuda överlåtning samt saluföring av förpackningar som inte ingår i ett retursystem? Detta skulle kunna innebära slutet för den parallellim-porterade läsken.

Slutligen vill jag understryka att jag stödjer återvinnings- och retursystem. Men de måste vara rättvisa för alla och får ej snedvrida konkurrensen.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(18 september 2003)

I artikel 7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall (1) (”förpackningsdirektivet”) åläggs medlemsstaterna att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att införa system som säkerställer att ”a) använt förpackningsmaterial eller förpackningsavfall returneras eller samlas in [...]” och ”b) insamlade förpackningar eller förpackningsavfall återanvänds eller återvinns, inbegripet materialutnyttjande”. Kommissionen kan inte inse varför principen med separata system för återvinning och materialutnyttjande av olika typer av förpackningar skulle innebära en överträdelse av förpackningsdirektivet eller de regler för den inre marknaden som direktivet hänvisar till. Det förefaller också oklart vilka beståndsdelar i de två systemen som skulle vara sinsemellan motstridiga. I artikel 7 i förpackningsdirektivet utesluts inte obligatoriska pantsystem för att säkerställa att använda förpackningar returneras, förutsatt att systemen är förenliga med relevant gemenskapslagstiftning.

Enligt artikeln skall dock dessa system ”vara öppna för de ekonomiska aktörerna i de berörda sektorerna och för de behöriga myndigheterna. De skall även gälla för importerade produkter på icke-diskriminerande villkor, inklusive de närmare bestämmelserna om tillgång till systemen och eventuella avgifter i samband härmed. Systemen skall vara så utformade att handelshinder eller snedvridning av konkurrensen undviks i enlighet med fördraget”.

Huruvida de svenska bestämmelserna strider mot reglerna för den inre marknaden, och i synnerhet principen om fri rörlighet för varor enligt artiklarna 28-30 i EG-fördraget beror därför på om dessa system rättsligt och i praktiken är öppna för importerade produkter på icke-diskriminerande villkor. Systemet skulle kunna anses som ett sådant handelshinder som förbjuds i artikel 28 i EG-fördraget om svenska tillverkare betalade lägre hanteringsavgifter än importörer, eller om någon annan aspekt i fråga om bestämmelserna eller tillämpningen av dem hade sådana diskriminerande verkningar som avses i artikel 28 i EG-fördraget. Även om den aktuella åtgärden stred mot artikel 28 i EG-fördraget skulle de svenska myndigheterna under vissa förutsättningar kunna motivera den med stöd av artikel 30 i EG-fördraget eller de obligatoriska krav som fastställts av EG-domstolen. De upplysningar som lämnats i den skriftliga frågan medger inte en fullständig rättslig granskning av den nationella åtgärden enligt artiklarna 28 och 30 i EG-fördraget. Därför kommer kommissionen att undersöka ärendet, och vi ber frågeställaren bidra med eventuella tilläggsupplysningar.

När det gäller det svenska förslaget genom vilket påföljder skulle införas för affärsinnehavare som säljer flaskor som inte omfattas av pantsystemet behöver kommissionen närmare information för att kunna göra en bedömning av huruvida detta är förenligt med gemenskapslagstiftningen. Straffrättsliga påföljder som är diskriminerande mot import anses vanligen utgöra ett brott mot artikel 28 i fördraget. Det är även värt att notera att de svenska myndigheterna, i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (2) i dess ändrade lydelse, före antagandet av förslaget är skyldiga att anmäla åtgärder av detta slag till kommissionen.

----

(1)EGT L 365, 31.12.1994.

(2)EGT L 204, 21.7.1998.

----

----

(2004/C 65 E/191)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2549/03

från Michl Ebner (PPE-DE) till kommissionen

(4 augusti 2003)

Ämne:   Differentierade vägtullar — ekologiskt känsliga områden

Med bibehållande av den fria marknadsekonomin och med hänsyn tagen till en ordning av trafiken i enlighet med vitboken av den 12 september 2001 (1) råder det ett akut behov av att det anvisas ekologiskt känsliga områden i Europa med hänsyn tagen till landskapet, jordbruket, miljön, de arkeologiska och konsthistoriska förhållandena samt till näringslivet.

I sådana ekologiskt känsliga områden bör det för varje lastfordon med en vikt på 3,5 ton och högre tas ut en förhöjd väganvändningsavgift på 1 euro per körkilometer. Dessa inkomster skall sedan användas enkom till att i området främja alternativa transportmöjligheter (rälsbunden trafik o.s.v.) till gagn för miljön och bevarandet av naturen.

För närvarande uppbärs i Italien cirka 10 cent per körkilometer för varje lastfordon med en vikt på 3,5 ton och högre.

I Tyskland kommer det med början från 2004 att uppbäras cirka 15 cent per körkilometer för varje lastfordon med en vikt på 12 ton och högre.

I Österrike kommer det med början från 2004 att uppbäras cirka 12 cent per körkilometer för varje lastfordon med en vikt på 3,5 ton och högre.

I Österrik uppbärs det på sträckan mellan Innsbruck och Brennerpasset (längd: 34,5 km) för lastbilar med flera axlar än tre en särskild avgift (den så kallade Brennervägtullen) på 2,4 euro per körkilometer för varje sådan lastbil.

Europeiska kommissionen ombedes konkret ta ställning till detta förslag.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(17 september 2003)

Den 23 juli 2003 antog kommissionen förslaget (2) om ändring av direktiv 1999/62/EG (3). Det innehåller ett ramverk som gör att medlemsstaterna kan stimulera transportsektorn ekonomiskt i form av en prisstruktur som bättre återspeglar samhällets kostnader. Det är inte i första hand nivån på transportavgifterna, utan snarare strukturen på avgifterna och hur de används för olika användarkategorier som behöver ändras.

Det föreslagna ramverket omfattar det transeuropeiska vägnätet samt de vägar till vilka trafik kan ledas om från det transeuropeiska vägnätet och som direkt konkurrerar med vissa delar av det vägnätet. Eftersom en sådan omledning av trafiken kan få allvarliga konsekvenser för trafikreglering och trängsel, för att inte tala om olyckor, ansågs det lämpligt att låta den omfattas av gemenskapsdirektivet. I enlighet med subsidiaritetsprincipen står det medlemsstaterna fritt att införa vägtullar på vägar som inte omfattas av förslaget till direktiv, dock under förutsättning att de överensstämmer med reglerna och principerna i EG-fördraget.

I den befintliga lagstiftningen sker bara en ungefärlig koppling till skador på infrastrukturen, trängsel och olycksrisker. I förslaget till direktiv ges därför medlemsstaterna möjlighet att variera tullarna beroende på bland andra följande faktorer: det tillryggalagda avståndet, de skador som orsakats på vägarna beroende på fordonstyp, miljöpåverkan mätt i EURO-utsläppsnormer för tunga fordon, tidpunkt på dygnet, samt trängselnivån på den berörda vägen. Medan de befintliga gemenskapsreglerna bara gäller tunga godsfordon på minst 12 ton, skulle det system som kommissionen föreslagit gälla samtliga lastbilar på över 3,5 ton och som används för godstransporter.

Intäkterna från infrastrukturavgifterna bör användas för att gynna transportsektorn. I vissa fall bör den kunna bidra till att finansiera annan infrastruktur än vägar inom ramen för korsfinansieringar. För att uppnå det målet sägs i kommissionens förslag att inkomsterna från avgiftssystemet skall användas i underhållet av den väginfrastruktur på vilken avgifterna tillämpas samt i hela transportsektorn, med hänsyn tagen till en balanserad utveckling av transportnäten.

Genom förslaget till direktiv får medlemsstaterna möjlighet att tillämpa uppräkningar av avgifterna för rutter i särskilt känsliga områden, främst bergsområden. Sådana uppräkningar kommer att användas för att korsfinansiera investeringskostnader för andra transportinfrastrukturer som är av stort europeiskt intresse. Byggandet av sådan infrastruktur blir allt viktigare mot bakgrund av trafiktätheten och -tillväxten i de regionerna.

Parallellt med arbetet om infrastrukturavgifter genomför kommissionen en undersökning av känsliga områden och transporter. Undersökningen bör vara klar i slutet av 2003. Kommissionen kommer då att offentliggöra resultaten och överväga hur de skall följas upp.

----

(1)  KOM(2001) 370 slutlig.

(2)  KOM(2003) 448 slutlig.

(3)  Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/62/EG av den 17 juni 1999 om avgifter på tunga godsfordon för användningen av vissa infrastrukturer, EGT L 187, 20.7.1999.

----

----

(2004/C 65 E/192)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2554/03

från Marco Cappato (NI) till kommissionen

(4 augusti 2003)

Ämne:   Den tunisiske journalisten Abdallah Zouari

Den 18 juli 2003 dömdes journalisten Abdallah Zouari till fyra månaders fängelse av domstolen i den tunisiska staden Zarzis. Domstolen ansåg att journalistens besvär med anledning av att han förbjudits använda sig av ett cybercafé skulle kunna betraktas som ”förtal” av inrättningens ägare.

Abdallah Zouari har blivit konstant besvärad och observerad i flera månader. Efter att den 19 april ha blivit förbjuden att använda Internet på ett cybercafé i Zarzis sa Zouari att han skulle kontakta sin advokat. Ägaren till detta cybercafé anmälde honom därefter för förtal. Domen avkunnades den 18 juli.

Domen mot Zouari är enbart det senaste exemplet på de allt fler hinder som läggs för yttrandefriheten i Tunisien

Två andra fall kan anses vara typiska för denna situation:

Beaktas bör också att Tunisien utsetts till värdland för världstoppmötet om informationssamhället (WSIS) 2005. Vilka åtgärder avser kommissionen att vidta gentemot den tunisiska regeringen för att dess förföljelsepolitik mot journalister och Internetanvändare skall upphöra?

Anser inte kommissionen att det är nödvändigt att utnyttja varje form av politiska, diplomatiska och ekonomiska påtryckningar för att förmå den tunisiska regeringen att lätta på presslagarna och garantera yttrandefriheten i Tunisien?

Anser kommissionen att det vore lämpligt att verka för att beslutet om att hålla det andra världstoppmötet om informationssamhället i Tunisien 2005 skall återkallas tills fullt åtnjutande av yttrandefrihet verkligen garanteras i tunisisk lag?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(22 september 2003)

Kommissionen känner till de tre fall som parlamentsledamoten nämner och som rör yttrandefriheten i Tunisien.

Alla tre fallen rör till viss del problem i samband med tillträde till Internet. När ett visst samband mellan dessa problem och världstoppmötet om informationssamhället (WSIS) konstateras bör man emellertid komma ihåg flera saker.

För det första var det Förenta nationernas generalförsamling som fattade ett beslut om att anordna det andra världstoppmötet om informationssamhället i Tunisien. Kommissionen deltog därför endast indirekt.

För det andra innebär den omständigheten att toppmötet kommer att hållas i enlighet med Johannesburgmodellen en rad positiva sidoeffekter som sannolikt kommer att gagna det civila samhället i Tunisien. En hel rad aktörer kommer att delta i förberedelsefasen och i själva toppmötet.

För det tredje framhåller kommissionen i sitt meddelande (1) till rådet och Europaparlamentet ”För ett globalt partnerskap i informationssamhället: EU-perspektiv inom ramen för FN:s världstoppmöte om informationssamhället (World summit on the information society (WSIS))” att följande principer måste ”upprätthållas och utvidgas inom informationssamhället: Åsikts- och yttrandefriheten i enlighet med bestämmelserna i FN:s allmänna förklaring om de allmänna rättigheterna”.

Kommissionen kommer helt säkert att utnyttja tillfället i samband med världstoppmötet om informationssamhället och ta upp problem rörande mänskliga rättigheter och demokrati i Tunisien. Först och främst kommer man i samband med det kommande associeringsrådsmötet den 30 september 2003 att fortsätta dialogen mellan unionen och Tunisien om denna fråga.

Kommissionen är dessutom i syfte att främja yttrandefriheten för närvarande i färd med att inrätta ett stöd-ochutbildningsprogram för tunisiska medier (2,15 miljoner euro).

----

(1)  KOM(2003) 271 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/193)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2555/03

från Robert Evans (PSE) till kommissionen

(4 augusti 2003)

Ämne:   Färjetrafiken över kanalen

Kommissionen har tidigare fått en fråga om eventuell priskartell mellan färjetrafiken och Eurotunneln (P-3419/00 (1)). I svaret sade kommissionsledamot Monti att han är ”angelägen om att det skall råda full konkurrens mellan transportörerna på sträckan”.

Flera väljare har kontaktat mig och hävdat att det faktiskt finns en kartell mellan färjebolagen och Eurotunneln. Trots att man uppger olika priser verkar 300 engelska pund vara priset för en överfart med retur fem dagar senare under sommaren. Mina väljare anser att de jämförelsevis betalar mer för just den här rutten än för andra färjeöverfarter i EU (som tillhandahålls av grekiska och italienska bolag). Mer information kan man få på den webbplats som skapats av dem som är missnöjda med bolagen, se http://www.channelpirates.com.

Kan kommissionen kommentera färjebolagens och Eurotunnelns prispolitik? Tror kommissionen att företagen handlar på ett sätt som äventyrar den fria konkurrensen?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(22 september 2003)

Parlamentsledamoten kanske känner till att kommissionen nyligen gjorde samtidiga oanmälda inspektioner hos ett antal företag som erbjuder transporter över Engelska kanalen (2). Syftet med inspektionerna var att avgöra huruvida företagen bland annat har ägnat sig åt att fastställa priser och andra affärsvillkor för sina tjänster, såsom parlamentsledamotens sagesmän antyder.

Denna typ av oanmälda inspektioner är ett första steg i utredningen av kartellärenden. Som parlamentsledamoten säkert förstår kan kommissionen på detta tidiga stadium inte kommentera ärendet ytterligare.

----

(1)EGT C 151 E, 22.5.2001, s. 164.

(2)  IP/03/168 av den 3 september 2003, talesmannens uttalande om inspektioner hos företag som bedriver transporter över Engelska kanalen.

----

----

(2004/C 65 E/194)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2564/03

från Mario Borghezio (NI) till kommissionen

(4 augusti 2003)

Ämne:   De polska myndigheternas kränkning av gemenskapsrättens allmänna principer

I augusti 1999 beslutade den italiensk-polska medborgaren Karolina Paetz, gift med italienske medborgaren Paolo Pozza, att inte återvända till Italien och behöll hos sig de två flickorna Federica och Annamaria Pozza, italienska medborgare, 2 respektive 7 år gamla.

Domstolen för minderåriga i Venedig har i två domar givit fadern Paolo Pozza vårdnaden om flickorna. Domstolen i Poznan har avgivit 19 domar till faderns fördel, vilka fastställer att flickorna bör återvända till Italien och upprepade gånger bekräftar faderns besöksrätt, en rätt som Karolina Paetz aldrig har tillmötesgått.

Flickornas återvändande till Italien omintetgörs varje gång av att de polska myndigheterna läcker uppgifter och på förhand informerar Karolina Paetz om det datum som fastställts av domstolen så att hon kan undgå åläggande från rätten.

Anser inte kommissionen att Polen, som har undertecknat Haagkonventionen om repatriering av minderåriga och Luxemburgkonventionen om erkännande av domslut i andra länder, i detta fall begår ett allvarligt brott mot allmänt accepterade rättsliga normer och därmed allvarligt kränker gemenskapsrättens allmänna principer och de mänskliga rättigheterna?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(17 september 2003)

Kommissionen är medveten om det problem parlamentsledamoten tar upp med att verkställa domar om repatriering av barn som enleverais eller kvarhålls. I gemenskapsrätten ingår dock varken Haagkonventionen av den 25 oktober 1980 om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn eller Luxemburgkonventionen av den 20 maj 1980 om erkännande och verkställighet av avgöranden rörande vårdnad om barn samt om återställande av vård av barn. Kommissionen har därför ingen behörighet att övervaka eller genomföra dem.

Barns umgängesrätt med sina föräldrar stadfästs i artikel 24 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna som inspireras av FN-konventionen från 1989 om barnets rättigheter. Stadgan om de grundläggande rättigheterna kan dock inte tillämpas på ärendet, eftersom den bara avser gemenskapsrätten.

Det finns för närvarande inga EG-rättsliga bestämmelser om bortförande av barn. Kommissionen vill dock uppmärksamma parlamentsledamoten på förslaget till förordning om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar (1) som skall antas inom de kommande månaderna. Ett av förslagets huvudsyften är att motverka att barn först bort av någon förälder inom Europeiska gemenskapen, genom att domstolarna i den medlemsstat där barnet hade sin hemvist före bortförandet behåller rätten att fälla det slutliga avgörandet om vårdnaden. Förslaget kompletterar och stärker Haagkonventionen från 1980 om de civila aspekterna på internationella bortföranden av barn inom gemenskapen, genom strikta förfaranderegler för snabbt återvändande.

----

(1)EGT C 203 E, 27.8.2002.

----

----

(2004/C 65 E/195)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2577/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(6 augusti 2003)

Ämne:   Hinder mot att flytgödsel tillsätts med glukos och kol för att jordbruksmarker skall skyddas mot föroreningar och ammoniakutsläpp

Källa: TV Nederland-3, NOVA 22 juli 2003.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(29 oktober 2003)

Jordbruket är den största källan till ammoniakutsläpp i luften. Ammoniak tillhör de föroreningar som gör att de kritiska belastningarna för försurning och övergödning (eutrofiering) överskrids.

Enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/81/EG av den 23 oktober 2001 (om nationella utsläppstak för vissa luftföroreningar) (1) skall medlemsstaterna ta fram åtgärdsprogram för att begränsa utsläppen av försurande och övergödande föroreningar så att de inte överskrider kritiska belastningar och nivåer och så att skyddet av miljön och människors hälsa förbättras. I bilaga I till direktivet anges de olika medlemsstaternas utsläppstak för ammoniak. Staterna skall minska utsläppen så att de ligger under taken senast vid utgången av år 2010.

I direktivet anges emellertid inte vilka konkreta åtgärder som skall vidtas för att uppnå målet. De åligger i stället medlemsstaterna att fastlägga program i förhållande till hur mycket utsläppen behöver minskas. Det bör framhållas att en minskning på mer än 40 % från 1990 — något som krävs i Nederländerna — innebär att man måste sätta in ett helt batteri av åtgärder för minskning av ammoniakutsläppen. Bland dem ingår särskilda åtgärder för att i betydande grad minska utsläppen i samband med spridning av stallgödsel.

Minskning av ammoniakutsläppen ingår också bland åtagandena av de parter — däribland samtliga medlemsstater — som har undertecknat det s.k. Göteborgsprotokollet av den 1 december 1999 till FN-ECE:s (Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa) konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar. Protokollet tar upp både försurning, övergödning och förhöjda halter av marknära ozon, och i en speciell bilaga (IX) för ammoniak finns en förteckning över åtgärder som skall minska ammoniakutsläppen inom jordbruket. Förteckningen är resultatet av ett omfattande arbete av en expertgrupp med deltagare från de olika parter som anslutit sig till konventionen. För spridning av stallgödsel på marker krävs metoder med en effektivitet på minst 30 %. Bland dessa metoder ingår injicering i marken.

När det gäller den generella frågan om åtgärder för minskning av utsläpp i samband med intensiv djurhållning, däribland ammoniakutsläpp i luften, har kommissionen — i syfte att bidra till genomförandet av det s.k. IPPC-direktivet (rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (2)) — i samarbete med medlemsstaterna satsat på att analysera befintliga arbetsmetoder och fastställa vad som är bästa tillgängliga teknik.

I ett s.k. BREF-dokument — referensdokument för bästa tillgängliga teknik (”Best Available Technique Reference Document”) — om intensiv fjäderfä- och svinhållning, som antogs officiellt i juli 2003, förtecknas bästa möjliga metoder för minskning av utsläppen från uppstallning, lagring och spridning. Förteckningen är ett resultat av ett grundligt arbete av en expertgrupp som samordnats av den europeiska IPPC-byrån i Sevilla. Injicering i marken är upptagen som en av de bästa tillgängliga metoderna för att förhindra ammoniakutsläpp i samband med gödselspridning. Minskningen var upp till 80 % jämfört med referensmetoden (bredspridning).

På basis av ovanstående kunde man dra slutsatsen att på nuvarande kunskapsnivå är inijicering i marken — om den utförs rätt — det effektivaste sättet att minska ammoniakutsläppen vid spridning av stallgödsel på mark. Åtgärdsprogrammen för minskning av ammonikutsläppen är emellertid medlemsstaternas ansvar, och de kan använda sig av ett brett spektrum av åtgärder som rör de skiftande och sammanhängande skedena i gödselhanteringen: uppstallning, gödsellagring och gödselspridning.

För spridning på mark står flera metoder till buds, och valet sker efter grödslag, förväntad grad av minskning av ammoniakutsläpp, markförhållanden och markegenskaper. Metoderna kan anpassas till den aktuella platsen med beaktande av alla vetenskapligt underbyggda belägg för de negativa effekter en viss metod kan ha i ett bestämt fall.

När det gäller användning av tillsatser för gödselhantering har man bedrivit omfattande vetenskaplig forskning för att bedöma hur effektivt tillsatserna minskar utsläpp av ammoniak och dålig lukt.

Kommissionen känner till resultaten från denna forskning. Som exempel kan nämnas att man i en färsk genomgång av en omfattande serie sammanhängande försök, som utförts av olika forskningsinstitut och där man prövat olika slags tillsatser för att minska utsläpp av ammoniak och dålig lukt (3), bland annat tagit med resultaten av försök avseende den effekt s.k. labila kolkällor (”labile carbon sources”), som t.ex. glukos, har som försurande medel. Dessa källor, som sänker pH-värdet i flytgödseln genom att det bildas organiska syror av aneroba bakterier, skulle kunna leda till en minskning av ammoniakens förångning, som är strängt pH-beroende. Författarna kom till slutsatsen att ” ... den mängd substrat (näringsämnen) som krävs för att framkalla en betydande pH-sänkning gör att användning av detta slags tillsats är oekonomisk i dagsläget”. De tillade emellertid att ” ... om produktionen av syra ur glukos går att optimera ... skulle det innebära ett verkningsfullt och säkert sätt att förhindra att NH3 förångas.”

Under alla omständigheter är kommissionen välvilligt inställd till allt fortsatt vetenskapligt arbete som utförs i enskilda medlemsstater och som rör användning av tillsatser för minskning av utsläpp. Arbetet bör bygga på ett välgrundat och strängt utformat försöksupplägg som gör att man kan få fram tillförlitliga resultat.

När det gäller frågan om användning av tillsatser för förbättring av gödselhanteringen kan man också påpeka att kommissionen via sitt generaldirektorat för forskning har finansierat ett pilotprojekt om tillsatser för minskning av utsläpp av ammoniak och dålig lukt från stallgödsel (RAPID-QLK5-CT-2001-70429), som kommer att vara slutfört i december 2003. Projektet genomförs inom ramen för den europeiska kooperativa forskningsinsatsen inom teknik (”European Co-operative Research Action for Technology”, CRAFT) som ingår i Brite Euram-programmet. Det syftar till att främja teknisk innovationsverksamhet i små och medelstora företag genom den verksamhet inom forskning och teknisk utveckling som bedrivs inom ramen för programmet.

----

(1)EGT L 309, 27.11.2001.

(2)EGT L 257, 10.10.1996.

(3)  Mc Crory och Hobbs, Journal of Environmental Quality (JEQ), 2001. 30: 345-355.

----

----

(2004/C 65 E/196)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2583/03

från Graham Watson (ELDR) till kommissionen

(8 augusti 2003)

Ämne:   Europaskolornas stadga

Anser kommissionen att den brittiska regeringens kontrakt för brittiska lärare vid Europaskolorna i Bryssel är förenliga med artikel 12 i Europaskolornas stadga som samtliga medlemsstater undertecknat?

Vad anser kommissionen om den senaste tidens domstolsavgöranden i dessa frågor i den brittiska arbetsdomstolen?

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(22 september 2003)

Som parlamentsledamoten vet styrs Europaskolorna av en särskild mellanstatlig konvention, ”Konventionen angående stadgan för Europaskolorna”, som i sin reviderade form trädde i kraft den 1 oktober 2002. De lärare som sänds ut till skolorna omfattas av ”Reglementet för utstationerad personal vid Europaskolorna” som tillämpas från och med den 1 september 2000, men de förblir anställda av den utsändande medlemsstatens myndigheter.

I artikel 12.4 punkta) i Konventionen om Europaskolorna föreskrivs det att ”Personalen skall behålla de rättigheter för befordran och pension som garanteras i deras nationella lagstiftning” och i artikel 49.2 punkt a) i ”reglementet” föreskrivs det att ”De behöriga nationella myndigheterna betalar ut den nationella lönen till personalmedlemmen, och meddelar rektorn för skolan de utbetalda beloppen, med detaljuppgifter över alla i beräkningen ingående komponenter ...”.

Som parlamentsledamoten vet, betalar Förenade kungariket ut ett särskilt prestationstillägg till lärare som är anställda i England och Wales. Enligt det brittiska Department for Education and Skills (DFES), är detta en åtgärd för att rekrytera och behålla lärare, vilken inte gäller lärare som är utstationerade till Europaskolorna. I den nyligen offentliggjorda domen vid brittiska arbetsdomstolen (Employment Appeal Tribunal — ärende EAT/0884/02) tolkade domstolen anställningsavtalet mellan vissa brittiska lärare vid Europaskolorna och deras arbetsgivare DFES. Domstolens slutsats var att enligt anställningsavtalet hade lärare inte rätt till vissa stegvisa lönehöjningar efter det att de skickats ut till Europaskolorna. Domstolen ombads dock inte att överväga om anställningsavtalen enligt en sådan tolkning faktiskt var förenliga med artikel 12.4 punkt a) i ovannämnda konvention om Europaskolorna.

Kommissionen har vänt sig till sin juridiska avdelning och bett den undersöka om villkoren i det brittiska avtalet stämmer överens med artikel 12.4 punkt a) i konventionen om Europaskolor.

Kommissionen kommer att se till att denna fråga följs upp på ett lämpligt sätt och besvarar gärna ytterligare frågor från parlamentsledamoten när den juridiska analysen blir tillgänglig.

----

----

(2004/C 65 E/197)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2592/03

från Gerhard Schmid (PSE) till kommissionen

(14 augusti 2003)

Ämne:   Böter för att nationalitetsbeteckningen saknats på fordon i Tjeckien

Inom EU är det vid utlandsresor tillräckligt att ha den sedvanliga registreringsskylten med EU-symbol som visar en nationalitetsbeteckning på blå bakgrund. Vid resor till länder utanför EU krävs dessutom en oval nationalitetsbeteckning, annars blir det böter. Också i Tjeckien får man böter om den ovala nationalitetsbeteckningen saknas.

Kommer kommissionen att inleda förhandlingar med Tjeckien så att EU-symbolen betraktas som nationalitetsbeteckning redan för den 1 maj 2004?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(18 september 2003)

Genom rådets förordning (EG) nr 2411/98 av den 3 november 1998 om erkännande vad gäller trafik inom gemenskapen av nationalitetsmärke för den medlemsstat i vilken motorfordon och släpvagnar till motorfordon är registrerade (1) infördes det så kallade ”europeiska märket” som medlemsstaterna måste erkänna som ett alternativ till det ovala märke som infördes genom Wienkonventionen från 1968 (2).

Wienkonventionen har ratificerats av Tjeckiska republiken och det ovala märket är fortfarande giltigt. Länder som inte tillhör unionen behöver inte följa rådets förordning som bara täcker trafik inom gemenskapen. Det saknas därför rättslig grund för att uppmana Tjeckiska republiken att erkänna det europeiska märket före den 1 maj 2004. Efter det datumet måste landet erkänna märket, eftersom det föreskrivs i gemenskapslagstiftningen.

----

(1)EGT L 299, 10.11.1998.

(2)  Wienkonventionen om vägtrafik av den 8 november 1968. Konventionen ingicks under överinseende av FN:s ekonomiska kommission för Europa.

----

----

(2004/C 65 E/198)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2603/03

från Olivier Dupuis (NI) till rådet

(20 augusti 2003)

Ämne::   Risk för en tjetjen att utvisas ur Frankrike till Ryska federationen

Enligt uppgifter från den tjetjenska kommittén har Rouslan Maigov samt dennes fru och fyra barn lämnat in en asylansökan i Frankrike. Rouslan Maigov är bror till Aslambek Maigov, dvs. den person som i Moskva företräder den tjetjenska presidenten Asian Maskhadov. Rouslan Maigov har arresterats och utsatts för grov misshandel i Ryssland och Tjetjenien. Senast han arresterades, i december 2001, utbetalades ett belopp på 160 000 rubler för att han skulle frigivas. Eftersom Rouslan Maigov bl.a. förmedlat kassetter med president Maskhadovs instruktioner till brodern är han mycket hotad. Den franska flyktingbyrån ĽOFPRA (Office Français pour les Réfugiés) och utlänningsnämnden har emellertid avvisat den asylansökan som Rouslan med familj lämnat in med motiveringen att om Aslambek Maigov befinner sig i Moskva utan att uppenbarligen utsättas för hot bör hans bror Rouslan Maigov med familj kunna leva i Ryssland. I sin argumentering tar de behöriga franska myndigheterna tydligen inte hänsyn till att Rouslan Maigov nyligen arresterats och misshandlats eller till att de ryska myndigheterna tydligen visar ett stort ”intresse” för Rouslan Maigov. De franska myndigheterna verkar inte heller bry sig om det faktum att det tyvärr är praxis i Ryssland att anhöriga till tjetjenska personligheter i deras ställe utsätts för hotelser, skrämseltaktik och våld. Rouslan Maigov samt dennes fru och fyra barn kommer alltså att utvisas inom de närmaste dagarna från flyktingmottagningen i Marseille.

Är rådet medvetet om situationen för Rouslan Maigov och dennes familj? Anser rådet att de behöriga franska myndigheternas beslut ligger i linje med gemenskapens bestämmelser om asylrätt såsom de fastställs i Schengenavtalen? Anser inte rådet mer allmänt, med hänsyn till de allvarliga hotelser som tjetjenerna utsätts för i Ryska federationen, att det borde vidta brådskande åtgärder för att blockera alla beslut om återsändande av tjetjenska flyktingar som är bosatta i ett tredje land som omfattas av Schengenavtalen?

Svar

(17 november 2003)

Rådet kan inte ingripa i enskilda asylansökningar i medlemsstaterna eller i andra sådana enskilda fall som berörs i frågan.

----

----

(2004/C 65 E/199)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2626/03

från Olivier Dupuis (NI) till kommissionen

(2 september 2003)

Ämne:   Begäran om översyn av stadsutvecklingsplanen för Lhasa

Den kommitté som övervakar efterlevnaden av Unesco-konventionen om skydd för världens kultur- och naturarv har eftertryckligt uppmanat de kinesiska myndigheterna att se över sin stadsutvecklingsplan för Lhasa, Tibets huvudstad. Beslutet fattades vid det 27:e mötet för Unescos världsarvskommitté som ägde rum i Paris mellan den 30 juni och den 5 juli. Kommittén framförde en rad rekommendationer till de kinesiska myndigheterna för att mildra de negativa följder för detta världskulturarv som orsakas av utvecklingstrycket och uppmanade dem att införa nationella skyddsåtgärder för alla återstående traditionella historiska byggnader i Lhasa. År 2002 lät de kinesiska myndigheterna riva historiska tibetanska hus i Lhasa (www.savetibet.org/News) vilket väckte allvarliga farhågor när det gäller Kinas vilja att uppfylla sina åtaganden inom ramen för Unesco-konventionen. Kommittén begärde också att rivningarna, framför allt i Shöl-området, skulle upphöra. En kort tid därefter, i oktober 2002 respektive april 2003, genomförde experter från Unesco och Icomos (International Council on Monuments and Sites) uppdragsresor till Lhasa.

Vilka initiativ har kommissionen tagit eller ämnar kommissionen ta för att se till att de kinesiska myndigheterna uppfyller sina åtaganden och följer Unescos uppmaningar? Ämnar kommissionen stoppa finansieringen av alla projekt i Tibet om de kinesiska myndigheterna fortsätter att negligera det internationella samfundets uppmaningar när det gäller skydd och bevarande av det tibetanska kulturarvet?

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(3 oktober 2003)

Skyddet av minoriteternas rättigheter, framför allt bevarandet av deras kulturella identitet, är ett av de ämnen som unionen regelbundet tar upp i samband med den bilaterala dialog om de mänskliga rättigheterna som förs med Kina. Unionen kommer inom ramen för denna dialog att fortsätta att framföra sin ståndpunkt till de kinesiska myndigheterna.

Kommissionen har hittills sett till att de samarbetsprogram som genomförs i det autonoma området Tibet i första hand gagnar den lokalbefolkning som har tibetanskt ursprung, och som för övrigt är angelägen om att unionen finns på plats i området. Unionen anser under dessa omständigheter att ett eventuellt avbrytande av dessa program endast skulle få negativa verkningar för denna lokalbefolkning.

----

----

(2004/C 65 E/200)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2643/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(10 september 2003)

Ämne:   Det danska lastfartyget ”Karin Cats” förlisning till följd av förskjutning i lasten

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(14 oktober 2003)

Kommissionen har inte mottagit några särskilda upplysningar om förlisningen av det danska lastfartyget ”Karin Cat” den 18 februari 2003.

Det är inte heller kommissionens sak att kommentera slutsatserna av de danska myndigheternas tekniska undersökning av olyckan. Denna typ av undersökningar tillhör de nationella myndigheternas behörighetsområde och syftar till att fastställa de exakta omständigheterna för en olycka för att i förekommande fall formulera förslag till regeländringar.

Enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1406/2002 av den 27 juni 2002 om inrättande av en europeisk sjösäkerhetsbyrå (1) är en av denna byrås arbetsuppgifter att leda ett samarbete mellan medlemsstaterna för att utveckla en gemensam metod för utredningar av olyckor samt att stödja nationella förvaltningar som ansvarar för utredningar av allvarliga olyckor.

----

(1)EGT L 208, 5.8.2002.

----

----

(2004/C 65 E/201)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2644/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(10 september 2003)

Ämne:   Olyckor går att undvika om lastningen av fartyg sköts av kvalificerad personal

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(21 oktober 2003)

Kommissionen hänvisar parlamentsledamoten till svaret på den skriftliga frågan E-2643/03 (1).

Kommissionen vill också påpeka för parlamentsledamoten att arbetstagarnas säkerhet och hälsa på arbetsplatsen behandlas i olika gemenskapsdirektiv, främst ramdirektivet 89/391/EEG (2) men även direktiven 89/655/EEG (3), 89/656/EEG (4) och 90/269/EEG (5).

Enligt dessa direktiv är arbetsgivaren ansvarig för arbetstagarnas säkerhet och hälsa när det gäller alla arbetsrelaterade aspekter, och arbetsgivaren skall göra en riskbedömning och vidta nödvändiga skyddsåtgärder.

Medlemsstaterna skall införliva direktiven med nationell lagstiftning och även sköta kontroll och övervakning.

Kommissionen vill också påminna om att det i det föreslagna direktivet om tillträde till markanden för hamntjänster, som för närvarande behandlas inom ramen för förlikningsförfarandet, föreskrivs att egenhantering endast är tillåtet för anställda ombord på fartyg och enbart om man följer de krav ställs för dem som tillhandahåller liknande tjänster i hamnen.

Kraven kan bland annat innefatta yrkeskrav för den personal som utför tjänsten och respekt av säkerhet till sjöss, hamnsäkerhet eller tillträde till hamnen och dess anläggningar, utrustning och personal.

----

(1)  Se s. 183.

(2)  Rådets direktiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet, EGT L 183, 29.6.1989.

(3)  Rådets direktiv 89/655/EEG av den 30 november 1989 om minimikrav för säkerhet och hälsa vid arbetstagares användning av arbetsutrustning i arbetet, EGT L 393, 30.12.1989.

(4)  Rådets direktiv 89/656/EEG av den 30 november 1989 om minimikrav för säkerhet och hälsa vid arbetstagares användning av personlig skyddsutrustning på arbetsplatsen, EGT L 393, 30.12.1989.

(5)  Rådets direktiv 90/269/EEG av den 29 maj 1990 om minimikrav för hälsa och säkerhet vid manuell hantering av laster där det finns risk för att arbetstagare drabbats av skador, särskilt i ryggen, EGT L 156, 21.6.1990.

----

----

(2004/C 65 E/202)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2648/03

från Dirk Sterckx (ELDR) till kommissionen

(28 augusti 2003)

Ämne:   Sänkt naturgasavgift för växthusodling

Till och med förra året kunde de belgiska växthusodlarna, p.g.a. ett ”gentlemen's agreement” dra fördel av en lägre avgift på naturgasförbrukningen. Denna åtgärd infördes med syfte att få den synnerligen energiintensiva växthusodlingen att gå över till den mer miljöanpassade naturgasen. Ungefär en femtedel av växthusodlarna har under denna tid bytt till naturgas, men konfronteras nu plötsligt med en mycket hög naturgasräkning. Den lägre tariffen avskaffas, efter vad som sägs, för att följa bestämmelserna på den inre marknaden för naturgas. Ett av målen i den flamländska regeringens handlingsplan ”för en hållbar växthusodling i Flandern” är att 75 procent av växthusodlarna skall utnyttja naturgas inom tio år.

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(29 september 2003)

Enligt EU-direktiven om införande av konkurrens inom den europeiska naturgassektorn kan kunder, som kan komma i fråga för det, fritt välja leverantör genom att andra aktörer får tillträde till näten och genom att vertikalt integrerade bolag delas upp i självständiga enheter. De priser på naturgasen som förbrukarna betalar omfattas inte av de aktuella direktiven. De föreskriver bara att avgiftssystemet för överföring av naturgas måste vara öppet för insyn och att det inte får diskriminera någon leverantör. Medlemsstaternas tillsynsmyndigheter skall sörja för effektiv konkurrens och en välfungerande marknad. Ökad konkurrens bör därför även komma naturgaskunderna till godo i form av lägre konsumentpriser.

Kommissionen anser att konsumentpriserna på naturgas är marknadsberoende. Men enligt artikel 3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/55/EG av den 26 juni 2003 (om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv 98/30/EG) (1), får enskilda medlemsstater i det allmänna ekonomiska intresset ålägga företag, som bedriver verksamhet inom gassektorn, skyldigheter när det gäller tillhandahållandet av allmännyttiga tjänster. Skyldigheterna kan bland annat röra priset på naturgasleveranser. Sådana skyldigheter måste emellertid vara klart och tydligt fastlagda, öppna för insyn och kontrollerbara, och de får inte diskriminera någon aktör.

Kommissionen vill inte i förväg utesluta att satsningen på miljövänliga energikällor skulle kunna motivera nedsatta priser. Fall då företag behandlas förmånligt skall anmälas till och utredas av kommissionen i enlighet med artiklarna 87-88 i EG-fördraget.

I det sammanhanget kan gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till skydd för miljön (2), och gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn (3) vara av betydelse.

Varken Europaparlamentets och rådets direktiv 98/30/EG av den 22 juni 1998 (om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas) (4) eller direktiv 2003/55/EG innehåller bestämmelser om konsumentpriser för naturgas. Dessa priser anses vara en fråga för marknaden och omfattas inte av någon reglering, såvida inte en prisreglering eller priskontroll skulle anses vara en fråga om konsumentskydd. Enligt direktiv 2003/55/EG är det tillåtet att ålägga naturgasföretag skyldigheter i fråga om tillhandahållandet av allmännyttiga tjänster om dessa skyldigheter avser tillförlitlighet (där bland annat försörjningstrygghet ingår), leveransernas regelbundenhet, kvalitet och pris samt miljöskydd, vari även effektivt energiutnyttjande och klimatskydd ingår. Dessutom krävs att skyldigheterna skall vara klart och tydligt fastlagda, öppna för insyn och kontrollerbara. De får heller inte diskriminera någon aktör.

Kommissionen utreder för närvarande skattesänkningar för växthusodlare i Tyskland och Italien.

Det bör också framhållas att växthusodlarna i Nederländerna fram till utgången av 1998 omfattades av ett förmånligt prissystem för naturgas (statligt stöd N 464/94). Överenskommelsen förlängdes till att omfatta perioden 1998-2002. I detta fall kom kommissionen fram till att det avgiftssystem som de nederländska myndigheterna hade anmält till kommissionen inte innebar någon ekonomisk fördel för växthusodlarna i förhållande till övriga branscher i det nederländska näringslivet som kunde få samma priser om de förbrukade samma gasmängder. Kommissionen beslöt därför att prissystemet inte utgjorde något statligt stöd enligt innebörden av artikel 8 7 i EG-fördraget.

Kommissionen konstaterar slutligen att det i det kommande energiskattedirektivet (såsom det fastställs i rådets politiska kompromiss från mars 2003, som nu är föremål för samråd med parlamentet) föreskrivs att enskilda medlemsstater får tillämpa skattesatser ned till 0 % på energiprodukter och el som används inom jordbruk, trädgårdsodling, fiskodling och skogsbruk.

----

(1)EGT L 176, 15.7.2003.

(2)EGT C 37, 3.2.2001.

(3)EGT C 232, 12.8.2000.

(4)EGT L 204, 21.7.1998.

----

----

(2004/C 65 E/203)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2658/03

från Manuel Pérez Álvarez (PPE-DE) till kommissionen

(10 september 2003)

Ämne:   Allseas Group

Samtidigt som parlamentet diskuterar det nya direktivet om lägsta utbildningsnivå för fiskeriyrken har det i olika massmedier rapporterats om det schweiziska oljerederiet Allseas Group, som kommer att ersätta sin galiciska besättning med filippinska besättningsmän. Av de 600 anställda har ett femtiotal redan mottagit sina uppsägningsbesked. Orsaken är enligt uppgift den låga kostnaden för filippinsk arbetskraft.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(22 oktober 2003)

----

(1)EGT L 225, 12.8.1998.

----

----

(2004/C 65 E/204)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2673/03

från Georges Berthu (NI) till kommissionen

(2 september 2003)

Ämne:   Mervärdesskatt på reparationsarbete i äldre byggnader

Medlemsstaterna har under en försöksperiod haft rätt att ta ut en lägre mervärdesskatt på arbetskraftsintensiva tjänster, bland annat reparationsarbete i äldre byggnaden. Den 31 december 2003 är denna försöksperiod slut.

Det svåra konjunkturläget, och inte minst det faktum att den genomsnittliga arbetslösheten återigen stiger i EU, talar starkt för att försöket permanentas. Det går knappast att påvisa någon snedvridning av konkurrensen mellan medlemsstaterna, eftersom tjänster av den här typen huvudsakligen är lokala och svårligen låter sig flyttas.

Kommer kommissionen att före årets slut lägga fram ett förslag för att ge medlemsstaterna en permanent möjlighet att ta ut lägre mervärdesskatt på husreparationer?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(25 september 2003)

Kommissionen antog den 23 juli 2003 ett förslag till direktiv rörande reducerade mervärdesskattesatser (1) enligt vilket medlemsstaterna ges möjlighet att tillämpa reducerade mervärdesskattesatser bl.a. på leverans, byggande, ändring, renovering, reparation, underhåll och städning av bostäder. Det kan följaktligen komma att föreskrivas att medlemsstaterna (såsom är fallet för närvarande) under förutsättning att det rör sig om privata bostäder får tillämpa reducerade mervärdesskattesatser på reparation av äldre byggnader.

De reducerade mervärdesskattesatsernas icke-obligatoriska karaktär är hur som helst inte föremål för omprövning och det kommer alltså att vara medlemsstaternas sak att besluta huruvida och för vilka av de berörda verksamhetssektorerna de vill tillämpa reducerade mervärdesskattesatser.

När Europaparlamentet har yttrat sig om förslaget till direktiv måste rådet enhälligt fatta beslut om tillämpningsområdet för de reducerade mervärdesskattesatserna.

----

(1)  KOM(2003) 397 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/205)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2675/03

från Concepció Ferrer (PPE-DE) till kommissionen

(10 september 2003)

Ämne:   EU-subventioner till de transeuropeiska näten

Under de senaste 20 åren har kommissionen avsatt en del av sina budgetanslag till något som har kommit att kallas utvecklingen av de transeuropeiska näten.

Av en färsk universitetsanalys om användningen av dessa medel i Spanien framgår det att 43 procent av dessa investeringar direkt har gynnat den autonoma regionen Madrid. Om man till denna siffra lägger till alla de investeringar som direkt eller indirekt har gynnat denna region under de senaste 20 åren uppgår siffran till 80,2 procent (138,67 miljoner euro).

Under samma period har den så kallade Medelhavsaxeln (spanskfranska gränsen-Barcelona-Valencia-Mur-cia) fått 13,4 procent av subventionerna (25,18 miljoner euro). Senaste gången gemenskapen anslog medel för transeuropeiska nät i Barcelona var 2000 (installationen av ett kontrollsystem med röstigenkänning på Pratflygplatsen) och i Valencia 2001 (förbättring av infarten till stadens hamn). Madrid har dock varje år fortsatt att erhålla subventioner av detta slag.

Skulle kommissionen kunna ange vilka kriterier som har gällt och som gäller för fördelningen av dessa subventioner?

Skulle kommissionen kunna ange varför det råder en sådan snedfördelning av dessa subventioner?

Vad anser kommissionen om den så kallade Medelhavsaxeln (Frankrike-Barcelona-Valencia-Murcia)?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(30 oktober 2003)

Gemenskapen kan lämna stöd till utvecklingen av de transeuropeiska transportnäten (TEN) genom strukturfonderna, Sammanhållningsfonden och fleråriga vägledande programmet. Sammanhållningsfondens budget för Spanien uppgick för perioden 1993-1999 till 9 251 miljoner euro och för perioden 2000-2006 till 11 160 miljoner euro (1999 års priser). Hälften av dessa medel har avsatts till transportprojekt som ingår i transeuropeiska nät.

Ur strukturfonderna tilldelas medlemsstaterna medel för perioden 2000-2006 på grundval av kriterier som fastställts i förordningarna. Ansträngningarna, med avseende på budgetmedel, riktas in på de minst utvecklade regioner som är stödberättigade enligt Mål 1. Madridregionen uppfyller inte kriterierna för stöd enligt Mål 1.

Tilldelning av medel från Sammanhållningsfonden sker årligen på grundval av de kriterier som fastställts i berörd förordning och i en övergripande ram för utveckling av transport och miljö som upprättats av de spanska myndigheterna. På transportsidan har ansträngningarna på senare år riktats in på korridorerna för höghastighetståg mellan Madrid, Barcelona och franska gränsen samt på sträckan Madrid-Valladolid som ingår i det prioriterade Essenprojektet High-Speed Train South.

När det gäller det finansiella instrument som specifikt inrättats för de transeuropeiska näten fastställs de stödberättigande kriterierna och kriterierna för projekturval i gemenskapens riktlinjer från 1996 för utvecklingen av de transeuropeiska näten (1), i vilka räckvidden, bl.a. detaljerade kartor över nätet, målsättningar, prioriteringar och definitioner av projekt av allmänt intresse, fastställs. Beslut om finansiering av enskilda TEN-projekt fattas på grundval av regelbundna förfrågningar från medlemsstaterna, vilka undersöks i enlighet med bestämmelserna i förordning (EG) nr 1655/1999 (2).

Det faller inom de nationella myndigheternas behörighet att välja ut vilka projekt som skall finansieras enligt Sammanhållningsfonden och strukturfonderna.

När det gäller finansieringen av avsnitten Frankrike-Barcelona-Valencia-Murcia (”Medelhavskorridoren”) har stöd lämnats sedan början av 1990-talet för att förbättra framför allt järnvägsförbindelsen mellan Barcelona och Valencia. På senare tid, under 2002 och 2003, har inom projekt som avser Medelhavskorridoren som avser Barcelona och Valencia finansierats (framför allt höghastighetsförbindelsen Madrid-Kastilien-La Mancha Comunidad Valenciana-Murcia (flera studier) och studier av höghastighetsförbindelsen Zaragoza-Barcelona). Utöver de två projekt som nämns ovan lämnades under 1999 också stöd för omstrukturering och anpassning till höghastighetsförbindelsen av järnvägsnätet i Valenciaområdet.

Parlamentsledamoten ombeds notera att EU sedan 1986 och fram till i dag tilldelat sammanlagt 498 miljoner euro för arbete med förbättring och uppgradering av Medelhavsjärnvägskorridoren (Frankrike-Barcelona-Valencia-Murcia).

----

(1)  Europaparlamentets och rådets beslut nr 1692/96/EG av den 23 juli 1996 om gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet, EGT L 228, 9.9.1996.

(2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1655/1999 av den 19 juli 1999 om ändring av förordning (EG) nr 2236/95 om allmänna regler för gemenskapens finansiella stöd på området för transeuropeiska nät, EGT L 197, 29.7.1999.

----

----

(2004/C 65 E/206)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2679/03

från Jacques Poos (PSE) till kommissionen

(10 september 2003)

Ämne:   Tullunion mellan Turkiet och pseudostaten Nordcypern

Är det ramavtal om en tullunion som undertecknats av Turkiet och myndigheterna i pseudostaten Nordcyperns turkiska republik förenligt med den tullunion mellan Europeiska unionen och Turkiet som upprättades 1996?

Enligt tullunionsavtalet har alla tullar mellan Turkiet och EU avskaffats och Turkiet skall tillämpa samma tulltaxor på all import från tredje land.

Om Nordcypern enligt definitionen från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna däremot inte är ett tredje land utan en del av Republiken Cypern som tillfälligt ockuperas och administreras av Turkiet, bör då inte kommissionen se till att all export från den ockuperade zonen till EU förses med ursprungsmärkning av erkända cypriotiska myndigheter?

Kan kommissionen garantera att turkisk export till EU uppfyller kraven? Om så inte är fallet vilka mått och steg tänker kommissionen vidta för att kraven skall uppfyllas?

----

----

(2004/C 65 E/207)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2731/03

från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen

(10 september 2003)

Ämne:   Ramavtal om tullunion mellan Turkiet och norra delen av Cypern

Den turkiska regeringen har undertecknat ett ”ramavtal” om en tullunion med den självutnämnda ”Nordcyperns turkiska republik”, som varken är en självständig stat eller erkänd enligt internationell rätt eller FN:s resolutioner.

Undertecknandet av detta avtal utgör en flagrant överträdelse av principerna i internationell rätt, av FN-stadgan och säkerhetsrådets beslut samt EU:s principer och beslut och det strider mot de institutionella ramarna för relationerna mellan EU och Republiken Cypern, och även Turkiet, som är ett kandidatland. Uppmanades kommissionen att yttra sig innan ”ramavtalet” undertecknades, om huruvida detta avtal överensstämmer med principerna och bestämmelserna i associeringsavtalet och tullunionen mellan EU och Turkiet, och anser kommissionen att det skulle kunna påverka Turkiets anslutningsprocess och bedömningen av dess ansökan av de behöriga gemenskapsorganen?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-2679/03 och P-2731/03

ingivet av Günter Verheugen för kommissionen

(1 oktober 2003)

Kommissionen beklagar undertecknandet den 8 augusti 2003 av ett s.k. ramavtal om en tullunion mellan Turkiet och den norra delen av Cypern (”TRNC”). Detta ”avtal” är inte rättsligt bindande enligt internationell rätt och undertecknades utan föregående samråd med Europeiska unionen. EU har klargjort för den turkiska regeringen att en ratificering av det s.k. ramavtalet skulle stå i strid med tullunionen mellan gemenskapen och Turkiet och inte vara befrämjande för en lösning av Cypernfrågan.

När det gäller parlamentsledamotens farhågor beträffande exporten från den norra delen av Cypern vill kommissionen understryka att import från Cypern, för att kunna omfattas av förmånsbehandling enligt associeringsavtalet EG-Cypern, måste åtföljas av ursprungscertifikat som är utfärdade av de godkända myndigheterna i enlighet med EG-domstolens dom från 1994 (på begäran av P. Anastasiou (Pissouri) Ltd m.fl.). Ursprungscertifikaten kontrolleras av tullmyndigheterna i medlemsstaterna. Om produkter som åtföljs av oriktiga ursprungscertifikat övergår till fri omsättning kan kommissionen och medlemsstaterna vidta lämpliga åtgärder på tullnivå.

----

----

(2004/C 65 E/208)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2684/03

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(10 september 2003)

Ämne:   Romernas problem i Grekland

I Grekland möter romerna problem med social och ekonomisk utslagning samt bostadsproblem. I samband med det operativa programmet ”Bekämpning av utslagning från arbetsmarknaden” inom den andra gemenskapsstödramen för Grekland genomfördes projekt som i syfte att bekämpa romernas problem omfattade olika åtgärder, t.ex. grundläggande utbildning (bl.a. för att bekämpa analfabetismen), utbildning, främjande av sysselsättning, stödtjänster och kompletterande tjänster.

Kan kommissionen lägga fram uppgifter för bedömning när det gäller syftet för nämnda operativa program inom den andra gemenskapsstödramen? Har åtgärder för att komma tillrätta med romernas problem föreskrivits inom ramen för den tredje gemenskapsstödramen? Inom vilka operativa program och med hur stora anslag? Hur har detta hittills utvecklats?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(15 oktober 2003)

Enligt de uppgifter som inkommit från de grekiska myndigheterna finansieras följande åtgärder, som speciellt inriktas på romerna, med medel från de andra och tredje gemenskapsstödramarna (EGSR II och EGSR III):

----

----

(2004/C 65 E/209)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2687/03

från Giovanni Pittella (PSE) till kommissionen

(10 september 2003)

Ämne:   Projekt för att bekämpa kusterosion vid Maríne di Ugento

Enligt det regionala operationella programmet (ROP) för Apulien har EU-medel avsatts för ett projekt för att bemöta en nödsituation orsakad av erosion av sandkusten vid Maríne di Ugento (åtgärd 1.3 — markvård — aktion 2: åtgärder för att skydda kusten).

Det projekt som antagits för finansiering skall utföras av företaget Etacons s.r.L och omfattar:

Särskild hänsyn bör tas till följande omständigheter:

Anser inte kommissionen, mot denna bakgrund, att projektet utgör ett olämpligt sätt att använda EU-medel till skydd för miljön?

Anser den inte att de behöriga myndigheterna bör utröna huruvida projektet är lagligt och i enlighet med gällande normer, med tanke på det olämpliga utnyttjande av strukturfonderna som detta utgör?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(20 oktober 2003)

Det kommer an på de regionala myndigheter i Apulien som förvaltar det regionala program som frågeställaren nämner att välja ut de projekt som skall ingå i programmet och kontrollera efterlevnaden av gällande gemenskapsbestämmelser på miljöområdet i samband med att strukturfondsmedel används.

De regionala myndigheterna i Apulien har bekräftat för kommissionen att detta urvalsförfarande tillämpats när det gäller det berörda projektet.

Dessutom har ekologiavdelningen på den regionala miljömyndigheten i Apulien efter bedömningen av miljökonsekvenserna för det berörda projektet avgivit ett positivt yttrande, om än med följande krav:

Detta projekt avbröts av den allmänna åklagaren den 10 juni 2003 för att en kontroll skulle utföras huruvida de pågående arbetena skedde i enlighet med planerna och inte innebar risk för förvärrad erosion. Den 29 augusti hävde dock allmänna åklagaren sitt beslut att avbryta arbetena.

Kommissionen har mottagit ett klagomål i den fråga som frågeställaren här tagit upp. De upplysningar som frågeställaren givit har lagts till akten för klagomålet, som för närvarande undersöks av kommissionen. Om kommissionen kan dra slutsatsen att gemenskapslagstiftningen överträds i det aktuella fallet kommer den som väktare av fördraget att vidta alla nödvändiga åtgärder, inbegripet överträdelseförfaranden enligt artikel 226 i EG-fördraget, för att säkerställa att gemenskapslagstiftningen på det berörda området efterlevs.

----

----

(2004/C 65 E/210)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2692/03

från Christopher Heaton-Harris (PPE-DE) till kommissionen

(2 september 2003)

Ämne:   Budgeträkenskaper

När kommer kommissionen att börja använda dubbel bokföring i sina budgeträkenskaper?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(2 oktober 2003)

Dubbel bokföring i budgetredovisningen krävs varken enligt artikel 137 i budgetförordningen (1) eller enligt den internationella redovisningsstandarden för den offentliga sektorn (IPSAS). Inom sitt projekt för modernisering av redovisningssystemet senast år 2005 undersöker kommissionen emellertid möjligheten att införa dubbel bokföring i budgetredovisningen. Om det visar sig att detta är genomförbart och att det bevisligen tillför något, kommer det att införas år 2005.

I enlighet med artikel 134 i budgetförordningen sker kommissionens allmänna redovisning med dubbel bokföring.

----

(1)  Rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget, EGT L 248, 16.9.2002.

----

----

(2004/C 65 E/211)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2694/03

från Mathieu Grosch (PPE-DE) till kommissionen

(2 september 2003)

Ämne:   Införandet av en motorvägsavgift i Tyskland

Det kan på grundval av kommissionens senaste beslut konstateras att huvudpunkten när det gäller införandet av en tysk motorvägsavgift inte har lösts.

Det bekräftas av samtliga tyska aktörer och ministerier att OBU (On Board Unit) är det effektivaste och billigaste sättet att betala motorvägsavgiften.

Det är bevisat att det är omöjligt för den tyska regeringen att tillmötesgå transportörernas begäran, vilket leder till en snedvridning av marknaden och utgör ett hinder för den lojala konkurrensen.

Något som är ännu värre är att Toll Collect just bekräftat för ett belgiskt företag att det endast kan förses med utrustning för 75 procent av körningarna.

En stor del av den utrustning som, bland annat belgiska och nederländska, transportörer försetts med är enligt säkra källor bristfällig. Vissa tyska företag är däremot utrustade för 100 procent av sina körningar.

Kan kommissionen göra en undersökning om Toll Collects otillräcklighet när det gäller att tillmötesgå de europeiska transportörernas begäran och om den allvarliga anklagelse som framförts av denna sektor att vissa företag gynnas i förhållande till andra?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(2 oktober 2003)

Uppgifter från olika källor visar att vägtullsystemet i Tyskland kan komma att orsaka problem för vägtransportföretagen genom exempelvis bristande tillgång till OBU (On Board Unit), väntetider vid betalningspunkterna, ytterligare administrativa kostnader för företagen, olika behandling av tyska operatörer och operatörer från andra medlemsstater.

I enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/62/EG av den 17 juni 1999 om avgifter på tunga godsfordon för användningen av vissa infrastrukturer (1), kallat ”Eurovignette”-direktivet skall införandet och uttaget av vägtullar samt betalningen övervakas ”på ett sådant sätt att det orsakar så litet hinder som möjligt för trafikflödet”. Enligt direktivet får vägtullarna inte vara diskriminerande, direkt eller indirekt, av skäl som grundar sig på åkarens nationalitet eller fordonets ursprung eller destination.

Kommissionen inledde den 23 juli 2003 ett förfarande inom ramen för bestämmelserna om statligt stöd (2) beträffande den berörda åtgärden. Kommissionen och den tyska regeringen enades också i augusti 2003 om att inrätta en tillfällig arbetsgrupp bestående av företrädare för kommissionen och Tyskland, där även vägtransportsektorn kommer att delta. Denna arbetsgrupp skall granska de olika tekniska frågor som uppkommer i samband med detta ärende.

Arbetsgruppen skall följa införandet av vägtullar i Tyskland för att säkerställa att de tekniska föreskrifterna i praktiken är förenliga med direktiv 1999/62/EG och med EG-fördraget, i synnerhet när det gäller principen om fri rörlighet för varor och principen om icke-diskriminering.

Inrättandet av denna grupp påverkar givetvis inte kommissionens rätt enligt EG-fördraget att i när så är befogat inleda ett överträdelseförfarande mot Tyskland. Detta initiativ har emellertid den uppenbara fördelen att man tillsammans med berörda parter kan ta itu med alla problem som tillämpningen av det nya systemet ger upphov till, innan vägtullarna i praktiken börjar tas ut den 2 november 2003.

----

(1)EGT L 187, 20.7.1999.

(2)EGT C 202, 27.8.2003.

----

----

(2004/C 65 E/212)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2710/03

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(11 september 2003)

Ämne:   Rökelse

På Irland pågår en diskussion om vilka effekter det för med sig för hälsan att bränna rökelse. Den irländske ministern Jim McDade har gått ut med en varning om att rökelseångorna eventuellt kan vara cancerframkallande.

Känner kommissionen till denna diskussion?

Vilka risker för hälsan medför inandning av rökelseångor enligt kommissionen?

Om det skulle visa sig att detta är skadligt: vilka åtgärder kommer kommissionen då att vidta för att varna allmänheten?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(3 november 2003)

Det finns inte några särskilda EU-bestämmelser om varningstexter på handelsvaror som innehåller rökelse, t.ex. rökelsepinnar eller rökljus.

Kommissionen är medveten om att medierna tagit upp enskilda fall där höga halter av eventuellt cancerframkallande ämnen skulle förekomma i luften då rökelse bränns i olika sammanhang i Asien. Det finns inga vetenskapliga belägg för liknande fall i Europeiska unionen.

Följaktligen har kommissionen inga planer på att gå ut med en varning om detta till medborgarna.

Om parlamentsledamoten har vetenskapliga belägg för detta påstående undersöker kommissionen emellertid gärna frågan.

----

----

(2004/C 65 E/213)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2712/03

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(11 september 2003)

Ämne:   Falska pengar

Under det första året efter att euron införts var mängden förfalskade pengar inte särskilt stor. Nu verkar situationen dock vara på väg att bli en annan.

Kan kommissionen ge en översikt över hur förfalskningarna av euro utvecklats sedan euron infördes? Jag skulle gärna vilja få exakta sifferuppgifter om förfalskningarna av euro.

Vad vidtar kommissionen för åtgärder mot penningförfalskningarna?

Svar från Michaele Schreyer på kommissionens vägnar

(23 oktober 2003)

Nedanstående svar bygger på uppgifter från Europeiska centralbanken (ECB), Europol och kommissionen.

År 2002 drogs sammanlagt 167118 förfalskade eurosedlar och 2 339 förfalskade euromynt tillbaka. Antalet förfalskade eurosedlar motsvarar dock mindre än en fjärdedel av det totala antalet förfalskade sedlar i nationella valutor som rapporterades till centralbankerna i euroområdet 2001.

Tabeller med uppgifter om förfalskade sedlar och mynt, fördelade efter valör, för år 2002 skickas direkt till parlamentsledamoten och parlamentets sekretariat.

Under första halvåret 2003 drogs 230 534 förfalskade eurosedlar och 7 875 förfalskade euromynt tillbaka.

Som väntat har förfalskningarna av eurosedlar ökat under 2003 jämfört med 2002, men läget har börjat stabiliseras de senaste månaderna. Med tanke på att cirka 8,2 miljarder äkta eurosedlar är i omlopp är andelen förfalskade sedlar mycket liten och det finns ingen risk för att allmänhetens förtroende för sedlarna undermineras.

Förfalskningar av euromynt har också ökat, vilket framgår av det stora antalet förfalskade mynt i omlopp under 2003. Inte desto mindre är mängden förfalskade mynt mycket liten i förhållande till de 41 miljarder äkta mynt som finns i omlopp och det finns inte heller någon risk för att allmänhetens förtroende för euromynten undermineras.

Tabeller med uppgifter om förfalskade sedlar och mynt, fördelade efter valör, för första halvåret 2003 skickas direkt till parlamentsledamoten och parlamentets sekretariat.

Sedan eurosedlar och euromynt infördes har tolv olagliga sedeltryckerier avslöjats, tio i euroområdet och två utanför. Tre förfalskarverkstäder för euromynt har också avslöjats, två i Italien och en i Portugal. I en av förfalskarverkstäderna i Italien beslagtogs mer än 70 000 falska 50-centsmynt och hela utrustningen för att prägla dem.

Totalt har 1 031 personer (misstänkta eller gripna) identifierats som ansvariga för tillverkning eller spridning av förfalskade eurosedlar.

Det är medlemsstaternas myndigheter, ECB, Europol och kommissionen som är ansvariga för att skydda eurosedlarna och euromynten mot förfalskning.

Kommissionen har tre ansvarsområden:

Kommissionen fullgör dessa uppgifter i nära samarbete med medlemsstaterna och andra EU-institutioner och har bildat en rad arbetsgrupper.

----

(1)  Rådets förordning (EG) nr 1338/2001 av den 28 juni 2001 om fastställande av nödvändiga åtgärder för skydd av euron mot förfalskning, EGT L 181, 4.7.2001.

----

----

(2004/C 65 E/214)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2713/03

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(11 september 2003)

Ämne:   Trafikrazzior utförda av Tispol

Tispol, det europeiska trafikpolisnätverket, ordnar regelbundet nationella trafikrazzior, som utförs samtidigt i olika EU-medlemsstater. I ett svar på fråga E-2276/02 (1) meddelade kommissionen att sådana skulle utföras under perioden mellan sommaren 2002 och sommaren 2003.

Kan kommissionen ge flera upplysningar om resultaten av Tispols razzior? Hur många personer har kontrollerats och bötfällts? Vilka har kostnaderna varit och vilket ekonomiskt bidrag har EU givit?

Kan kommissionen ange resultaten av Tispols razzior på belgiskt territorium?

Hur ser kommissionen på de trafikrazzior som Tispol hittills gjort och vilka är planerna inför framtiden? Kommer flera samordnade europeiska trafikrazzior att göras under de kommande åren? Om så är fallet: kan kommissionen ge flera upplysningar om dem?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(21 oktober 2003)

Kommissionen har blivit informerad om resultaten av de gemensamma europeiska vägkontrollerna som genomförts av Tispol från mitten av 2002 till mitten av 2003.

Kontrollerna inriktades särskilt på tre områden: alkohol och droger, lastbilskontroller samt kontroller av bussar och långfärdsbussar.

De viktigaste resultaten är följande:

När det gäller Belgien har följande uppgifter lämnats till kommissionen: I samband med nykterhetskontrollerna kontrollerades 4 518 förare och 225 personer greps. I samband med lastbilskontrollerna kontrollerades 3 530 fordon och 1 195 brott upptäcktes. Vid ”Operation Bus” kontrollerades 711 fordon och 315 brott upptäcktes.

När det gäller kostnaderna för kontrollerna skulle kommissionen vilja hänvisa till sitt svar på parlamentledamotens skriftliga fråga E-2276/02 (3) beträffande samma ärende. Eftersom kontrollerna genomförs inom ramen för polisens normala övervakningsverksamhet, måste uppgifter om kostnaderna begäras från polismyndigheterna i de deltagande medlemsstaterna.

Mot bakgrund av de ovan redovisade resultaten anser kommissionen att Tispol-åtgärderna bidrar till ökad vägsäkerhet. Dels visar de att samordnade åtgärder mellan myndigheter i två eller flera medlemsstater är mycket effektiva för att belysa problem på de aktuella områdena, dels har de en preventiv effekt genom att avskräcka potentiella lagöverträdare. Siumpvisa och oväntade kontroller, kombinerade med en riktad strategi och den publicitet som dessa gemensamma kampanjer ger, skapar ett tydligt mervärde och bidrar till att det sker ett utbyte av bästa praxis mellan medlemsstaterna.

Med hänsyn till de positiva resultaten av Tispols kontrollåtgärder överväger kommissionen lämpliga lagstiftningsförslag, som den hoppas skall diskuteras under det italienska ordförandeskapet.

----

(1)EGT C 52 E, 6.3.2003, s. 148.

(2)  Dessa länder är för närvarande Belgien, Tyskland, Grekland, Spanien (med Kanarieöarna), Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Finland, Förenade kungariket, Norge, Schweiz, Tjeckien, Slovenien och Polen.

(3)EGT C 52 E, 6.3.2003.

----

----

(2004/C 65 E/215)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2717/03

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(11 september 2003)

Ämne:   Nät av cykelvägar

Belgien har ett omfattande nät av cykelvägar. En stor del av dessa vägar har kunnat anläggas tack vare stöd från gemenskapen. Nu skulle jag gärna vilja veta mer om stödet till cykelvägar i Belgien.

Kan kommissionen ge besked om hur mycket som betalats ut i form av stöd från gemenskapen under åren 2002 och 2003 till cykelvägar i Belgien?

Kan kommissionen ge besked om hur mycket av dessa belopp som gått till cykelvägar i provinsen Antwerpen?

Kan kommissionen ge besked om vilka planer kommissionen har för beviljandet av gemenskapsmedel under 2004 och åren därefter? Kan kommissionen ge besked om huruvida det anslagits medel till initiativ i provinsen Antwerpen?

----

----

(2004/C 65 E/216)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2718/03

från Anne Van Lancker (PSE) till kommissionen

(11 september 2003)

Ämne:   Nät av cykelvägar

Belgien har ett omfattande nät av cykelvägar för turister och fritidsfolk. En stor del av dessa vägar har kunnat anläggas tack vare stöd från gemenskapen. Nu skulle jag gärna vilja veta mer om stödet till cykelvägar i Belgien.

Kan kommissionen ge besked om hur mycket som betalats ut i form av stöd från gemenskapen under åren 2002 och 2003 till cykelvägar i Belgien?

Kan kommissionen ge besked om hur mycket av dessa belopp som gått till cykelvägar i provinsen Oost-Vlaanderen?

Kan kommissionen ge besked om vilka planer kommissionen har för beviljandet av gemenskapsmedel under 2004 och åren därefter? Kan kommissionen ge besked om huruvida det anslagits medel till initiativ i provinsen Oost-Vlaanderen?

Gemensamt svar

på de skriftliga frågorna E-2717/03 och E-2718/03

ingivet av Michel Barnier för kommissionen

(10 oktober 2003)

Det bör erinras om att det enligt nuvarande regionalpolitiska bestämmelser och framför allt bestämmelserna för samfinansiering av projekt med medel från strukturfonderna endast är förvaltningsmyndigheten som, med respekt för ordalydelsen i de prioriteringar och åtgärder som fastställs i programdokumentet och dess komplement, har befogenhet att välja ut projekt inom varje program.

Tilldelningen av strukturpolitiska EU-medel är därför mer att betrakta som samfinansiering av projekt som valts ut av medlemsstaten än som ett stöd från kommissionen i sig.

När det gäller regionen Flandern har det under 2002 och 2003 godkänts projekt rörande cykelbanor till ett sammanlagt belopp av 5 582 503,81 euro, av vilka Europeiska regionala utvecklingsfonden bidragit med sammanlagt 1 268 302,96 euro.

I provinsen Antwerpen har mer specifikt projektet Recreatief fietsroutenetwerk i området Grote Nete samfinansierats till ett belopp av 277 099 euro av ett sammanlagt belopp på 1 108 394 euro. I provinsen Oost-Vlaanderen har projektet att anlägga cykelbanan Schaarse Wegel i Bassevelde samfinansierats till ett belopp av 20 834,11 euro av ett sammanlagt belopp på 83 336,40 euro.

Det är självklart att Europeiska regionala utvecklingsfonden i den utsträckning som fastställs i programkomplementet kommer att samfinansiera projekt som läggs fram i framtiden och som uppfyller de målsättningar som fastställs i programåtgärderna och har anknytning till cykelbanenätet.

När det gäller regionen Vallonien har förvaltningsmyndigheten för programmet Meuse-Vesdre beslutat att under hela programperioden godkänna projekt med anknytning till cykelbanor till ett sammanlagt belopp av 13 218 470,38 euro, varav Europeiska regionala utvecklingsfonden kommer att bidra med sammanlagt 6 654 735,19 euro.

När det slutligen gäller huvudstadsregionen Bryssel har inget projekt med anknytning till cykelbanenätet samfinansierats av strukturfonderna under vare sig 2002 eller 2003. Med tanke på programåtgärdernas ordalydelse är det föga sannolikt att denna situation kommer att ändras i framtiden.

----

----

(2004/C 65 E/217)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2720/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(11 september 2003)

Ämne:   Initiativ för att skydda EU:s strävanden efter ett dynamiskt kunskapsbaserat samhälle 2010 mot oavsiktliga negativa konsekvenser av stabilitetspakten

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(5 november 2003)

----

(1)  Rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott, EGT L 209, 2.8.1997.

(2)  Detta har särskilt understrukits i kommissionens meddelande av den 10 januari 2003”Effektiva utbildnings-investeringar — en nödvändighet för EU”.

(3)  KOM(2002) 668 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/218)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2728/03

från Ewa Hedkvist Petersen (PSE) till kommissionen

(10 september 2003)

Ämne:   Norrbottniabanan

Presentationen av högnivågruppens arbete den 30 juni i år visar att inga av de prioriterade TEN-T-infrastrukturprojekten omfattar nordligaste Sverige. Projektet Norrbottniabanan är en ”missing link” och ett gränsöverskridande projekt som har betydelse för medlemsländerna Sverige och Finland och även för tredje land, Norge och Ryssland. Norra Europa har långa transporter och ofta inga alternativa transportslag och rutter. Detta gör att industrin är mer utsatt för störningar än i Centraleuropa där alternativ finns vad gäller transporter.

Det är viktigt att säkerställa att TEN-T-korridorer täcker även norra Sverige och Finland. Bra infrastruktur möjliggör utveckling i hela unionen och det är viktigt för industrin och samhället att ha goda kommunikationer inom hela unionen och med Barentsområdet. Norrbottniabanan skulle därför underlätta utbytet mellan medlemsstaterna och stärka sammanhållningen.

Kan kommissionen tänka sig att ta med Norrbottniabanan som ett av de prioriterade projekten i TEN-T?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(6 oktober 2003)

Högnivågruppen för transeuropeiska transportnät (TEN-T) fick i uppdrag av kommissionen att senast sommaren 2003 fastställa vilka projekt inom det transeuropeiska transportnätet som skulle prioriteras fram till 2020. Detta arbete baserades på förslag från medlemsstaterna och kandidatländerna.

Denna rapport finns tillgänglig på Internet: http://europa.eu.int/comm/ten/transport/revision/hlg/ 2003 report_kvm_en.pdf.

Detta är ett led i en mer övergripande översyn av gemenskapens riktlinjer för utbyggnad av det transeuropeiska transportnätet. Högnivågruppen, som leddes av Karel Van Miert, bestod av en företrädare för varje medlemsstat, en observatör från varje kandidatland och en observatör från Europeiska investeringsbanken.

På grundval av de förslag som lagts fram av de nuvarande och framtida medlemsstaterna har gruppen valt ut nya prioriterade projekt som skall genomföras fram till 2020.

Några av de viktigaste kriterierna för gruppens urval har varit om projekten utgör en del av en viktig transeuropeisk korridor, korsar naturliga hinder, kan åtgärda problem med trafikstockningar eller avser sträckor där förbindelser saknas. Dessutom har potentiell ekonomisk bärkraft och andra socioekonomiska vinster beaktats. I ett andra stadium har gruppen granskat det europeiska mervärdet av projektet samt om det stärker sammanhållningen och bidrar till en hållbar utveckling.

Järnvägsförbindelsen i Norrbotten finns inte med i högnivågruppens rapport.

När det gäller Sverige och Finland har emellertid högnivågruppen bekräftat att projekt som avser trafikleder i den nordiska triangeln skall prioriteras. Dessutom är förslaget om att utveckla höghastighetsvattenvägar (”motorvägar till sjöss”) ett nytt koncept för att undvika flaskhalsar eller säkra bättre förbindelser för öar och perifera områden i EU. Detta kan i vissa fall utgöra ett verkligt konkurrenskraftigt alternativ till landtransporter, i synnerhet i Östersjöområdet.

Kommissionen håller på att utarbeta ett förslag om ändring av riktlinjerna för TEN-T på grundval av högnivågruppens arbete och resultat.

----

----

(2004/C 65 E/219)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2729/03

från Toine Manders (ELDR) till kommissionen

(10 september 2003)

Ämne:   Tyskland har på rättsvidriga grunder infört ett pantsystem

I anledning av den fråga som tidigare ställts och handlat om att Tyskland på rättsvidriga grunder infört ett pantsystem (E-1549/03 (1)) och det svar som på kommissionens vägnar den 3 juli 2003 avgivits av kommissionsledamoten Wallström skulle jag gärna vilja rikta uppmärksamheten på följande:

Tysklands regering har i anledning av tidigare förfrågningar från Europeiska kommissionen svarat att det från och med den 1 oktober 2003 kommer att finnas ett fungerande nationellt system för insamling och avräkning i Tyskland, så att det nuvarande importstoppet för engångsförpackningar kommer att försvinna av sig självt. Under tiden har regeringen sagt sig villig att gå med på olika separata lösningar. Om en förpackning är helt olik andra förpackningar kan det beviljas tillstånd för en separat lösning för sådana förpackningar, med anknytning till någon viss affärskedja. När en konsument köper en sådan förpackning får han en pantkupong som kan inlösas endast i den butik där varan köpts. Denna lösning, som är förenad med vissa oklara kriterier, erbjuder inget verkligt alternativ för vare sig tillverkare eller importörer. För plåtburkar har det hittills inte ens beviljats några tillstånd till sådana separata lösningar.

Som en följd av detta har exporten av läskedrycker, vatten och delvis också öl till Tyskland från Nederländerna, Frankrike, Österrike och Luxemburg helt och hållet avstannat, med katastrofala följder för bryggeribranschen. Tack vare det nuvarande systemet Grön Punkt återanvänds mellan 80 och 90 procent av alla förpackningar i Tyskland. Det förefaller därför som om den nya åtgärden införts för att skydda den egna hemmamarknaden, så att gemenskapens inre marknad alltså hindras i sin funktion.

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(17 oktober 2003)

Skapandet av ett europatäckande insamlings- och pantsystem finns inte med i de nuvarande målen för Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall (2) eller i dess föreslagna ändring (3). I gemenskapslagstiftningen fastställs allmänna mål som medlemsstaterna måste följa. Inom denna ram är det upp till medlemsstaterna att fastställa hur de på bästa sätt uppfyller dessa mål, samtidigt som de följer gemenskapslagstiftningen, särskilt vad gäller den inre marknaden och konkurrens. Kommissionen har följaktligen inga planer på att införa ett gemenskapstäckande system.

Kommissionens ståndpunkt avseende det tyska pantsystemet förklarades i de svar som kommissionen gav den 3 juli 2003 på parlamentsledamotens skriftliga fråga Ε-l549/03 (4) och den 29 augusti 2003 på ledamöternas Oomen-Ruijten och Grossetête skriftliga fråga E-2519/03 (5). I Tyskland förbereds för närvarande åtgärder för att införa ett återlämnings- och insamlingssystem för engångsförpackningar som påverkas av det tyska insamlingssystemet. Kommissionen övervakar denna process och kommer inte att tveka att vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att gemenskapslagstiftningen följs.

----

(1)EGT C 11 E, 15.1.2004, s. 192.

(2)EGT L 365, 31.12.1994.

(3)EGT C 103 E, 30.4.2002.

(4)EGT C 11 E, 15.1.2004, s. 192.

(5)EGT C 33 E, 6.2.2004, s. 267.

----

----

(2004/C 65 E/220)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2730/03

från Herbert Bösch (PSE) till kommissionen

(10 september 2003)

Ämne:   Efterlevnad av EG-rätt vid privatisering av Voest i Österrike

I samband med den kommande privatiseringen av Voest via börsen skall det enligt rapporter i media förekomma överenskommelser mellan olika intressenter. I den österrikiska dagstidningen ”Der Standard” hävdas den 1 september 2003 att det skall äga rum ett ”hemligt möte” med nuvarande österrikiska Voest-aktieägare. Syftet skall vara att ge dem så god kvot som möjligt vid aktieförsäljningen. Till detta möte skall bland annat styrelsen för börsen i Wien, företrädare för banker, en ledamot i Voests styrelse, en ledamot i Voests personalråd samt politiker från delstaten Oberösterreich ha blivit inbjudna.

Uppfyller sådana interna överenskommelser inför en privatisering av ett offentligt företag via börsen EG-lagstiftningen?

Om svaret på denna fråga är nej, vilka motåtgärder kommer kommissionen att vidta?

Finns det bestämmelser i EG-lagstiftning en som är avsedda att förhindra att ett offentligt företag säljs till under dess värde, till skada för allmänheten?

Finns det allmänna rättsliga bestämmelser på EG-nivå som tvingar Österrike att privatisera Voest eller andra offentliga företag?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(23 oktober 2003)

Kommissionen har inte tillräckliga uppgifter för att kunna ge ledamoten ett ordentligt svar. Kommissionen beklagar att den för närvarande inte kan svara på den första och den tredje frågan, eftersom den saknar närmare upplysningar och fakta på grundval av vilka den skulle kunna undersöka om omständigheterna är förenliga med gemenskapsrätten på börs- och konkurrensområdet. Ledamoten anmodas därför att lämna alla föreliggande upplysningar i ärendet.

Kommissionen kan inte svara på den andra frågan eftersom det saknas svar på den första frågan.

När det gäller den fjärde frågan medför artikel 295 i EG-fördraget att det överlåts åt medlemsstaterna att besluta om ett givet företag skall vara offentligt eller privat.

----

----

(2004/C 65 E/221)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2738/03

från Glyn Ford (PSE) till kommissionen

(11 september 2003)

Ämne:   Transitvisum i EU

Vet kommissionen om att vissa medlemsstater håller på att införa nya rutiner och kräver att resenärer skall köpa ett transitvisum för 40 GBP för att inte komma in i landet? Anser kommissionen att a) denna avgift är fullkomligt orimlig och b) den hotar att snedvrida resemönstren när resenärerna försöker undvika dessa medlemsstater när de reser genom EU?

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(20 oktober 2003)

Kommissionen känner inte till de sakförhållanden som parlamentsledamoten tar upp. I avsaknad av närmare uppgifter som gör det möjligt för kommissionen att undersöka saken kan kommissionen tyvärr inte svara på parlamentsledamotens fråga.

----

----

(2004/C 65 E/222)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2749/03

från Jan Dhaene (PSE) till kommissionen

(15 september 2003)

Ämne:   Den regionala regeringen i Flandern betalar tillbaka tyska vägtullar för lastbilar

Den regionala regeringen i Flandern har planerat en ersättning för åkerier med trafik på Tyskland. En del av kostnaderna för eurovinjetten kommer att betalas tillbaka. Åkerier som kan påvisa att de minst trettio eller sextio dagar kört på tyska vägar får tillbaka en tolftedel eller två tolftedelar av vad eurovinjetten kostat. Denna ersättning kommer som ett tillägg till det nuvarande systemet som går ut på att två tolftedelar av vad eurovinjetten kostat betalas tillbaka. I praktiken blir följden alltså att somliga åkerier i Flandern kommer att få tillbaka en tredjedel av vad eurovinjetten kostat. Utöver detta ger det belgiska åkeriförbundet Febetra sina medlemmar råd om hur kostnaderna för vägtullarna för lastbilar kan övervältras på kunderna.

Är det tillåtet enligt gemenskapsrätten att regionen Flandern betalar tillbaka en del av vad eurovinjetten kostat?

Innebär inte denna återbetalning ett prejudikat: kan medlemsstaterna ersätta invånare eller juridiska personer för utgifter de haft till följd av miljöavgifter som uppburits i andra stater?

Svar från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(21 oktober 2003)

Kommissionen har inte någon information om förslaget från regionen Flandern att betala tillbaka en del av de avgifter som de åkerier som använder motorvägarna i Tyskland har betalat in.

Kommissionen kan i princip bara uttala sig om det är förenligt med EG-rätten att återbetala användaravgifter i en medlemsstat på grundval av detaljerade upplysningar. En sådan åtgärd riskerar i vilket fall som helst att betraktas som ett statligt stöd i enlighet med artikel 87 i EG-fördraget med tanke på att en sådan åtgärd som avser ett överförande av offentliga resurser och genom vilken vissa företag beviljas en fördel hotar att snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna. Det åligger varje medlemsstat att i tid meddela kommissionen om varje nytt stöd och kommissionen skall i förekommande fall utvärdera om stödet är förenligt med den inre marknaden.

----

----

(2004/C 65 E/223)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2750/03

från Jan Dhaene (PSE) till kommissionen

(15 september 2003)

Ämne:   Cyklar som bagage på internationella tåg

Under min semester erfor jag att det är problematiskt att ta med cykel på internationella tåg och tåg av typ TGV. På bra många internationella tåg är det inte längre tillåtet att ta med sig cyklar. Somliga av dessa linjer har rentav medfinansierats av EU inom ramen för programmet TENs-T.

Har kommissionen planer på att tillämpa kraven på intermodalitet och möjlighet att transportera cyklar på tågen inom det transeuropeiska transportnätverket?

Kommissionen har för närvarande, tillsammans med dem som erbjuder persontrafik per järnväg, en stadga om resandes rättigheter under arbete. Ingår det i dessa rättigheter att man skall kunna ta med sig cykeln på tåget?

Svar från från Loyola de Palacio på kommissionens vägnar

(21 oktober 2003)

Kommissionen har inga planer på att inkludera villkor i sina beslut eller sitt förslag till riktlinjerna för de transeuropeiska näten där det krävs att tåg operatörerna måste tillåta transport av cyklar på internationella tåglinjer eftersom finansieringen av dessa beslut handlar om investeringar i järnvägsinfrastrukturen och inte om den trafik som skall bedrivas på de transeuropeiska näten.

Europeiska järnvägsgemenskapen har tagit fram en stadga om passagerartrafik som den har diskuterat med konsumenternas och passagerarnas representativa organisationer. I denna stadga behandlas emellertid bara frågan om tillgången på information om tillgängligheten för cyklar på tåg samt information om andra transportsätt. Enligt dess arbetsprogram för 2003 håller kommissionen på att förbereda en förordning som handlar om passagerarnas rättigheter och skyldigheter i internationell tågtrafik. I denna förordning kommer flera frågor att behandlas, bl.a. frågan om vilken skyldighet järnvägsföretagen har att tillhandahålla information för resan, t.ex. om tågens tillgänglighet för cyklar.

----

----

(2004/C 65 E/224)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2752/03

från Kathalijne Buitenweg (Verts/ALE) och Joost Lagendijk (Verts/ALE) till kommissionen

(15 september 2003)

Ämne:   Associeringsavtalet EEG-Turkiet och nederländska höjningar av avgifter för uppehållstillstånd

Såsom framgår av ovanstående tabell har avgifterna för utfärdande, förlängning och ändring av uppehållstillstånd för personer som inte är EU-medborgare höjts drastiskt vid två tillfällen. Denna ökning drabbar alltså bland annat invandrare med turkiskt medborgarskap. Efter dessa avgiftshöjningar blir det svårare för medborgare som är turkiska medborgare och som vill verka i Nederländerna som arbetstagare, egna företagare eller tjänsteleverantörer, att förverkliga detta mål. I artikel 41.1 i tilläggsprotokollet till associeringsavtalet EEG-Turkiet förbjuds införandet av nya inskränkningar avseende etableringsfriheten och rätten att fritt tillhandahålla tjänster och i artikel 13 i beslut 1/80 från associeringsrådet EEG-Turkiet förbjuds nya inskränkningar avseende tillgång till sysselsättning för arbetstagare och deras familjemedlemmar som lagligen vistas och arbetar inom respektive territorium.

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(30 oktober 2003)

Kommissionen är medveten om Nederländernas höjningar av avgifterna för uppehållstillstånd som frågeställaren hänvisar till. För att utreda om dessa utgör en ny inskränkning enligt associeringsavtalet mellan gemenskapen och Turkiet kommer den att skriva till Nederländerna för att få ytterligare information.

Kommissionen har inte mottagit några kommentarer från Turkiet i denna fråga.

----

----

(2004/C 65 E/225)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2756/03

från Marjo Matikainen-Kallström (PPE-DE) till kommissionen

(15 september 2003)

Ämne:   Passageraruppgifter i flygtrafiken mellan EU och USA

EU har beslutat att ge ut uppgifter för flygpassagerare som reser från EU till USA. Dessa uppgifter är så detaljerade att de t.o.m. inbegriper kreditkortsnummer.

Kräver EU på motsvarande sätt samma uppgifter av flygpassagerare som anländer från USA till EU? Om så inte är fallet, varför kräver inte EU samma uppgifter av USA som USA kräver av EU? Har EU för avsikt att börja kräva lika detaljerade passageraruppgifter som USA?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(18 november 2003)

Kommissionen har inte beslutat att information om passagerare ska lämnas ut till USA. Det är de amerikanska myndigheterna som ensidigt har ålagt de flygbolag som flyger till, från och genom USA att tillhandahålla sina passageraruppgifter, som förutom information om bokning och flygning sannolikt även innehåller personuppgifter om passagerarna.

Kommissionen anser att detta krav kan strida mot EU:s bestämmelser om uppgiftsskydd och för nu diskussioner med berörda myndigheter i USA för att hitta en lösning som följer såväl amerikansk som europeisk lag och som gör de amerikanska myndigheternas legitima syfte att bekämpa terrorismen — som EU helt och fullt delar — förenligt med behovet att skydda medborgarnas grundläggande intressen, även när det gäller skydd av personuppgifter.

Kommissionen har i sina diskussioner med de amerikanska myndigheterna meddelat att man betraktar vissa aspekter av USA:s begäran att få tillgång till passageraruppgifter i den aktuella lydelsen som oproportionerliga. Detta har också framhållits av Europaparlamentet och vissa nationella myndigheter som ansvarar för uppgiftsskydd i medlemsstaterna.

Diskussioner förs nu mellan kommissionen och medlemsstaterna för att fastställa vad som kan betecknas som lämplig användning av passageraruppgifter i kampen mot terrorismen och hur långt man kan sträcka sig i detta avseende. I sina diskussioner med de amerikanska myndigheterna har kommissionen dessutom hela tiden insisterat på att principen om ömsesidighet ska följas.

----

----

(2004/C 65 E/226)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2758/03

från Werner Langen (PPE-DE) till kommissionen

(10 september 2003)

Ämne:   Ikraftträdande av förordning om gruppundantag för återförsäljningsbranschen för motorfordon

Övergångsfristen för gruppundantag för motorfordonsbranschen löper ut den 1 oktober 2003. Vissa biltillverkare har sagt upp alla avtal med återförsäljarna och vill ingå nya avtal med bilhandlarna. Enligt uppgift är de flesta, existerande utkasten till avtal utformade på ett sådant sätt att de står i direkt motsats till syftet med förordningen om gruppundantag för motorfordonsbranschen. Målsättningen var att få till stånd en liberalisering av motorfordonsbranschen och därigenom stärka återförsäljarnas och verkstädernas ställning och möjliggöra en utbyggnad av verksamheten till nytta för kunderna (pressmeddelande från kommissionen av den 25 juli 2003 -IP/03/1117). Uttalanden från många återförsäljningsorganisationer tyder dock på att det förhåller sig precis tvärtom. Genom överdriven reglering, normer och procedurer försöker man begränsa konkurrensen och driva liberaliseringen så långt att den motverkar sig själv.

Av denna anledning önskar jag ställa följande frågor till kommissionen:

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(14 oktober 2003)

----

(1)EGT L 145, 29.6.1995.

(2)EGT L 203, 1.8.2002.

(3)EGT L 336, 29.12.1999.

----

----

(2004/C 65 E/227)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2761/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(16 september 2003)

Ämne:   Ökade kostnader då osorterat avfall från företag från Nederländerna transporteras till Tyskland för att sorterings- och bearbetningskostnaderna skall förläggas till detta land

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(29 oktober 2003)

----

(1)  Rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen, EGT L 30, 6.2.1993.

(2)  KOM(2003) 301 slutlig.

(3)  Rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar, EGT L 257, 10.10.1996.

(4)  Rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall, EGT L 194, 25.7.1975.

(5)  KOM(2003) 379 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/228)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2762/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(16 september 2003)

Ämne:   Öppenhet om hur Europeiska kommissionens ledamöters kanslier i sin helhet varit, är och kommer att vara sammansatta och om förändringar i sammansättningen

Svar från Neil Kinnock på kommissionens vägnar

(4 november 2003)

Innehållet i institutionskatalogen (IDEA) bestäms av varje institution, organ eller byrå inom unionen. Kommissionen lämnar uppgifter endast om tjänstemän på chefsnivå och det betyder för kabinettens del att uppgifter endast lämnas om kanslichefer och biträdande kanslichefer.

De regler som gäller för kabinetten och en översikt över sammansättningen av kommissionärernas kabinett återfinns på följande två allmänna webbplatsen

Av erfarenhet vet kommissionen att allmänheten främst är intresserad av att få veta vilka som för närvarande tillhör kabinetten. Kostnaderna för att utveckla och underhålla en särskild webbplats med uppgifter om alla tidigare medlemmar i kommissionsledamöternas kabinett skulle därför inte stå i proportion till dess nytta. Sådana uppgifter kan i alla händelser erhållas på begäran och parlamentsledamoten kan hålla sig informerad om de förändringar som sker genom att exempelvis varje år besöka webbplatsen eller kontakta kommissionsledamotens kansli.

Anmälan om ekonomiska intressen föreskrivs i uppförandekoden och gäller kommissionsledamöterna. Kabinettsmedlemmarna omfattas av tjänsteföreskrifterna. De är således skyldiga att följa dessa föreskrifter, särskilt artiklarna 11-17 om intressekonflikter och skyldighet att visa heder, omdöme och diskretion. I tjänsteföreskrifterna krävs inte att tjänstemännen lämnar uppgifter om ekonomiska intressen. Tjänsteföreskrifterna har detta och mycket annat gemensamt med de regler som styr civilförvaltningarna i alla demokratiska stater.

----

----

(2004/C 65 E/229)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2763/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(16 september 2003)

Ämne:   Utländska utbildningsbevis ger inte behörighet för läraryrket i Frankrike, eftersom rekryteringen nu liksom förr sker via en fransk examen

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(28 oktober 2003)

----

(1)EGT L 19, 24.1.1989.

(2)  Mål C-419/92 Scholz REG. 1994 s. I-00505; mål C-15/96 Schöning REG. 1998 s. I-00047; mål C-187/96 kommissionen mot Grekland 1998 s. I-01095; mål C-195/98 Österreichischer Gewerkschaftsbund REG. 2000 s. I-10497; mål C-224/01 Köbler, ej offentliggjort.

----

----

(2004/C 65 E/230)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2777/03

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(16 september 2003)

Ämne:   Användningen av arumänska, albanska, makedonska (slavisk) och pomakiska i Grekland

Kommissionsledamoten Viviane Reding meddelade i svaret på min fråga nr E-1 710/03 (1) om EBLUL bland annat att ”minoritetsspråken i EU har kartlagts av forskare och resultaten publicerades 1996 i Euromosaikstudien, vilket kommissionen anger i sitt svar på parlamentsledamotens fråga som nämns ovan. På s. 41 i den engelska språkversionen av denna studie hänvisas till arumänska, albanska och makedonska (slavisk) i Grekland. Man räknar med att vart och ett av dessa språk talas av mellan 50 000 och 80 000 personer”.

På min fråga om EBLUL-ledamöternas kvalifikationer hänvisade kommissionsledamoten mig till byråns webbsidor

Jag känner mig således föranledd att återupprepa min fråga och att ställa några ytterligare frågor:

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(23 oktober 2003)

Med hänsyn till den första frågan hänvisar kommissionen till svaren på frågeställarens frågor E-1140/03 (2) och E-1 710/03 (1). EBLUL (European Bureau for lesser used Languages) är en oberoende icke-statlig organisation och byråns nationalkommittéer är fristående organ som bildats på eget initiativ i varje medlemsstat.

Studien Euromosaic var ett ekonomiskt åtagande till följd av en upphandling. Studien genomfördes av oberoende akademiker som presenteras i den utgivna rapporten.

Svaret på den andra frågan är att de tre direktörer som ansvarade för arbetet med rapporten, Peter Nelde (Onderzoekscentrum voor Meertaligheid, Katholieke Universiteit Brussel), Miquel Strubell (Direcció General de Política Lingüística, Barcelona) och Glyn Williams (Research Center Wales, Bangor), tog hjälp av en projektgrupp där tio personer från EU, USA och Canada ingick.

Förutom rapporten Euromosaic: the production and reproduction of the minority language groups in the European Union som kommissionen publicerade 1996 och som nämns i svaren på frågeställarens tidigare två frågor gjorde samma grupp 50 identiskt disponerade enskilda rapporter om de olika språkgemenskaperna.

Svaret på den sista frågan finns på byråns webbsida (3):

Allt som rör utbildning och hur den förmedlas faller helt under medlemsstaternas ansvar i kraft av artikel 149 i EG-fördraget. De pomakiska barnens undervisningssituation är således en uteslutande grekisk angelägenhet.

----

(1)EGT C 11 E, 15.1.2004, s. 218.

(2)EGT C 268 E, 7.11.2003, s. 176.

(3)  http://ww2.eblul.org:8080/eblul.

----

----

(2004/C 65 E/231)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2781/03

från Maurizio Turco (NI), Marco Pannella (NI), Marco Cappato (NI), Benedetto Della Vedova (NI), Gianfranco Dell’Alba (NI) och Olivier Dupuis (NI) till kommissionen

(17 september 2003)

Ämne:   Brott mot religionsfriheten i Kina i samband med Falun Gong

Enligt den kinesiska nyhetsbyrån Xinhua har regeringen i Peking för avsikt att fortsätta kampen mot rörelsen Falun Gong, en organisation som betecknas som en fördärvlig, antisocial och antivetenskaplig kult. I pressmeddelandet kan man läsa följande:

Detta åtagande, som regeringen i Peking har ingått och som den upprepar på detta sätt, har resulterat i att 1 600 medlemmar av Falun Gong har torterats och slagits ihjäl. Vidare har 500 medlemmar dömts att avtjäna över 20 års fängelsestraff, tusentals personer har internerats på mentalsjukhus, 25 000 har stängts in på arbetsläger där de skall genomföra ”omskolningsprogram” och 100 000 personer har häktats utan rättegång.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

Svar från Christopher Patten på kommissionens vägnar

(22 oktober 2003)

Kommissionen tackar parlamentsledamöterna för upplysningarna om de kinesiska myndigheternas politik gentemot rörelsen Falun Gong.

Respekten för de mänskliga rättigheterna utgör en grundläggande beståndsdel i Europeiska unionens utrikespolitik. I det sammanhanget har unionen ägnat särskild uppmärksamhet åt läget beträffande de mänskliga rättigheterna i Kina, bl.a. inom ramen för den bilaterala dialog som sedan 1996 förs med det landet. Religionsfrihet och föreningsfrihet hör till de prioriterade områden som tagits upp i samband med dialogen. I sina kontakter med de kinesiska myndigheterna har unionen regelbundet tagit upp fall rörande anhängare av Falun Gong vilka förföljs för att de utövar sin tro. Kommissionen känner till den amerikanska lagen från 1998 om religionsfrihet i världen. När det gäller Kina kommer kommissionen att fortsätta att företrädesvis använda sig av dialogen såsom lämpligaste hjälpmedel för att inför de kinesiska företrädarna hävda sin ståndpunkt i frågan.

----

----

(2004/C 65 E/232)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2785/03

från Armando Cossutta (GUE/NGL) till kommissionen

(17 september 2003)

Ämne:   Dödsolyckor på arbetsplatsen

Dagligen inträffar allt fler olyckor på arbetsplatserna. Antalet dödsolyckor per dag ökar ständigt, liksom antalet olyckor som leder till allvarliga skador eller invaliditet. Den huvudsakliga orsaken till dessa olycksfall på arbetsplatsen är å ena sidan bristande respekt från företagens sida för säkerheten på arbetsplatsen och å andra sidan den allt högre arbetstakten och arbetsbelastningen. Av dessa orsaker talar man om dödsolyckor på arbetsplatsen orsakade av försumlighet eller bristande säkerhet (på italienska omicidi bianchi).

Med beaktande av de rättsliga ramar som kommissionen behöver för att agera på detta område kan det visa sig att flera bestämmelser om dödsolyckor på arbetsplatsen, inbegripet straffrättsligt ansvar, bidrar till en snedvridning av konkurrensbestämmelserna.

Vilka initiativ har kommissionen för avsikt att främja för att harmonisera säkerhetsbestämmelserna på arbetsplatserna, det straffrättsliga ansvaret för de arbetsgivare som genom försummelse orsakar dödsolyckor samt bestämmelserna om skadestånd till de anhöriga?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(15 oktober 2003)

Kommissionen är överens med parlamentsledamoten om att minskningen av arbetsolyckorna, och i synnerhet dödsolyckorna, ska prioriteras. I linje med detta åläggs i rådets direktiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet (1) arbetsgivaren skyldighet att göra en bedömning av säkerhets- och hälsorisker på arbetsplatsen. För att uppfylla denna skyldighet ska arbetsgivaren vidta erforderliga åtgärder för att skydda arbetstagarnas säkerhet och hälsa, bl.a. förebygga risker på arbetsplatsen och tillhandahålla information och utbildning såväl som erforderlig organisation och erforderliga medel.

Arbetsgivaren ska dessutom, som det föreskrivs i direktivet, hålla en förteckning över de arbetsolyckor som medfört att en arbetstagare blivit arbetsoförmögen i mer än tre dagar. I samma direktiv fastslås att arbetsgivaren ska upprätta rapporter för de ansvariga myndigheterna och i enlighet med nationell lagstiftning och rutiner om de arbetsolyckor som drabbat hans anställda.

Flera andra direktiv om hälsa och säkerhet spelar en roll för att förebygga arbetsolyckor. T.ex.: rådets direktiv 89/654/EEG av den 30 november 1989 om minimikrav för säkerhet och hälsa på arbetsplatsen (2) och rådets direktiv 89/655/EEG av den 30 november 1989 om minimikrav för säkerhet och hälsa vid arbetstagares användning av arbetsutrustning i arbetet (3).

Som parlamentsledamoten känner till ska unionsdirektiven om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen införas i nationell lagstiftning. Det faller inom de nationella myndigheternas ansvarsområde att säkerställa lämpliga kontroller och lämplig övervakning av införandet i den nationella lagstiftningen. Kommissionen har inga befogenheter inom området för strafflagstiftning eller när det gäller systemet för ersättning vid arbetsolyckor utan dessa faller helt och hållet inom de nationella myndigheternas ansvarsområde.

----

(1)EGT L 183, 29.6.1989.

(2)EGT L 393, 30.12.1989.

(3)  idem (2).

----

----

(2004/C 65 E/233)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2786/03

från Manuel dos Santos (PSE) till kommissionen

(17 september 2003)

Ämne:   Översyn av stabilitets- och tillväxtprogrammet

De portugisiska myndigheterna har informerat allmänheten om att man meddelat Europeiska kommissionen ett budgetunderskott på 2,944 procent av BNP för innevarande år.

Denna procentsats kan endast uppnås genom en överföring av vissa extraordinära intäkter. En sådan operation kan naturligtvis inte upprepas.

Som ett led i överföringen av sådana intäkter har regeringen för avsikt att integrera post- och televerket CTT:s pensionsfond i statens intäkter för ett belopp på ungefär 930 miljoner euro, vilket motsvarar 0,7 procent av BNP.

Tillstånd att utföra denna operation har redan begärts av Europeiska kommissionen.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(13 oktober 2003)

Den 1 september 2003 meddelade Portugal kommissionen att landets beräknade underskott i de offentliga finanserna för 2003 uppgår till 2,9 procent av bruttonationalprodukten (BNP). Vidare angav de portugisiska myndigheterna att detta innefattade ett belopp på 930 miljoner euro (motsvarande 0,7 procent av BNP) som skall betalas av det offentliga företaget CTT till Caixa Geral de Aposentações (de offentliganställdas socialförsäkringskassa). Detta belopp betalas som vederlag för överföring av pensionsåtaganden gentemot anställda vid CTT som räknas som offentliganställda.

De siffror för underskott som medlemsstaterna meddelar kommissionen och som utgör underlaget för att avgöra huruvida stabilitets- och tillväxtpakten respekteras skall fastställas i enlighet med reglerna för det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet (ESA95) (1) Om reglerna i ESA95 inte omfattar en viss transaktion, är det Eurostat som på kommissionens vägnar avgör hur den skall redovisas. Detta sker i enlighet med den kod för bästa praxis för medlemsstaternas sammanställning och rapportering av uppgifter inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott som rådet antog den 18 februari 2003. Det förfarande som leder till beslutet om hur en transaktion skall redovisas omfattar vanligtvis att man skapar en teknisk arbetsgrupp samt rådgör med Kommittén för valuta-, finans- och betalningsbalansstatistik. Förfarandet kan inledas på begäran av medlemsstaterna eller kommissionen (Eurostat).

ESA95 innehåller inga klara riktlinjer för redovisning av transaktioner som omfattar betalning av klumpsummor till offentliga sektorn i utbyte mot överföring av framtida pensionsåtaganden. I april 2003 beslutade man därför att klargöra frågan om hur sådana transaktioner skall behandlas och alltså att inleda det ovan angivna förfarandet. En arbetsgrupp, bland annat bestående av en företrädare för Portugals statistikmyndighet, sammanträdde i juni 2003 och den ovannämnda kommittén kommer att höras inom kort. Beslutet om hur transaktionerna skall redovisas kommer att offentliggöras under hösten, men något datum har ännu inte fastställts.

----

(1)  Rådets förordning (EG) nr 2223/96 av den 25 juni 1996 om det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet i gemenskapen, EGT L 310, 30.11.1996.

----

----

(2004/C 65 E/234)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2798/03

från Alexander de Roo (Verts/ALE), Dorette Corbey (PSE) och Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) till kommissionen

(19 september 2003)

Ämne:   Elsäkerhet i husvagnar

Enligt två artiklar i Algemeen Dagblad (den 6 och 8 september 2003) uppfyller elinstallationerna i de flesta husvagnar inte säkerhetskraven i gemenskapslagstiftningen. CE-märkning saknas i 34 av 40 husvagnsmärken. Totalt finns det i Nederländerna 433 000 husvagnar. De vanligaste bristerna är avsaknad av spänningsskydd, omvandlare med otillräcklig ventilation, felaktigt dragna eller oskyddade elledningar samt kopplingar. Detta kan få mycket allvarliga följder för människor som vistas i husvagnarna, särskilt för barn.

Är kommissionen av samma uppfattning som vi, nämligen att det förekommer omfattande avvikelser från direktiv 93/68/EEG (1) i Nederländerna och i andra medlemsstater?

Kan kommissionen uppge i vad mån direktivet om produktansvar är tillämpligt på husvagnar med dylika bristfälliga elinstallationer, och vilka följderna kan bli av en olycka?

Kan kommissionen uppge huruvida de olika medlemsstaterna kontrollerar efterlevnaden av direktiv 93/68/EEG och annan relevant lagstiftning, och i så fall hur och av vem det görs?

Vad har kommissionen gjort under årens lopp för att kontrollera huruvida medlemsstaterna — särskilt Nederländerna — lever upp till direktiv 93/68/EEG? Har kommissionen uppmärksammat att de nederländska instanserna inte har gjort någon kontroll av den för nederländska semesterfirare så viktiga husvagnsbranschen, och vad har man i så fall gjort?

Vilka åtgärder riktade mot myndigheter, husvagnstillverkare och husvagnsimportörer avser kommissionen att vidta för att kontrollera respektive förebygga denna farliga situation?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(20 oktober 2003)

Det finns för närvarande inga särskilda EU-bestämmelser om tekniska normer för elinstallationer i husvagnar. Bestämmelserna om dessa grundar sig på tillämpningen av medlemsstaternas nationella regler.

Det ska påpekas att man i artikeln som publicerades i den nederländska tidningen förväxlade de säkerhetsnormer som krävs för elinstallationer med säkerhetsnormerna för själva elutrustningen.

Rådets direktiv 73/23/EEG av den 19 februari 1973 (2) som gäller elektrisk utrustning, ändrad genom rådets direktiv 93/68/EEG av den 22 juli 1993 (3) som handlar om CE-märkning gäller allmänt sett all elektrisk utrustning som fungerar med växelspänning på 50-1 000 volt eller med likspänning på 75-1 500 volt, oavsett om den utgör en del av elinstallationen i en husvagn eller inte.

De allmänna bestämmelserna i direktiv 73/23/EEG innebär att elektrisk utrustning inte får släppas ut på marknaden om den inte är förenlig med de tekniska kraven i direktivet och om dess konstruktion inte uppfyller de gällande säkerhetsbestämmelserna i EU. Under förutsättning att utrustningen har installerats och underhålls på korrekt sätt och används för det avsedda ändamålet ska den inte heller äventyra personers, sällskapsdjurs eller egendoms säkerhet. CE-märkningen intygar att bestämmelserna följs.

Rådets direktiv 92/59/EEG av den 29 juni 1992 (4) om allmän produktsäkerhet gäller i princip alla produkter, utom i de fall där det finns särskilda EU-bestämmelser om vissa produkters säkerhet eller risker. I detta fall är det dessa bestämmelser som ska tillämpas i fråga om säkerhetsaspekter och risker.

Rådets direktiv 70/156/EEG av den 6 februari 1970 (5) gäller typgodkännande av motorfordon och behandlar konstruktionen av motorfordon ur trafiksäkerhetssynpunkt. När det gäller släpvagnar behandlar inget av de särdirektiv som antagits för att genomföra direktiv 70/156/EEG elsäkerhet, med undantag för direktivet om elektromagnetisk kompatibilitet, vars bestämmelser dock endast behandlar elinstallation av bromsanordningar.

I direktiv 70/156/EEG medges inga undantag från tillämpningen av andra EU-bestämmelser som till exempel direktiv 73/23/EEG som gäller elektrisk utrustning eller direktiv 92/59/EG som gäller andra utrustningar eller risker.

Vid olyckor som beror på att bestämmelserna i direktiv 73/23/EEG eller direktiv 92/59/EG inte har följts är det experter och behöriga domstolar som ska fastställa vem som är ansvarig.

Medlemsstaterna ansvarar för den praktiska tillämpningen av direktiven (särskilt av direktiv 93/68/EG). De ska införa de administrativa och tekniska förfaranden som behövs för att se till att denna EU-lagstiftning tillämpas korrekt.

Kommissionen kommer att vidta lämpliga åtgärder med stöd av EG-fördraget om det skulle visa sig att EU-lagstiftning en inte har tillämpats korrekt.

----

(1)EGT L 220, 30.8.1993, s. 1.

(2)  Rådets direktiv 73/23/EEG av den 19 februari 1973 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om elektrisk utrustning avsedd för användning inom vissa spänningsgränser, EGT L 77, 26.3.1973. Ej offentliggjord på svenska.

(3)  Rådets direktiv 93/68/EEG av den 22 juli 1993 om ändring av direktiv 87/404/EEG (enkla tryckkärl), 88/378/EEG (leksakers säkerhet), 89/106/EEG (byggprodukter), 89/336/EEG (elektromagnetisk kompatibilitet), 89/392/EEG (maskiner), 89/686/EEG (personlig skyddsutrustning), 90/384/EEG (icke-automatiska vågar), 90/385/EEG (aktiva medicintekniska produkter för implantation), 90/396/EEG (anordningar för förbränning av gasformiga bränslen), 91/263/EEG (teleterminalutrustning), 92/42/EEG (nya varmvattenpannor som eldas med flytande eller gasformigt bränsle) och 73/23/EEG (elektrisk utrustning avsedd för användning inom vissa spänningsgränser). EGT L 220, 30.8.1993.

(4)  Rådets direktiv 92/59/EEG av den 29 juni 1992 om allmän produktsäkerhet, EGT L 228, 11.8.1992.

(5)  Rådets direktiv 70/156/EEG av den 6 februari 1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon, EGT L 42, 23.2.1970. Ej offentliggjord på svenska.

----

----

(2004/C 65 E/235)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2814/03

från Elisabeth Jeggle (PPE-DE) till kommissionen

(19 september 2003)

Ämne:   Avgifter för penningförsändelser mellan Tyskland och Storbritannien

Från och med den 1 juli 2003 har — åtminstone i Tyskland — ett påbud från EU genomförts, nämligen påbudet om att avgifterna för penningförsändelser mellan olika EU-länder skall vara samma som avgifterna för inhemska penningförsändelser. Detta är avsett att leda till besparingar för konsumenterna.

En tysk medborgare skickade 50 euro till Storbritannien och betalade för detta en avgift på 3 euro till den tyska banken och dessutom 10 brittiska pund till ”Alliance Leicester International”.

Före den 1 juli 2003 betalade medborgaren sammanlagt endast 7,50 euro för att skicka 50 euro.

Detta ger anledning till följande frågor:

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(30 oktober 2003)

----

(1)EGT L 344, 28.12.2001.

----

----

(2004/C 65 E/236)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2816/03

från Joan Vallvé (ELDR) till kommissionen

(19 september 2003)

Ämne:   Gemenskapsinitiativ

Europeiska rådet i Berlin godkände i mars 1999 anslagen till strukturfonderna och gemenskapsinitiativen för perioden 2000-2006.

Gemenskapsinitiativen utgör ett stöd till politiska åtgärder av europeisk dimension som unionen genomför. Det är åtgärder som kommissionen föreslår medlemsstaterna i syfte att lösa specifika problem som förekommer på hela unionens territorium. De kompletterar gemenskapsstödramarna (EGSR) och de samlade programplaneringsdokument (DOCUP) som kommissionen och medlemsstaterna förhandlar fram på grundval av de regionala och nationella utvecklingsplanerna.

Under perioden 2000-2006, då kommissionen har önskat öka på gemenskapsinitiativens europeiska dimension och intensifiera dess bidrag till de prioriterade målen, skall fyra gemenskapsinitiativ genomföras, som var och en finansieras av en av strukturfonderna.

Det föreligger en risk för att medlemsstaterna kommer att begära att de skall kontrollera några av dessa gemenskapsinitiativ eftersom de menar att de utgör intern politik.

Vad anser kommissionen om en åternationalisering av gemenskapsinitiativen och då särskilt av Interreg III — Kapitel A om gränsöverskridande samarbete?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(23 oktober 2003)

Kommissionen kommer att lägga fram förslag till sammanhållningspolitiken för perioden efter 2006 i den tredje sammanhållningsrapporten, som avses offentliggöras före utgången av det innevarande året. Det är visserligen ännu för tidigt att spekulera över innehållet i dessa förslag, men kommissionen kan åtminstone meddela att förslagen kommer att ta hänsyn till de bidrag som lämnats till den debatt om den framtida sammanhållningspolitiken som inleddes i januari 2001, i och med att kommissionen offentliggjorde den andra sammanhållningsrapporten. Europaparlamentet har deltagit till fullo i denna debatt. I kommissionens förslag kommer även framtiden för gemenskapsinitiativen att tas upp, varvid det mervärde som dessa skapar — i relation till de insatser som stöds inom ramen för huvudprogrammen för regional utveckling — kommer att beaktas.

----

----

(2004/C 65 E/237)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2818/03

från Konstantinos Hatzidakis (PPE-DE) till kommissionen

(19 september 2003)

Ämne:   Åtagandebemyndiganden för Grekland inom ramen för sammanhållningsfonden år 2003 samt utnyttjandet av dessa

Skulle kommissionen kunna redogöra för situationen avseende åtagandebemyndigandena för Grekland inom ramen för sammanhållningsfonden år 2003 samt utnyttjandet av dessa? Anser kommissionen situationen vara tillfredsställande?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(21 oktober 2003)

Kommissionen kan upplysa parlamentsledamoten om att åtagandebemyndigandena för 2003 avseende Grekland inom ramen för Sammanhållningsfonden den 30 september 2003 uppgick till 167 miljoner euro, till vilka kan läggas 29 miljoner euro som håller på att genomföras och ett tilläggsbelopp i storleksordningen 53 miljoner euro för nya projekt som befinner sig i slutfasen av beredningen.

Kommissionen har bett de grekiska myndigheterna att snarast möjligt lämna in nya ansökningar om samfinansiering så att det kan göras åtaganden avseende de 612 miljoner euro som utgör det vägledande belopp som Grekland förfogar över enligt budgeten för 2003. De grekiska myndigheterna har bekräftat sin avsikt att mycket skyndsamt lämna in nya ansökningar av tillräcklig omfattning så att målet på 612 miljoner euro uppnås.

----

----

(2004/C 65 E/238)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2820/03

från Geoffrey Van Orden (PPE-DE) till kommissionen

(19 september 2003)

Ämne:   Separata registreringsnummer för släpvagnar

Nederländerna har infört en ny lag enligt vilken det krävs att varje släpfordon (d.v.s. små och stora släpvagnar, husvagnar etc.) skall ha en separat och unik nummerskylt fäst på det vanliga stället.

Förenade kungariket är en av två EU-medlemsstater som inte har ett separat registreringssystem för släpfordon.

Jag har fått reda på att de nederländska myndigheterna kommer att kräva att de brittiska åkerierna ansöker om ett tillfälligt nederländskt registreringsnummer, ett så kallat BO-nummer, för att transportera varor genom landet.

Förenade kungariket har ett alldeles utmärkt system med ID-nummer, som är unika för varje släpfordon, och gör det möjligt för myndigheterna att spåra släpvagnar och deras ägare.

Anser kommissionen att en medlemsstats införande av ytterligare registreringskrav på åkerier som uppfyller registreringskraven i sin egen medlemsstat är ett hinder mot personer och varors fria rörlighet inom EU?

Om så är fallet, vilka åtgärder ämnar kommissionen vidta för att stoppa detta?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(29 oktober 2003)

Kommissionen kände inte till den nya nederländska lag enligt vilken det krävs att varje släpfordon som inte är särskilt registrerat ska ha ett tillfälligt nederländskt registreringsnummer för att kunna transportera varor genom Nederländerna. Att döma av den information som vi för närvarande har verkar det dessutom vara så att registreringsförfarandet inte är tillgängligt för åkerier som är registrerade i en annan medlemsstat.

Kommissionen behöver undersöka den nya lagen närmare för att kontrollera om den är förenlig med principerna om den fria rörligheten för varor och transporttjänster inom EU. Om det skulle visa sig nödvändigt kan kommissionen inleda ett överträdelseförfarande mot Nederländerna för att undanröja eventuella omotiverade hinder för den fria rörligheten för varor och transporttjänster som kan uppstå till följd av den nya lagen.

Kommissionen kommer att hålla parlamentsledamoten informerad om den vidare utvecklingen i frågan.

----

----

(2004/C 65 E/239)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2822/03

från Theresa Villiers (PPE-DE) till kommissionen

(19 september 2003)

Ämne:   Mjölkkors välbefinnande

Dagens moderna mjölkko har avlats fram för att producera extremt stora mjölkmängder. Detta har lett till att korna lider av en rad allvarliga hälsoproblem och dåligt välbefinnande. Bland dessa återfinns metaboliskt betingad hunger, eftersom de inte hinner konsumera tillräckligt med foder för att underhålla den höga mjölkproduktionen, matsmältningssjukdomar, ökad förekomst av hälta och dödliga produktionssjukdomar. Efter att ha producerat i ungefär fyra år eller mindre är korna ofta kroniskt utmattade och lider av kraftigt nedsatt allmäntillstånd varpå de slaktas.

Kommer kommissionen att uppmana Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet att begära att den Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa skall utarbeta en rapport om mjölkkors hälsa och välbefinnande?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(22 oktober 2003)

Parlamentsledamoten känner säkert till att Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet inrättades genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet (1) som en oberoende vetenskaplig referenspunkt av vilken komissionen kan begära vetenskapliga utlåtanden. Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet har inrättat en vetenskaplig kommitté och olika vetenskapliga nämnder som ska avge dessa vetenskapliga yttranden, däribland en nämnd om djurs hälsa och välbefinnande.

Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa är en föreskrivande kommitté som består av företrädare för medlemsstaterna och med en företrädare för kommissionen som ordförande, och som yttrar sig om genomförandet av lagstiftningsbestämmelser.

Det bör noteras att Vetenskapliga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa år 1999 antog en rapport om aspekter beträffande djurs välbefinnande vid användning av bovint somatotrofin, där det finns ett särskilt avsnitt om frågor som gäller välbefinnande hos högproducerande mjölkkor. Frågan om mjölkkors hälsa och välbefinnande har också tagits upp i ett antal forskningsprojekt som fått bidrag ur gemenskapens femte ramprogram för forskning och teknisk utveckling. Mer specifikt stöder kommissionen för närvarande forskning om hälta hos mjölkkor och om näring för mjölkboskap genom en bättre användning av betesmarker. Kommissionen stöder också projekt om juverinflammationens genetik och mjölkproduktion. Även forskning som gäller välbefinnande mer allmänt, exempelvis om djurtransporter, har betydelse för mjölkboskap.

----

(1)EGT L 31, 1.2.2002.

----

----

(2004/C 65 E/240)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2825/03

från Nelly Maes (Verts/ALE) till kommissionen

(23 september 2003)

Ämne:   Språklig mångfald

I handlingsplanen 2004-2006 för att främja språkinlärning och språklig mångfald talas det vid upprepade tillfällen om att lära sig ”regionala språk” och ”minoritetsspråk”. Det hävdas också att nationella och regionala myndigheter stimuleras att tänka på att stödja språkgemenskaper där antalet personer som har språket som modersmål minskar från generation till generation. Även dessa språk hör till det europeiska kulturarvet.

Kan man överlåta det till medlemsstaternas goda vilja att skydda dessa språk?

Måste inte Europeiska unionen själv spela en aktiv roll när det gäller att stödja lärarutbildning och skolor som tar på sig denna uppgift?

Vilka instrument förfogar EU över för att skapa incitament för medlemsstaterna om de åsidosätter att stödja detta kulturarv?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(23 oktober 2003)

Kommissionen delar ledamotens åsikt att regionala språk och minoritetsspråk är en del av Europas kulturarv.

På kulturområdet kan kommissionen dock bara agera i enlighet med EG-fördragets artikel 151, som säger att ”gemenskapens insatser skall syfta till att främja samarbete mellan medlemsstaterna och vid behov stödja och komplettera deras verksamhet”. Enligt subsidiaritetsprincipen är det medlemsstaterna som ansvarar för att skydda regionala språk och minoritetsspråk.

Enligt artikel 149 i EG-fördraget skall kommissionen bidra till utvecklingen av utbildning av god kvalitet genom att uppmuntra samarbete mellan medlemsstaterna och genom att stödja och komplettera deras åtgärder. Hit hör bl.a. att ”utveckla den europeiska dimensionen inom utbildning särskilt genom undervisning i och spridning av medlemsstaternas språk”. Skolor där man undervisar i regionala språk eller minoritetsspråk kan delta i Sokrates-/Comeniusprogrammet på samma sätt som andra skolor. Undervisningen i dessa språk kan också ingå i samarbetsprojekt mellan lärarutbildningar som får finansiering genom Sokrates/Comenius, som också ger bidrag till vidareutbildning för lärare. Det är bara de aktiviteter som går ut på att lära sig ett främmande språk som, enligt det beslut genom vilket Sokratesprogrammet inrättades, är begränsade till de officiella språken samt iriska och luxemburgiska.

I punkt III. 1.1 i kommissionens handlingsplan ”Främjande av språkinlärning och språklig mångfald” sägs att det under 2005 kommer att anordnas en konferens för att främja samarbete i frågor som rör regionala språk och minoritetsspråk i utbildningssystemen.

----

----

(2004/C 65 E/241)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2828/03

från Kathleen Van Brempt (PSE) till kommissionen

(23 september 2003)

Ämne:   Läsbarhet hos återanvändbara CD-romskivor

Värdefulla uppgifter på CD-romskivor är i praktiken inte så beständiga. Av ett praktiskt test i den nederländska datatidskriften PC-Active framgår att uppgifterna på en hemmabränd CD-skiva (cd-r/rew) kan bli oläsbar efter två år. PC-Active har genomfört kvalitetstester på 30 märken av återanvändbara CD-skivor. De undersökta dataskivorna förvarades 20 månader i sin originalförpackning i ett tillslutet skåp. Därefter gjordes en analys av CD-skivornas tillstånd med professionell apparatur. Av testet framgick att ett antal CD-romskivor blivit helt oläsbara och andra delvis oläsbara. Uppgifter som registrerats på CD-skivorna 20 månader tidigare hade blivit oläsbara. Det handlade här om kända och mindre kända märken. Fabrikanterna hävdar emellertid att deras produkter skulle hålla i minst 10 år. Vissa fabrikanter hävdar till och med att de skulle ha en hållbarhetstid på 100 år.

Känner kommissionen till denna undersökning?

Har kommissionen planer på att vidta åtgärder med anledning av dessa undersökningsresultat? I så fall vilka?

Om inte, vad är kommissionens skäl till det? Anser kommissionen att utfästelserna om CD-romskivornas läsbarhet är missledande?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(28 oktober 2003)

Kommissionen har inte fått information om denna undersökning av cd-romskivors hållbarhet och har heller inte befogenhet att vidta åtgärder i konkreta fall.

Kommissionen vill dock informera parlamentsledamoten om att offentliga uttalanden om en varas särskilda egenskaper som görs av en försäljare, tillverkare eller representant kan avgöra om varan uppfyller villkoren i avtalet, när det gäller försäljning till konsument. Varan måste framför allt uppfylla avtalsvillkoren (skäl 7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG av den 25 maj 1999 om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier (1)). I artikel 2.2 d i direktivet föreskrivs att varor är avtalsenliga om de är av den kvalitet och har de prestanda som varor av detta slag vanligen har och med beaktande av eventuella offentliga uttalanden om varornas särskilda egenskaper som gjorts av säljaren, tillverkaren eller dennes företrädare, i synnerhet i reklam eller på märkningen.

Cd-romskivors livslängd och de sparade uppgifternas hållbarhet kan utgöra särskilda egenskaper. Om varan inte har dessa särskilda egenskaper, kan konsumenten begära att den repareras eller byts ut så att kraven uppfylls, att priset sätts ned eller att avtalet hävs enligt artikel 3 i direktivet. Konsumenten har denna rättsliga garanti i minst två år efter det att varan levererats.

Falska påståenden om varors kvalitetsegenskaper kan också vara vilseledande enligt rådets direktiv 84/450/EEG av den 10 september 1984 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om vilseledande reklam (2), ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/55/EG av den 6 oktober 1997 (3) för att inbegripa även jämförande reklam. Det är de nationella myndigheternas sak att avgöra om de påståenden om cd-romskivors läsbarhet som parlamentsledamoten nämner är vilseledande enligt detta direktiv. Mer allmänt är det även de nationella myndigheternas och inte kommissionens sak att se till att europeisk och nationell konsumentskyddslagstiftning genomförs.

----

(1)EGT L 171, 7.7.1999.

(2)EGT L 250, 19.9.1984.

(3)EGT L 290, 23.10.1997.

----

----

(2004/C 65 E/242)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2829/03

från Jan Mulder (ELDR) till kommissionen

(23 september 2003)

Ämne:   Kostnaderna för utbrott av mul- och klövsjuka

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(31 oktober 2003)

Med anledning av parlamentsledamotens frågor vill kommissionen hänvisa till det nya direktiv om gemenskapsåtgärder för kontroll av mul- och klövsjuka som antogs av rådet den 29 september 2003 (1).

I det nya direktivet har hänsyn tagits till parlamentets resolution av den 12 december 2002. Man har också under samrådsförfarandet införlivat rekommendationerna från parlamentet, Europeiska regionkommittén och Ekonomiska och sociala kommittén.

Innan jag ger svar på de enskilda frågorna, vill jag påminna om att de underliggande principerna i det nya direktivet kvarstår oförändrade i förhållande till de åtgärder som fastställdes i rådets direktiv 85/511/EEG av den 18 november 1985 om införande av gemenskapsåtgärder för bekämpning av mul- och klövsjuka (2), dock med en ändrad tonvikt när det gäller användningen nödvaccinering. Vid sitt möte den 12 juni 2003 enades jordbruksministrarna i rådet om att behålla de befintliga principerna för gemenskapens bidrag till medlemsstaternas kostnader för kontroll och utrotning av mul- och klövsjukan, såsom fastställs i rådets beslut 90/424/EEG av den 26 juni 1990 om utgifter på veterinärområdet (3).

----

(1)  http://register.consilium.eu.int/pdf/en/03/st12/st12430-ad01en03.pdf.

(2)EGT L 315, 26.11.1985.

(3)EGT L 224, 18.8.1990.

----

----

(2004/C 65 E/243)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2830/03

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(18 september 2003)

Ämne:   Järnvägen i Grekland

Upprustningen av de grekiska järnvägarna utgör ett permanent strukturmål, och har integrerats i samtliga tidigare stödprogram. Anser kommissionen att programmet för Greklands järnvägar inom ramen för det andra gemenskapsstödprogrammet har genomförts på ett tillfredsställande sätt? Vad är utnyttjandegraden i förhållande till den ursprungliga och reviderade projektbudgeten? Vilka upplysningar har kommissionen om det pågående genomförandet av de fysiska målen? Vilka produkter inom järnvägssektorn har finansierats gemensamt av det tredje gemenskapsstödprogrammet och Sammanhållningsfonden för programperioden 2002-2006? Vad är utnyttjandegraden?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(16 oktober 2003)

Europeiska regionala utvecklingsfondens operativa program för 1994-1999 för modernisering av de grekiska järnvägarna och Sammanhållningsfondens därmed sammanhängande projekt håller för närvarande på att avslutas i administrativt hänseende. Det samlade bidraget från Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) till det operativa programmet för 1994-1999 för järnvägarna var 394 miljoner euro, av vilket belopp ungefär 92 % har betalats ut hittills. Inom ramen för Sammanhållningsfonden beviljades det för perioden 1994-1999 546 miljoner euro i stöd till järnvägsprojekt i Grekland, av vilket belopp ungefär 86 % har betalats ut hittills. Projekten rörde i huvudsak modernisering av viktiga sträckor av järnvägslinjen Korinthos-Aten-Thessaloniki och vissa linjer som hör samman med denna (t.ex. Thessaloniki-Alex-androupolis och Paleofarsala-Kalambaka).

Kommissionen följde noga det fysiska genomförandet och kontraktförvaltningen av vissa betydande projekt i partnerskap med de nationella myndigheterna. Detta gällde i synnerhet spårarbeten som omfattade byggande av tunnlar och broar (t.ex. vid Kallidromo, Tembi och Platamon) och projektet för linjeelektrifiering. Kommissionen genomförde dessutom ett flertal revisioner och beställde en serie expertutlåtanden. Resultatet av dessa kommer att beaktas till fullo i samband med avslutandet av programmet och projekten i fråga. Vid avslutandet kommer även de slutgiltiga siffrorna rörande graden av utnyttjande av de finansiella medlen (absorptionen) för perioden 1994-1999 att fastställas.

De flesta av de stora järnvägsprojekt som inleddes under finansieringsperioden 1994-1999 utgör långsiktiga investeringar som kommer att genomföras till fullo först inom ramen för ERUF:s operativa program ”Railways, Airports, Urban transport” (Järnvägar, flygplatser och stadstrafik) för perioden 2000-2006 och Sammanhållningsfondens järnvägsprojekt för perioden 2000-2006. De nya projekten under den innevarande finansieringsperioden omfattar modernisering av järnvägssträckan Korinthos-Patras och byggande av järnvägsnät i Atens ytterområden.

----

----

(2004/C 65 E/244)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2836/03

från Ulla Sandbæk (EDD) till kommissionen

(18 september 2003)

Ämne:   Hiv och kommissionens stöd till utveckling av mikrobicider till överkomliga priser

Det är synnerligen oroväckande att allt fler kvinnor och flickor smittas av hiv, och det finns därför ett uppenbart behov av ett kvinnokontrollerat skydd mot hivsmitta. Kan kommissionen mot bakgrund av ovanstående redogöra för hur mycket stöd den för ögonblicket lämnar med hjälp av olika instrument för att stödja utvecklingen av säkra och effektiva mikrobiocider till ett överkomligt pris?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(16 oktober 2003)

Det sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling (2002-2006) har inom prioriteringsområde 1 om biovetenskap, genforskning och bioteknik för förbättrad hälsa en handlingslinje för viktiga överförbara sjukdomar med anknytning till fattigdom.

Denna handlingslinje stöder forskning om mikrobicider genom två olika ”pelare”.

För det första stöder man projekt som valts ut genom det reguljära förfarandet för inbjudan att lämna förslag med hjälp av två nya instrument (expertnätverk och integrerade projekt). Två integrerade projekt om mikrobicider har utvärderats inom den första inbjudan att lämna förslag och befinner sig nu i förhandlingsfasen med kommissionen. Dessa projekt bör genomföras under en femårsperiod och bör leda till att en andra generation mikrobicider utvecklas.

Det ena projektet avser att skapa en utvecklingskedja för att göra det möjligt att välja mellan en rad olika potentiellt effektiva agens.

Det andra projektet har en riktad strategi för att föra en specifik ny klass av mikrobicider till kliniska försök i fas 1. I dessa konsortier ingår europeiska nyckelaktörer som arbetar med mikrobicider på hiv-området. Att integrera dessa två ömsesidigt kompletterande strategier ger EU en stark strategisk ställning.

För det andra har ett gemensamt program med medlemsstaterna och Norge (EDCTP — ”European and Developing Countries Clinical Trials Partnership”)nyligen inletts för att utveckla nya kliniska åtgärder mot hiv/aids, malaria och tuberkulos genom ett långsiktigt partnerskap mellan EU och utvecklingsländerna. I framtiden kan kliniska försök avseende hiv-mikrobicider göras genom EDCTP-programmet i Afrika. Åtgärderna inom folkhälsoprogrammet omfattar inte utveckling av läkemedel och är heller inte avsedda att stödja sådana insatser.

----

----

(2004/C 65 E/245)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2838/03

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(25 september 2003)

Ämne:   Ödeläggelse av vägen mellan Paradisia och Tsakona i Messenien

Den 13 kilometer långa vägen mellan Paradisia och Tsakona i Messenien är finansierad via den första och andra gemenskapsstödramen och öppnades i april 2000. Redan 1995 upptäckte man geologiskt betingade problem med vägen, och myndigheterna i regionen försökte från juli 1995 att förmå departementet för miljö, fysisk planering och offentliga arbeten att företa en geologisk studie för vägens återställande, eftersom man funnit problem med jordras. Myndigheterna tog ingen notis om detta.

Den 20 mars 2000 förelåg en konsultrapport från departementet för miljö, fysisk planering och offentliga arbeten, som betonade problemets allvar. Det fattades beslut om en studie för vägens återställande, som var klar den 29 april 2002 och som bekräftade att det handlade om ras med en volym på 3 miljoner kubikmeter. Inga reparationsåtgärder vidtogs fram till den 15 januari 2003, det datum då ”berget rasade samman” och vägen blev obrukbar.

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(12 november 2003)

Den information som lämnats av de myndigheter i Grekland som är ansvariga för den löpande förvaltningen av projekt som genomförs med stöd från strukturfonderna bekräftar att det enligt en rapport som lades fram den 29 april 2002 fanns risk för jordskred som skulle påverka den berörda vägen. På grundval av denna rapport gjordes ytterligare undersökningar i syfte att bedöma bl.a. hur man på bästa sätt skulle kunna hantera problemet. Medan denna undersökning pågick beslutade man den 12 januari 2003, dvs. 15 dagar före jordskredet, att av säkerhetsskäl stänga av vägen.

Kontrollorganet ESPEL gjorde två besök på projektplatsen i fråga, vilka dokumenterades i två rapporter. Fenomenet upptäcktes inte under dessa båda besök och projektet förklarades fritt från tekniska problem eller brister. Efter jordskredet gjorde organet för kontroll av offentliga anläggningsarbeten en inspektion av projektet och en undersökning av omständigheterna kring skredet varefter det lades fram en rapport i vilken förvaltarna av projektet friades från ansvar för de skador som uppstått.

Återuppbyggnaden av vägen skall finansieras helt och hållet med nationella medel.

----

----

(2004/C 65 E/246)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2841/03

från Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) till kommissionen

(25 september 2003)

Ämne:   Sociala förmåner och bosättningstillstånd

Frågan rör en tysk familj som är bosatt i Nederländerna. Familjen består av en ensamstående (skild), 50-årig kvinna med tre barn (14, 18 och 19 år). Den 19-åriga dottern har ett barn med både nederländsk och tysk nationalitet. Familjen bor sedan femton år i Nederländerna. Modern har arbetat som gränsarbetare i Tyskland i mer än åtta år och blev därefter ofrivilligt arbetslös. Kvinnan erhåller nederländsk arbetslöshetsersättning i enlighet med artikel 71.1.a.ii) i förordning (EEG) 1408/71 (1). Utbetalningen av denna ersättning kommer snart att upphöra. Under arbetslöshetsperioden har familjen haft rätt till nederländskt barnbidrag och nederländska sociala förmåner som bostadsbidrag, studiebidrag osv. På moderns uppehållstillstånd — som förnyades under den tid då hon var ofrivilligt arbetslös — står ”ekonomiskt icke aktiv unionsmedborgare” och ”vid ansökan om statliga bidrag upphävs uppehållstillståndet”. Enligt den nederländska främlingspolisen har kvinnan ingen rätt till anspråk på nederländska sociala förmåner efter att den lagstadgade arbetslöshetsersättningen upphört. Om modern och den äldsta dottern, i enlighet med nederländsk lagstiftning, emellertid ansöker om s.k. icke tidsbegränsat bosättningstillstånd, har hon rätt till att åtnjuta nederländska sociala förmåner. Avgiften för ett bosättningstillstånd är 511 euro per person (för nyanlända EU-medborgare 890 euro).

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(30 oktober 2003)

----

(1)EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.

(2)EGT L 142, 30.6.1970, s. 24.

(3)EGT L 257, 19.10.1968, s. 2.

(4)EGT L 180, 13.7.1990.

----

----

(2004/C 65 E/247)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2842/03

från Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) till kommissionen

(25 september 2003)

Ämne:   System för pantning av dryckesförpackningar i Tyskland

Känner kommissionen till den offentliggjorda rapporten från det oberoende tyska institutet Prognos om följderna av införandet av ett system för pantning av engångsförpackningar för drycker (kostnad: 1,2 miljarder euro och ca 10 000 arbetstillfällen).

Anser kommissionen, med hänsyn till denna rapport, att ännu större ansträngningar bör göras för att förbättra eller avskaffa det tyska pantsystemet?

Svar från Margot Wallström på kommissionens vägnar

(23 oktober 2003)

Kommissionens syn på det tyska pantsystemet har förklarats i kommissionens svar av den 3 juli 2003 på Toine Manders skriftliga fråga E-1549/03 (1) och av den 29 augusti 2003 på ledamotens och Françoise Grossetêtes skriftliga fråga E-2519/03 (2). I Tyskland håller man för närvarande på att förbereda införandet av ett insamlingssystem för engångsförpackningar som påverkas av det tyska pantsystemet. Kommissionen följer noga denna process. Den undersökning som nämns av ledamoten kommer att beaktas vid utvärderingen av det tyska systemet. Kommissionen kommer inte att tveka att på grundval av resultaten av denna utvärdering vidta lämpliga åtgärder för att se till att gemenskapslagstiftningen följs.

----

(1)EGT C 11 E, 15.1.2004, s. 192.

(2)EGT C 33 E, 6.2.2004, s. 267.

----

----

(2004/C 65 E/248)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2852/03

från Raffaele Costa (PPE-DE) till kommissionen

(26 september 2003)

Ämne:   Italienska projekt inom ramen för gemenskapens handlingsprogram på folkhälsoområdet

När det gäller de projekt som finansieras av gemenskapens handlingsprogram på folkhälsoområdet visar kommissionens uppgifter att sammanlagt 171 projekt för ungefär 37 miljoner euro godkändes och finansierades under perioden 1996-2002. Endast två av de 171 projekten är italienska. Dessa båda projekt har mottagit ett stöd på ungefär 500 000 euro.

Kan kommissionen meddela hur många italienska projekt som lagts fram inom ramen för detta program? Av kommissionens uppgifter kan man få intrycket att detta antal är mycket lågt. Stämmer detta, eller finns det förklaringar till att projekten inte har bedömts vara ändamålsenliga?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(29 oktober 2003)

Som svar på den skriftliga fråga E-2386/03 (1) som parlamentsledamoten har ställt, finns det enligt bifogad tabell två italienska projekt som har finansierats inom ramen för programmet ”Hälsofrämjande” under perioden 1996-2002:

Antalet föreslagna italienska projekt inom ramen för programmet ”Hälsofrämjande” uppgick år 2002 till 15 av totalt 78 projektansökningar (totalt 18 projekt godkändes).

Det projekturval som görs när tidsfristen för inbjudan att lämna förslag har löpt ut grundar sig enbart på projektets kvalitet, enligt kriterierna i den inbjudan att lämna förslag som offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning. Det tas således inga nationella hänsyn vid bedömningen av projekten.

Kommissionen vill emellertid göra parlamentsledamoten uppmärksam på följande två punkter:

----

(1)EGT C 33 E, 6.2.2004, s. 259.

----

----

(2004/C 65 E/249)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2867/03

från Brice Hortefeux (PPE-DE) till kommissionen

(26 september 2003)

Ämne:   Högre utbildning som släpar efter

Under de senaste månaderna har svårigheterna att förmå medlemsstaterna att uppfylla stabilitets- och tillväxtpakten blivit uppenbara. Man kan bara konstatera att EU:s allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken har misslyckats när det gäller tillväxten.

Något som är ännu allvarligare är dock att Europeiska unionen inte bygger grunden för framtidens tillväxt. Det är mycket oroande att vi sammantaget ligger så pass mycket efter när det gäller högre utbildning, forskning och innovationer. I Förenta staterna går 3 procent av BNP till högre utbildning medan motsvarande andel endast är 1,4 procent i Europa. Medan Förenta staterna satsar 2,8 procent av sin nationalinkomst på forskning lägger EU endast 1,9 procent och allt tyder på att varje spenderat euro är mindre effektiv. Medan amerikanarna satsar på att bygga en kunskapsnivå nöjer vi oss med att framföra förhoppningar om framtida framgång. Det man spontant kan se är alltså inte det europeiska språng framåt som stats- och regeringscheferna önskade sig i Lissabon våren 2000 utan en ännu tydligare klyfta på grund av den sackande tillväxten.

Avser kommissionen att i detta sammanhang lägga fram en ny handlingsplan för att vända på de negativa tendenserna?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(31 oktober 2003)

Kommissionen delar frågeställarens oro över EU:s dubbla investeringsunderskott inom högre utbildning och forskning/innovation, men tror inte att man därmed kan dra slutsatsen att de överordnade riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik har misslyckats när det gäller tillväxten.

Kommissionen har i åtskilliga meddelanden av senare datum (1) uttryckt sin oro över de otillräckliga medel som används till utbildning och forskning i Europa. Det framgår av meddelandena att om USA investerar mycket mera (i % av bruttonationalprodukten, BNP) på dessa områden, så beror skillnaden särskilt på bristande investeringar från den privata sektorn i Europa. Kommissionen drar i meddelandena slutsatsen att det nödvändigt med punktvisa ökningar och ett mer effektivt utnyttjande av de offentliga medlen på dessa områden, men att det också är viktigt att skapa en lagstiftning som är mer gynnsam för privata investeringar.

I meddelandena understryker kommissionen också de risker som är förknippade med en sådan situation, och framhäver att det är medlemsstaternas ansvar att undvika underfinansiering som kan vara till fara för kvaliteten och relevansen av deras egna utbildnings- och forskningssystem och därmed för genomförandet av EU:s egna mål och internationella konkurrensförmåga. Men ett erkännande av dessa risker får inte få oss att glömma att de kortsiktiga tillväxtutsikterna är gynnsamma, särskilt tack vare den makroekonomiska strategi som avspeglas i de överordnade riktlinjerna för den ekonomiska politiken.

Kommissionen är medveten om att det finns behov av djärvare reformer och investeringar för att rätta till situationen, och kommer att fortsätta sina strävanden för att mobilisera medlemsstaterna i den riktningen. Den har redan lagt fram ett förslag till en handlingsplan för att öka investeringarna i forskning och utveckling och därmed nå det mål som Europeiska rådet fastställde på sitt möte i Barcelona (2) om att innan 2010 avsätta 3 % av BNP till utbildning och forskning. Senast har den föreslagit ett antal åtgärder för att sätta igång investeringarna i nätverk och kunskap. Den kommer också att påminna om (bl.a. i den rapport, som skall föreläggas för rådet på våren 2004 om genomförandet av arbetsprogrammet för uppföljning av målen för utbildningssystemen i Europa (3)) att det finns behov av fler och bättre investeringar inom den högre utbildningen. Mobiliseringen av strukturfonderna och Europeiska investeringsbanken (bl.a. i form av initiativet Innovation 2010) i insatsen för att nå målen från Lissabon kommer att förstärkas, och framtidens EU-program kommer också att gå i den riktningen.

Kommissionen kommer på våren 2004 att offentliggöra sina slutsatser som en följd av de svar som inkommit rörande meddelandet om universitetens roll i kunskapens Europa. Det är inte för närvarande möjligt att säga, om dessa kommer att få formen av en specifik handlingsplan eller en förstärkning av de olika åtgärder som nämns ovan.

----

(1)  Mot ett europeiskt område för forskningsverksamhet, KOM/00/0006 slutlig; Mer forskning för Europa — Mot 3 % av BNP, KOM/2002/0499 slutlig; Effektiva utbildningsinvesteringar — en nödvändighet för EU (av betydelser för EES), KOM/2002/0565 slutlig; Universitetens roll i kunskapens Europa, KOM/2003/0058 slutlig.

(2)  Investering i forskning: en handlingsplan för Europa, KOM(2003)226 av den 30 april 2003.

(3)  Detaljerat arbetsprogram för uppföljningen av målen för utbildningssystemen i Europa, EGT C 142, 14.6.2002.

----

----

(2004/C 65 E/250)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2869/03

från Margrietus van den Berg (PSE) till kommissionen

(26 september 2003)

Ämne:   Partnerskapet mellan Europa och utvecklingsländerna inom området klinisk prövning (EDCTP-programmet)

EDCTP-programmet kommer att stödja genomförandet av kliniska prövningar och stärka samarbetet mellan forskare från Europa och utvecklingsländerna. Hur kommer äganderätten till de produkter som utvecklas genom ett sådant forskningssamarbete att förvaltas/fördelas?

Svar från Philippe Busquin på komissionens vägnar

(24 oktober 2003)

Genom diskussioner i parlamentet och rådet kom man fram till antagandet av beslut 1209/2003/EG (1) av den 16 juni 2003 om gemenskapens deltagande i EDCTP-programmet. Man strävade då efter att uppnå balans mellan å ena ett sporrande till deltagande av näringslivet genom att skapa förutsättningar för ett tillfredsställande skydd av immateriella rättigheter och å andra sidan strävan att erbjuda befolkningen i utvecklingsländer ett enkelt och billigt sätt att få tillgång till resultaten av forskningen. Kompromissen uttrycks så här i artikel 2 g:

Denna princip har anammats av den nya organisation som bildades den 27 juni 2003 i Nederländerna i form av en europeisk ekonomisk intressegruppering (European Economic Interest Grouping, EEIG) och som skall omsätta EDCTP-programmet i verklighet.

Stadgarna för EEIG-grupperingen innehåller redan bestämmelser som svarar mot artikel 2 g, och avtalet mellan kommissionen och EEIG kommer att innehålla samma krav. Det åligger EEIG att se till att dessa bestämmelser tillämpas från fall till fall för alla kliniska prövningar som organisationen kommer att finansiera.

Kommissionen kommer att noga att följa EEIG:s tillämpning av artikel 2 g.

----

(1)  Europaparlamentets och rådets beslut nr 1209/2003/EG av den 16 juni 2003 om gemenskapens deltagande i ett av flera medlemsstater inlett program för forskning och utveckling som syftar till att utveckla nya kliniska interventioner för att bekämpa hiv/aids, malaria och tuberkulos genom ett långsiktigt partnerskap mellan Europa och utvecklingsländerna, EGT L 169, 8.7.2003, s. 1.

----

----

(2004/C 65 E/251)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2872/03

från Margrietus van den Berg (PSE) till rådet

(22 september 2003)

Ämne:   Bärgning av färjan Le Joola

För ett år sedan sjönk färjan Le Joola utanför Senegals kust. Vid förlisningen omkom 1863 människor, däribland tiotals européer. Ända tills nu har fartyget legat utanför kusten med offrens kroppar ombord. Trots lobbyinsatser från närstående och från Europaparlamentet har man ännu inte kunnat utverka en bärgning av fartyget. Senegals president Wade har lovat att han inte längre ska motarbeta en bärgning. Men det saknas ekonomiska resurser. För de närstående är det mycket viktigt med en bärgning så att man kan ta ett värdigt avsked av familjemedlemmar och vänner.

Kan rådet meddela vad man har gjort under det senaste året för att dessa afrikanska och europeiska medborgare skall kunna bärgas? Är det inte Europeiska unionens, och sålunda rådets, moraliska plikt att tillsammans med Senegal samordna bärgningen? Lämnar rådet de närstående och offren i sticket? Vad kan rådet göra ytterligare?

Svar

(17 november 2003)

Rådets förordning nr 1257/96 av den 20 juni 1996 om tillhandahållande av humanitärt bistånd omfattar inte bistånd till familjerna för offren för Le Joolas beklagliga förlisning, vilket kommissionsledamoten Poul Nielsen erinrade om i sitt svar på den skriftliga parlamentsfrågan E-31666/02 (den 15 januari 2003).

De senegalesiska myndigheterna har inte vänt sig till Europeiska unionen för att få hjälp att bärga Le Joola. EU har inte givit offren och deras familjer något direkt finansiellt stöd, men lämnar genom Europeiska utvecklingsfonden regelbundet stöd till Senegal. Europeiska investeringsbanken överväger att lämna ett bidrag (i samarbete med Tyskland) till det fulla återupprättandet av sjöfartslinjen mellan Dakar och Ziguinchor som avbröts genom olyckan.

----

----

(2004/C 65 E/252)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2876/03

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(29 september 2003)

Ämne:   Grundläggandet av barns matvanor i skolan

Enligt tillförlitliga medicinska studier ökar antalet personer som lider av hjärtbesvär och typ 2-diabetes kraftigt även i EU:s medlemsstater, något som i hög grad orsakas av dålig kosthållning och övervikt.

Eftersom matvanorna grundläggs redan i tidig ålder och eftersom inte bara familjen har en viktig roll utan även skolan och den mat som serveras i skolbespisningarna, undrar jag följande:

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(16 oktober 2003)

Kommissionen är i hög grad medveten om kostens avgörande betydelse för hälsa och välbefinnande. Detta kommer till uttryck i åtgärdsprogrammet för folkhälsa (2003-2008), där man ser strategier och åtgärder som rör kost som en livsstilsrelaterad avgörande faktor för hälsa. Dessutom ingår i 2003 års arbetsplan för detta program utveckling av nyskapande åtgärder och tillvägagångssätt för att förbättra kost- och motionsvanorna i samtliga befolkningsgrupper.

En särskild anledning till oro på detta område är barns kostvanor. Rent konkret har gemenskapen löpande bidragit till finansieringen av Europeiska nätverket för hälsofrämjande skolor (European Network of Health Promoting Schools — ENHPS), ett gemensamt initiativ för Europarådet, Världshälsoorganisationen (WHO) och kommissionen. Ett av målen med detta projekt är att främja sunda kostvanor i skolor över hela Europa. Mer information om detta projekt finns på följande webbplats: http://www.who.dk/eprise/main/ WHO/Progs/ENHPS/Home.

Det finns ett nytt viktigt projekt på det här området som kommissionen för närvarande överväger att stödja, nämligen ett initiativ som rör barn, fetma och därmed förbundna kroniska sjukdomar som kan förebyggas. Detta initiativ samordnas av European Heart Network (europeiska hjärtnätverket). Detta storskaliga alleuropeiska projekt kommer att granska alla ”fetmaalstrande” faktorer i barnens miljö, även i skolmiljön.

Båda dessa projekt är helt i linje med deklarationen från konferensen Winning hearts år 2000 där det fastställdes att alla barn som föds under det nya årtusendet har rätt att leva till minst 65 års ålder utan att drabbas av hjärtkärlsjukdomar som kan förebyggas. I detta sammanhang vill kommissionen också understryka att det kommande irländska ordförandeskapets viktigaste prioritering på detta område är förebyggande av hjärtkärlsjukdomar.

När det gäller skolmåltidernas sammansättning har gemenskapen inte befogenhet att anta bindande lagstiftning på det området. De initiativ som beskrivits ovan och spridningen av deras resultat kommer emellertid bidra till ökat medvetande om barns kostvanor.

----

----

(2004/C 65 E/253)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2881/03

från Jan Dhaene (PSE) till kommissionen

(29 september 2003)

Ämne:   Cykelstölder

Varje år stjäls enorma mängder cyklar. Dessa cyklar stjäls för enskilt bruk men ett stort antal cyklar går också in i hälerikedjor. Häleriet är ibland internationellt organiserat.

En belgisk undersökning har visat att cykelstölder är ”dagligt levebröd” för brottslingar som organiserar tyngre brottslighet. Cykelstölder är den mest spridda formen av brottslighet i Europa.

På begäran från konsumentföreningar och Europeiska cykelförbundet planerade branschen standardisering av serienummer, identitetschips och krav på bygellås, men dessa planer har gått i stå.

Därför ställs följande frågor till kommissionen:

Svar från António Vitorino på kommissionens vägnar

(29 oktober 2003)

Kommissionen skulle vilja svara parlamentsledamoten på följande sätt.

Uppgifter om cykelstölder finns tillgänglig för endast åtta medlemsstater. Av dessa åtta uppvisar Belgien, Danmark, Nederländerna och Sverige den högsta siffran stulna cyklar per capita.

Även om det inte finns några klara bevis som visar var de stulna cyklarna hamnar, finns det tydliga indikationer att de flesta stulna cyklarna säljs till privata medborgare, antingen direkt eller på hälerimarknader.

Det förefaller inte finnas några indikationer på att cykelns attraktionskraft som hållbart transportmedel påverkas negativt av cykelstölderna. Undersökningar bland brottsoffer visar att personliga upplevelser av att utsättas för brott — bl.a. cykelstöld — bidrar till att öka känslorna av osäkerhet bland befolkningen. Osäkerhetskänslorna ökade sakta men säkert i hela unionen mellan 1996 och 2002.

Cykelstölder är i stor utsträckning ett lokalt, regionalt eller nationellt fenomen. Effektiva lösningar kan och måste därför hittas på dessa nivåer i medlemsstaterna. Vad som dock skulle kunna göras på EU-nivå är att inom EU:s nätverk för förebyggande av brottslighet undersöka om det finns medlemsstater med effektiva åtgärder att förebygga cykelstölder som skulle kunna tillämpas i andra medlemsstater.

----

----

(2004/C 65 E/254)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2882/03

från Antonios Trakatellis (PPE-DE) till kommissionen

(22 september 2003)

Ämne:   Genomförande av direktiv 2000/35/EG inom EU och sena betalningar till sjukhus från staten och offentliga organisationer i Grekland

Direktiv 2000/35/EG (1) om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner innehåller i artikel 3 en bestämmelse om att ”ränta ... skall betalas från dagen efter den förfallodag eller den betalningsperiod som fastställs i avtalet” liksom ett antal andra bestämmelser som syftar till att bekämpa denna företeelse på den inre marknaden. I tre av de femton medlemsstaterna har detta direktiv inte genomförts, och i Grekland har enligt uppgift flera sjukhus råkat i ekonomiska bryderier på grund av försäkringsinstitutens (huvudsakligen statliga) enorma skulder till följd av försäkringstagarnas sjukvårdskostnader. Som exempel kan nämnas regionsjukhuset i Polygyro i Chalkidikis län, som har fordringar på 2,5 miljoner euro, därav 1,5 miljoner euro hos jordbruksförsäkringsorganisationen, som tillhör den offentliga sektorn. Vidare har enligt färska uppgifter de offentliga sjuhusen i Grekland skulder på över 1,174 miljarder euro till sina leverantörer, nätt och jämt två år efter att deras tidigare skulder avskrivits. Detta får till följd att marknaden fungerar illa och att en oligopolsituation uppstår, med snedvriden konkurrens och tillhörande brister.

Vilka länder har ännu inte införlivat detta direktiv i sin nationella lagstiftning? Vilka åtgärder kommer kommissionen, i egenskap av väktare av fördragen, att vidta gentemot de medlemsstater som bryter mot gemenskapslagstiftningen, så att denna efterlevs fullt ut och den inre marknaden kan fungera smidigt?

De fordringar som sjukhusen har på staten, försäkringsorganisationer samt organisationer och företag inom den offentliga sektorn (exempelvis banker) är betalningar i enlighet med bestämmelserna i direktivet, och därför undrar jag: Vilka åtgärder tänker kommissionen vidta för att de avtal som ingåtts i Grekland efter den 8 augusti 2002 (det datum då direktivet trädde i kraft) skall efterlevas?

På vilket sätt kan man garantera en välfungerande gemensam marknad och ett bekämpande av sena betalningar, i allmänhetens, företagens och egenföretagarnas intresse, när offentliga aktörer eller en stat inom unionen är insolventa?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(10 oktober 2003)

Den grekiska regeringen har meddelat kommissionen att den genom presidentdekret nr 166/2003, offentliggjort i regeringsorganet nr 138 av den 5 juni 2003, överfört parlamentets och rådets direktiv 2000/35/EG av den 29 juni 2000 om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner.

För att styrka att denna och den övriga lagstiftning, genom vilken detta direktiv överförs, överensstämmer med direktivet undersöker kommissionen för närvarande de uppgifter som inkommit från andra medlemsstater.

Endast två medlemsstater, Spanien och Luxemburg, har underlåtit att meddela överföringar till kommissionen varför denna i juni 2003 fattade beslutet att i enlighet med artikel 226 hänskjuta dessa överträdelser av EG-fördraget till domstolen.

Genom direktivets överföring i Grekland får nu borgenärer i denna medlemsstat rätt att använda dess bestämmelser i sina åtgärder gentemot gäldenärer. På kommissionens webb-plats http://europa.eu.int/ comm/enterprise/regulation/late_payments/implementation.htm finns ytterligare upplysningar om direktivet och dess ekonomiska mål.

Utöver direktivet om sena betalningar kommer kommissionen att före utgången av år 2003 framlägga ett förslag till förordning om att inrätta ett europeiskt system för betalningsförfaranden, dvs. ett enhetligt och förenklat europeiskt förfarande som kommer att göra det möjligt att snabbt och effektivt reglera fordringar vid de privata och kommersiella transaktioner, där ingen rättstvist föreligger. Att få tillgång till ett sådant förfarande inom hela gemenskapen kommer att skapa ett mervärde i kampen mot sena betalningar när det gäller obestridda fordringar.

----

(1)EGT L 200, 8.8.2000, s. 35.

----

----

(2004/C 65 E/255)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2883/03

från Charles Tannock (PPE-DE) till kommissionen

(22 september 2003)

Ämne:   Anklagelser om priskartell bland färjebolagen som trafikerar Engelska kanalen

Även om det är möjligt att ta båt över Engelska kanalen och åka tillbaka samma dag väldigt billigt, är biljettpriset på alla färjebolagen mycket högre, ibland så mycket som 100 pund, om man vill stanna borta längre. Eftersom man betalar för precis samma tjänst kan man inte bara förmoda att endagsresenärerna subventioneras av de passagerare som stannar borta längre, utan också konstatera att alla färjebolag gör likadant vilket tyder på en illegal priskartell. Anser kommissionen att detta är fallet och har kommissionen i så fall begärt att alla berörda färjebolag förklarar sin prispolicy?

Dessutom har det visat sig att passagerare som köper billiga tur och returbiljetter och betalar med kreditkort och som av något skäl inte använder returbiljetten, måste betala en orimligt hög avgift (motsvarande priset för en biljett som gäller för en längre bortavaro) utan att först ha gett sitt samtycke. Det är också känt att vissa flygbolag som flyger till eller från destinationer i Europa också har tagit ut högre pris för enkel resa än tur och retur, och avsevärda avgifter för passagerare som köper en tur och returbiljett men endast reser ena vägen.

Anser kommissionen att sådana biljettsystem är motiverade och att de överensstämmer med europeiska konkurrensregler?

Svar från Mario Monti på kommissionens vägnar

(20 oktober 2003)

Transportörer inom EU får i princip själva bestämma sina priser. Hit hör normalt också rätten att sätta olika priser för kunder som vill ha olika typer av tjänster. Priserna på transporttjänsterna kan variera beroende på de särskilda behoven hos olika kundkategorier. Kommissionen har ingenting att invända mot en prissättning, där biljetter för dagturer avsedda att locka nya kunder som reser med kort varsel erbjuds på andra villkor, bland annat andra priser, än vanliga tur- och returbiljetter.

Det strider emellertid mot EG:s konkurrensregler om två eller flera företag har kommit överens om att generellt begränsa tillgången till billigare biljetter. Om företag som har en dominerande ställning tillämpar vissa former av prisdiskriminering kan detta också strida mot EG:s konkurrensregler. Reglerna gäller både för sjö- och lufttransporter.

Vad närmare beträffar parlamentsledamotens fråga om agerandet från företag som erbjuder transporter över Engelska kanalen har kommissionen nyligen gjort inspektioner hos ett antal sådana företag (1). Syftet med inspektionerna var bland annat att avgöra huruvida företagen har ägnat sig åt att fastställa priser och andra affärsvillkor för sina tjänster. Kommissionens utredning kommer att omfatta en grundlig granskning av den prispolitik som parlamentsledamoten hänvisar till. Kommissionens ståndpunkt kommer att meddelas så fort granskningen är klar.

----

(1)  Pressmeddelande MEMO/03/168 från den 3 september 2003 om inspektioner hos företag som bedriver transporter över Engelska kanalen.

----

----

(2004/C 65 E/256)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2892/03

från Mario Borghezio (NI) till kommissionen

(29 september 2003)

Ämne:   Effektivare system för certifiering av stål från länder utanför gemenskapen för användning inom byggnadsindustrin

Ju effektivare och noggrannare certifieringen av stål från länder utanför gemenskapen är, desto större är garantierna för byggnadssäkerheten, särskilt i länder med hög jordbävningsrisk.

Avsevärda mängder rundstål för armerad betong och valstråd importeras från länder utanför gemenskapen (exempelvis från Turkiet och Ukraina). Tyvärr tycks det typgodkännande och den certifiering som de exporterande tillverkarna erhåller ofta erbjuda otillräckliga garantier för produkternas säkerhet, särskilt vid användning i byggnation. Detta kan få ödesdigra konsekvenser, särskilt i områden som riskerar att drabbas av jordbävningar eller översvämningar.

Tänker kommissionen, mot denna bakgrund, vidta åtgärder för se till att samtliga system för certifiering och typgodkännande som förekommer i medlemsstaterna lever upp högsta möjliga standard?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(28 oktober 2003)

Den strukturella säkerheten hos byggnader och anläggningar är det första av de sex väsentliga krav som ligger till grund för rådets direktiv 89/106/EEG av den 21 december 1988 (1), det s.k. kallade byggproduktsdirektivet, som har till syfte att garantera den fria rörligheten för varor och deras ändamålsenlighet i termer av största möjliga säkerhet.

I direktivet föreskrivs att produkterna ska anses lämpliga att använda och att denna lämplighet ska bedömas mot tekniska specifikationer, de s.k. harmoniserade tekniska standarderna och godkännandena.

I byggproduktsdirektivet föreskrivs också att när det finns harmoniserade standarder eller godkännanden är de obligatoriska och ska betraktas som den enda referensen för att bestyrka att produkterna stämmer överens med de väsentliga kraven, att de således är lämpliga för användning och saluföring och följaktligen kan CE-märkas.

Byggnadsstålet, som är en viktig byggprodukt, har behandlats i ett särskilt standardiseringsuppdrag — M 115 — som utarbetats av kommissionen och godkänts av den ständiga byggkommittén. Europeiska standardiseringsorganisationen (CEN) fick detta uppdrag i syfte att utforma sju harmoniserade standarder, i vilka fastställs den högsta nivån för bestyrkande av överensstämmelse, kallad nivå 1, så att det blir möjligt att bedöma om armeringsstål och s.k. byggnadsstål motsvarar de väsentliga kraven i byggproduktsdirektivet.

Byggproduktsdirektivet och de harmoniserade tekniska specifikationerna, som är de tekniska tillämpningsreferenserna, är EU-lagstiftningens juridiska underlag för att garantera den fria rörligheten för byggprodukter genom en teknisk harmonisering, som garanterar högsta säkerhetsnivå och samtidigt ger möjlighet till CE-märkning.

Att kontrollera certifiering och ackreditering av de produkter och material som kan CE-märkas åligger dock de nationella myndigheterna, som ensamma är ansvariga för byggnadernas säkerhet.

För alla produkter i denna grupp finns det ännu inte några harmoniserade tekniska specifikationer: efterhand som sådana utarbetas av CEN, kommer kommissionen att publicera deras referenser i Europeiska unionens officiella tidning, serie C.

----

(1)  Rådets direktiv 89/106/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om byggprodukter, EGT L 40, 11.2.1989.

----

----

(2004/C 65 E/257)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2896/03

från Patricia McKenna (Verts/ALE) till kommissionen

(23 september 2003)

Ämne:   EU:s program för fred och försoning

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(20 oktober 2003)

Såsom är fallet med alla insatser som finansieras inom ramen för strukturfonderna bedrivs Peace-programmet inom strukturfondsförordningens (1) rättsliga ram. I enlighet med subsidiaritetsprincipen vilar de främsta ansvaret för den löpande förvaltningen och övervakningen av programmet på dess verkställande inrättningar på det regionala planet, huvudsakligen på förvaltningsmyndigheten — det särskilda organet för EU-program (Special EU Programmes Body, SEUPB) — och övervakningskommittén.

Den dagliga förvaltningen sker inom ramen för det operativa programdokument som kommissionen och regeringarna i Irland och Förenade kungariket kommit överens om och i vilket de prioriterade utgiftsområdena och de finansiella anslagen anges. I detta dokument anges också allmänna kriterier för urvalet av projekt. Närmare uppgifter om kommande åtgärder i detta avseende finns i programkomplementet som utarbetas av förvaltningsmyndigheten och godkänns av övervakningskommittén.

För Peace-programmet gäller de gängse kraven på revision, i vilken såväl kommissionen som relevanta revisionsorgan på det nationella och det regionala planet deltar. Det särskilda organet för EU-program fungerar som övergripande programförvaltningsmyndighet och har således det administrativa ansvaret för programmet i alla avseenden, dvs. när det gäller ansökningshandlingar, samordning, vägledning för alla mellanliggande finansieringsorgan eller slutliga stödmottagare. SEUPB genomför även en rad specifika åtgärder men upprätthåller samtidigt en tydlig ansvarsfördelning i enlighet med principerna om sund förvaltning.

Företrädare för det irländska ministeriet för miljö och lokal förvaltning deltar med en rådgivande funktion i Peace-programmets övervakningskommitté. Det fungerar som ansvarigt organ för County Council Task Forces i den irländska gränsregionen men är inte direkt inblandat i genomförandet av några åtgärder.

I enlighet med ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Berlin i mars 1999 genomförs anslaget till Peace-programmet helt i enlighet med additionalitet av bidrag från strukturfonderna för Irland och Förenade kungariket.

----

(1)  Rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna, EGT L 161, 26.6.1999.

----

----

(2004/C 65 E/258)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2897/03

från Roberta Angelilli (UEN) till kommissionen

(25 september 2003)

Ämne:   Sysselsättningskrisen vid Alcatel Italia S.p.A.

I juni 2003 framlade Alcatels företagsledning en ekonomisk och finansiell rapport varav framgick bland annat att företaget ämnar avskeda 1 300 anställda, huvudsakligen vid två italienska anläggningar belägna i Cittaducale i provinsen Rieti respektive Battipaglia i provinsen Salerno.

Detta trots att Alcatel bedriver verksamhet i 130 länder och är en av världens största producenter av infrastrukturer för offentlig telekommunikation. Dessutom är företaget den största leverantören av satellitteknik i Europa.

Personalnedskärningen avses genomföras med hjälp av uppsägningar i enlighet med föreskrifterna i italiensk lag nr 223/91 eller, vilket vore ännu värre, genom att lägga ner verksamheten vid anläggningarna i enlighet med artikel 47 i lag nr 428/90.

Allt detta skulle även medföra allvarliga konsekvenser för sysselsättningen vid alla de lokala små och medelstora företag som är verksamma i sektorn, vilket i sin tur skulle ha sociala återverkningar.

Arbetstagarna verkar emellertid ännu inte ha involverats tillräckligt trots att den italienska regeringen har genomfört direktiv 94/45/EG (1) genom förordning nr 74/02.

Med hänsyn till detta ombeds kommissionen besvara följande frågor:

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(23 oktober 2003)

Europeiska unionen har med åren utvecklat en omfattande politik för att hantera de sociala konsekvenserna av företagens omstruktureringar på ett adekvat sätt. Som ett resultat av denna löpande politik måste varje omstrukturering föregås av effektiv information och samråd med arbetstagarnas representanter i syfte att undvika eller mildra de sociala konsekvenserna, i enlighet med EU-direktiven om ”kollektiva uppsägningar” (5), ”överlåtelse av företag” (6), ”europeiska företagsråd” (7) samt från och med mars 2005, ”information och samråd” (8).

Kommissionen har dock inte fått någon specifik information om hur Alcatel-koncernen avser att hantera de sociala konsekvenserna av den pågående omstruktureringen av företaget.

De direktiv som parlamentsledamoten nämner har på vederbörligt sätt införlivats i nationell lagstiftning. Därför åligger det i detta skede de nationella myndigheterna (särskilt nationella domstolar) att se till att dessa rättigheter kan utnyttjas fullt ut. Det bör också framhållas att Europeiska gemenskapens stadga om grundläggande sociala rättigheter för arbetstagare från 1989 och Europeiska unionens stadga för de grundläggande rättigheterna inte är rättsligt bindande. Direktiv 2002/14/EG om inrättande av en allmän ram för information till och samråd med arbetstagare i Europeiska gemenskapen ska dessutom ha införlivats i nationell lagstiftning senast den 25 mars 2005.

Generellt förespråkar kommissionen tanken att företagen vid omstruktureringar alltid ska beakta vilka konsekvenser besluten kan få för de anställda och för den sociala och regionala miljön. Detta har nyligen framhållits i kommissionens meddelande med titeln ”Företagens sociala ansvar — näringslivets bidrag till en långsiktigt stabil utveckling” (9).

Kommissionen har också uppmanat arbetsmarknadens parter på europeisk nivå att delta i en dialog om att förutse och hantera förändringar i syfte att tillämpa en dynamisk strategi på de sociala aspekterna av företagens omstruktureringar. Arbetsmarknadens parter arbetar nu med ett avtal om detta. Kommissionen hoppas att deras samarbete på detta område leder till en gemenskapsram som sprider de bästa metoderna i fråga om företagens omstruktureringar i hela EU, vilket skulle hjälpa företagen och deras anställda att hantera den sociala dimensionen på ett adekvat sätt.

----

(1)EGT L 254, 30.9.1994, s. 64.

(2)EGT L 225, 12.8.1998, s. 16.

(3)EGT L 10, 16.1.1998, s. 22.

(4)EGT L 80, 23.3.2002, s. 29.

(5)  Rådets direktiv 98/59/EG av den 20 juli 1998 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kollektiva uppsägningar (som konsoliderar rådets direktiv 75/129/EEG av den 17 februari 1975, EGT L 48, 22.2.1975 och 92/56/EEG av den 24 juni 1992, EGT L 245, 26.8.1992).

(6)  Rådets direktiv 2001/23/EG av den 12 mars 2001 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av företag eller verksamheter — EGT L 82, 22.3.2001.

(7)  Rådets direktiv 94/45/EG av den 22 september 1994 om inrättandet av ett europeiskt företagsråd eller ett förfarande i gemenskapsföretag och grupper av gemenskapsföretag för information till och samråd med arbetstagare.

(8)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/14/EG av den 11 mars 2002 om inrättande av en allmän ram för information till och samråd med arbetstagare i Europeiska gemenskapen.

(9)  KOM(2002) 347 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/259)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2898/03

från Helmut Kuhne (PSE) till kommissionen

(1 oktober 2003)

Ämne:   EU-medel som eventuellt används otillbörligt i Spanien

I ett brev från en EU-medborgare har jag uppmärksammats på att EU-medel möjligen använts i strid med dess egentliga ändamål i samband med utvidgningen av det privata bostadsområdet ”Alhama Candela” på Spaniens kust.

Enligt brevet gällde det för 30 år sedan beviljade tillståndet att upprätta anläggningen endast på villkor att infrastrukturen skulle byggas ut och förbättras. Det belopp på 2 miljoner DM som då ställdes tillförfogande för detta projekt av en tysk tomtköpare lär inte ha använts. 1997 påbörjades visserligen arbetena, men de slutfördes aldrig. Trots detta håller bostadsområdet på att utvidgas med ett nytt projekt med 64 bostadsenheter.

Förhållandena när det gäller elförsörjning och gatunät beskrivs som katastrofala, då kraftföretaget Iberdola vägrar att koppla in anslutningarna på elnätet. Detta lär enligt uppgift bero på uteblivna infrastrukturmedel från EU som inte utbetalats på avsett sätt.

Med anledning av de tvivel som framförts skulle jag vilja ställa följande frågor:

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(3 november 2003)

Parlamentsledamotens upplysningar medger varken tidsmässig (programplaneringsperiod) eller rumslig (region, ort) identifiering av projektet. Kommissionen kan därför inte undersöka huruvida medel från gemenskapen har använts för projektet.

Eftersom projektet i fråga förefaller röra bostadsbyggnadssektorn, kan det dock erinras om att den sektorn inte kommer i fråga för stöd från strukturfonderna.

----

----

(2004/C 65 E/260)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2912/03

från Joan Vallvé (ELDR) till kommissionen

(2 oktober 2003)

Ämne:   EU:s sammanhållningspolitik

Sammanhållningspolitiken har länge varit en hörnpelare i EU:s politik. De huvudsakliga solidaritetsinstrumenten är de fyra strukturfonderna (ERUF, ESF, FFU och EUGFJ), Sammanhållningsfonden och gemenskapsinitiativen (Interreg III, Urban II, Leader+ och Equal).

Av de sistnämnda har gemenskapsinitiativet Interreg III en europeisk dimension i och med att det lindrar de effekter som gränserna mellan staterna har haft under århundraden i Europa. Interreg hör till Europeiska regionala utvecklingsfonden och är avsett för samarbete mellan regioner i EU. Målet för den nya fasen av Interreg är att öka den ekonomiska och sociala sammanhållningen i EU genom att främja gränsöverskridande transnationellt och interregionalt samarbete samt en balanserad utveckling av territoriet. EU har tagit fram dessa fyra särskilda program och gemenskapsinitiativen (för vilka 5,35 procent av strukturfondernas anslag är avsatta) för att finna gemensamma lösningar på problem som förekommer över hela det europeiska territoriet.

Denna europeiska dimension går inte att jämföra med det stöd till sammanhållningen som strukturfonderna och Sammanhållningsfonden svarar för. Sammanhållningsfonden, som är en särskild solidaritetsfond, inrättades 1993 för att hjälpa de minst välmående medlemsstaterna: Grekland, Portugal, Irland och Spanien. Fonden verkar på hela territoriet i dessa stater och finansierar stora miljö- och infrastrukturprojekt. Också strukturfonderna är inriktade på tydliga prioriterade mål: 70 procent av anslagen skall gå till återhämtning i de minst utvecklade regionerna, vilka motsvarar 22 procent av EU:s befolkning (mål 1), 11,5 procent av anslagen används för att stödja ekonomisk och social omställning i områden med strukturproblem, där 18 procent av EU:s befolkning är bosatt (mål 2) och 12,3 procent av anslagen går till modernisering av utbildningssystemen och sysselsättningsfrämjande åtgärder (mål 3).

Har kommissionen tänkt på möjligheten att göra en tydlig åtskillnad mellan den politik som motsvarar strukturfonderna och Sammanhållningsfonden och den politik som motsvarar gemenskapsinitiativen genom att inrätta separata program?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(31 oktober 2003)

Programplaneringen av åtgärder inom ramen för gemenskapsinitiativen sker för närvarande helt separat från programplaneringen av åtgärder inom ramen för de program som stöds på grundval av mål 1 och mål 2 för strukturfonderna och av åtgärder inom ramen för de projekt som stöds via Sammanhållningsfonden.

Dessa arrangemang kommer att gälla tills budgetplanen för perioden 2000-2006 löper ut. För den därpå följande perioden kommer kommissionen att lägga fram förslag för parlamentet och rådet om en ny budgetplan och om en ny generation politiska strategier för stödet från strukturfonderna och Sammanhållningsfonden. Kommissionen väntas anta dessa förslag före utgången av det innevarande året. Det är därför i detta skede för tidigt att spekulera över arrangemangen för genomförandet av de nya strategierna.

----

----

(2004/C 65 E/261)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2913/03

från Claude Moraes (PSE) till kommissionen

(29 september 2003)

Ämne:   Genomförandet av arbetstidsdirektivet inom offshoresektorn

Medlemsstaternas eventuella beslut att inte lagstifta om vissa frågor, som behandlas i direktiv 2000/34/EG (1) om ändring av rådets direktiv 93/104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden för att täcka sektorer och verksamheter som inte omfattas av det direktivet, har väckt viss oro. Det gäller till exempel frågan om det minsta antalet betalda semesterdagar.

Om dessa frågor inte regleras med hjälp av lagstiftning kan villkor som inte är relevanta för onshoresektorn komma att gälla, som till exempel de talrika och varierande kontraktsavtal som tillämpas inom offshoresektorn. Utan tillämplig lagstiftning, som kan ge vägledning i fråga om särskilda bestämmelser, undergrävs emellertid direktivets målsättning att främja en säker arbetsmiljö.

Har kommissionen möjlighet att undersöka hur direktiv 2000/34/EG har genomförts? När skulle en sådan undersökning i så fall kunna utföras?

Svar avgivet av Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(27 oktober 2003)

Direktiv 2000/34/EG (2) har antagits för att omfatta de sektorer och verksamheter som uteslutits ur till-lämpningsområdet för direktiv 93/104/EG (3), bl. a. offshorearbete. Medlemsstaterna skall senast den 1 augusti 2003 (1 augusti 2004 när det gäller läkare under utbildning) anta de lagar och andra bestämmelser som krävs för att följa detta direktiv.

För dem som inte anmält sina införlivandeåtgärder har kommissionen nyligen inlett överträdelseförfaranden för underlåtenhet att anmäla.

I direktiv 2000/34/EG uppförs offshorearbete bland de verksamheter där enligt artikel 17.2.1 i direktiv 93/104/EG medlemsstaterna får göra avvikelser från artiklarna 3 (dygnsvila), 4 (raster), 5 (veckovila), 8 (nattarbetstid) och 16 (beräkningsperioder) under förutsättning att motsvarande perioder av kompensationsledighet beviljas berörda arbetstagare eller, att i de undantagsfall då det på objektiva grunder är omöjligt att bevilja sådana motsvarande perioder, ett lämpligt skydd ges berörda arbetstagare.

I direktiv 2000/34/EG införs dessutom en ny artikel 17a där det om offshorearbete föreskrivs att medlemsstaterna på objektiva grunder eller av tekniska skäl eller av skäl som har att göra med arbetets organisation får utsträcka beräkningsperioden för den maximala veckoarbetstiden (48 timmar) till tolv månader för de arbetstagare som huvudsakligen utför offshorearbete.

Sammanfattningsvis gäller alltså alla artiklar i direktiv 93/104/EG om arbetstiden offshorearbete med de möjligheter till dess förläggning som sammanfattats ovan.

Rapporten om införlivande av direktiv 2000/34/EG kommer i princip inte att antas förrän efter maj år 2004 så att även de blivande medlemsstaterna omfattas.

----

(1)EGT L 195, 1.8.2000, s. 41.

(2)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/34/EG av den 22 juni 2000 om ändring av rådets direktiv 93/104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden för att täcka sektorer och verksamheter som inte omfattas av det direktivet, EGT L 195, 1.8.2000.

(3)  Council Directive 93/104/EC of 23 November 1993 concerning certain aspects of the organization of working time ”Den svenska versionen finns inte tillgänglig”, EGT L 307, 13.12.1993.

----

----

(2004/C 65 E/262)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2920/03

från Miquel Mayol i Raynal (Verts/ALE) till kommissionen

(2 oktober 2003)

Ämne:   Alternativ- och komplementärmedicin

Den senaste tiden har ett ökat antal föreningar och yrkesverksamma inom alternativ- och komplementärmedicin krävt ett tydligare och harmoniserat regelverk för denna verksamhet i EU.

Antalet ”charlataner” (personer som utger sig för att vara professionella inom komplementärmedicin fast de saknar den rätta utbildningen) ökar också. Vilka åtgärder har kommissionen planerat för att trygga konsumenternas hälsa?

Det finns en stor spridning mellan olika länders lagstiftning. Avser kommissionen att harmonisera lagstiftningen på gemenskapsnivå? Hur ser kommissionen till att den gemensamma marknaden, rätten till fri rörlighet för tjänster och friheten att starta företag fungerar på det här området?

Vilka budgetanslag får alternativmedicinen på europeisk nivå?

Vilka av kraven i Europaparlamentets resolution A4-0075/97 (1) har kommissionen faktiskt uppfyllt fram tills nu?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(17 november 2003)

Parlamentsledamoten tar upp flera ämnen. Den första frågan gäller krav på kvalifikationer och utbildning hos personer som utövar alternativ och komplementär medicin inom EU.

I enlighet med EG-fördraget har medlemsstaterna det främsta ansvaret för krav på kvalifikationer och utbildning. En del samordnade minimikrav på utbildning har antagits på gemenskapsnivå för vissa av de viktigaste vårdyrkena, men för de flesta yrken, varav många inom vårdsektorn, finns inga sådana krav. Huvudsyftet med de bestämmelser som antagits på EU-nivå är att säkra villkoren för erkännande av kvalifikationer inom reglerade yrken. För att anta ny lagstiftning på detta område krävs ett mycket starkt stöd från yrkesorganisationer och medlemsstater. Kommissionen känner inte till att det finns något starkt och brett stöd för nya åtgärder när det gäller alternativ och komplementär medicin.

När det gäller erkännande av yrkeskvalifikationer ska rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier (2) och direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning (3) tillämpas på alla medborgare i en medlemsstat som vill verka inom ett reglerat yrke i en annan medlemsstat. På detta område har EG-domstolen i sin dom av den 3 oktober 1990 (mål C-61/89 Bouchoucha) bekräftat att artikel 43 i EG-fördraget inte hindrar en medlemsstat från att begränsa utövandet av medicinsk stödverksamhet till personer som är utbildade läkare.

För att garantera hälsoskyddet fastslog domstolen dessutom i sin dom av den 11 juli 2002 (mål C-294/00 Deutsche Paracelsus Schulen für Naturheilverfahren GmbH) att man måste beakta att skyddet av folkhälsan är ett av de skäl som anges i artikel 46.1 i EG-fördraget som kan motivera begränsningar av friheten att etablera sig och tillhandahålla tjänster.

Det andra ämnet är gemenskapslagstiftning om alternativ medicin. I sin resolution av den 29 maj 1997 begärde parlamentet att man skulle ta itu med en granskning av hur säkra och effektiva alternativa läkemedel är. I samband med detta antog kommissionen ett förslag till direktiv om traditionella växtbaserade läkemedel i januari 2002 (4). Parlamentets omröstning i första behandlingen skedde i november 2002. Eftersom det ändrade förslaget (5) antogs av kommissionen den 9 april 2003 och en politisk överenskommelse nåddes i rådet i september 2003 skulle en slutgiltig text kunna antas innan 2003 års utgång.

När det gäller budgetanslag för alternativ medicin omfattas frågan inte av folkhälsoprogrammet. I fråga om gemenskapens forskningsanslag föreskrivs sådan forskning varken inom det prioriterade området 1 ”Biovetenskap, genomik och bioteknik för bättre hälsa” eller i avsnittet om forskning med inriktning på politikområden i det sjätte ramprogrammet för Europeiska gemenskapens verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration under perioden 2002-2006. I det avsnitt i sjätte ramprogrammet som gäller stöd till samordning av nationell verksamhet nämns dock området alternativ eller icke-konventionell medicin under rubriken ”Hälso- och sjukvård”.

----

(1)EGT C 182, 16.6.1997, s. 67.

(2)EGT L 19, 24.1.1989.

(3)EGT L 209, 24.7.1992.

(4)EGT C 126 E, 28.5.2002.

(5)  KOM(2003) 161 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/263)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2923/03

från Marianne Thyssen (PPE-DE) till kommissionen

(2 oktober 2003)

Ämne:   Patentsystemet och små- och medelstora företag

Under diskussionerna i Europaparlamentet om förslaget till ett direktiv om patenterbarhet för datorrelaterade uppfinningar framfördes många synpunkter som gav vid handen att det i allmänhet är svårt för små- och medelstora företag att tillämpa patentlagstiftningen. Även innovativa små- och medelstora företag ansöker om patentskydd.

Kan kommissionen informera om man känner till existerande inrättningar i medlemsstaterna som bistår små- och medelstora företag vad gäller de finansiella eller juridiska och/eller administrativa aspekterna av patentförfarandet? Anser kommissionen att förfarandet vid patentansökan och vid försvar av patentanspråk bör vara mindre kostsamt och effektivare? Mot bakgrund av att gemenskapspatentet skall införas anser kommissionen inte att det vore önskvärt att inrätta en sådan mekanism på EU-nivå?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(17 november 2003)

De små och medelstora företagens möjligheter att utnyttja patentering är en viktig utmaning. Införandet av ett gemenskapspatent, som kommer att gälla i samtliga medlemsstater, kommer att innebära stora fördelar för småföretag, eftersom eventuella prövningar inför rätta för att hävda patentet bara kommer att behöva göras en gång för hela unionen snarare än en gång i var och en av de femton medlemsstaterna. Detta kommer att avsevärt underlätta tillgången till den inre marknaden för småföretag och individer med innovativa produkter.

Vad gäller det stöd som finns i enskilda medlemsstater för små och medelstora företag så har det nyligen utförts två studier på uppdrag av kommissionens generaldirektorat för inre marknaden.

Den första studien var en undersökning av de nationella patentverkens roll i främjandet av innovation. I samband med studien framkom att medlemsstaterna genom sina nationella patentverk erbjuder flera olika tjänster som syftar till att öka medvetenheten om och tillgången till patentsystemen. I rapporten sammanfattas de tjänster som för närvarande finns, och det görs rekommendationer för framtida verksamhet.

Den andra studien gällde möjligheten att införa en försäkring mot kostnader i samband med tvister i patentmål. I studien framkom att det för närvarande inte finns lagstiftning om patenttvistförsäkringar i någon av medlemsstaterna, även om privat försäkring till viss del kan tas ut i några av dem. Möjligheten att lagstifta har också diskuterats i några av medlemsstaterna. En av slutsatserna i studien var att det skulle innebära avsevärda fördelar, särskilt för företag med begränsade ekonomiska resurser, om man införde ett gemenskapstäckande program för försäkringar för patenttvister, men att det skulle ge upphov till många svåra frågor som behöver utredas närmare. Kommissionen planerar därför ytterligare en studie, den här gången mer detaljerad. När den är slutförd kommer kommissionen att besluta om det behöver vidtas åtgärder och i så fall vilken typ.

Rapporterna från de två studierna finns här: http://europa.eu.int/comm/internal_market/en/indprop/patent/index.htm

En annan studie, ”Enforcing small firm’s patent rights”, har utförts på uppdrag av kommissionens generaldirektorat för näringsliv. I denna studie koncentrerar man sig särskilt på unionens farhågor att små och medelstora företag utnyttjar patent i mindre grad än vad som skulle kunna vara fallet. I studien, som baseras på en undersökning av 4 000 små och medelstora företag med patent och prototyper, fastställs att två tredjedelar av företagen hade utsatts för försök att kopiera deras patentskyddade uppfinningar. I rapporten redogörs också för företagens problem när det gäller att skydda rättigheterna, och deras inställning till de olika alternativ som finns för att få hjälp med att överkomma dessa svårigheter.

Studien finns på följande adress: http://www.cordis.lu/innovation-policy/studies/im_study3.htm

Två exempel på initiativ i medlemsstaterna för att stödja små och medelstora företag i patentförfarandet kartlades i 2003 års rapport om genomförandet av Europeiska stadgan för småföretagen (1). Förteckningen är inte uttömmande, men dessa två initiativ ansågs vara användbara och innovativa. Det första är en irländsk webbplats där man kan lämna patent- och varumärkesansökningar on-line. Det andra är ett tyskt program, ”Kunskap skapar marknader” (”Wissen schafft Märkte”), för att öka universitetens kunskap om patent och överföring av forskningsresultat.

I Europeiska stadgan för småföretagen planeras också att ge stöd till bl.a. små och medelstora företag, att stärka program som syftar till att främja teknikspridning till små företag samt öka småföretagens kapacitet att kartlägga, välja ut och anpassa tekniker.

Vad gäller stödmekanismer på gemenskapsnivå för små och medelstora företag så lanserades 1998 en hjälpcentral för immaterialrättigheter, IPR-Helpdesk, som ett pilotprojekt inom kommissionen. Projektet finansierades inom det ramprogram för forskning som drevs av kommissionens generaldirektorat för näringsliv och hade som syfte att hjälpa nuvarande och kommande deltagare i gemenskapsfinansierade forsknings- och utvecklingsprojekt med immaterialrättsliga frågor.

Sedan den 1 januari 2002 arbetar denna hjälpcentral (http://www.cordis.lu/ipr-helpdesk/en/home.html) med att hjälpa sin målgrupp, bl.a. små och medelstora företag, med immaterialrättsliga frågor, med särskild inriktning på vad som gäller för spridning och skydd inom gemenskapen samt frågor om immaterialrättigheter inom europeiska forsknings- och teknikprojekt.

Dessutom kan deltagare, särskilt små och medelstora företag, ansöka om ekonomiskt bidrag för att delta i gemenskapsfinansierade FoU-projekt inom sjätte ramprogrammet för forskning. Bidraget gäller kostnaderna för att ta patent på de uppfinningar som gjorts inom ett projekt.

I kommissionens handlingsplan för att öka investeringarna i forskning (2) finns också ett antal åtgärder som dels syftar till att utveckla europeiska riktlinjer särskilt för immaterialrättigheter vid samarbeten mellan universitet och näringsliv, dels till att öka medvetenheten inom hela unionen om immaterialrättsliga frågor och utbildningsinsatserna. Båda dessa är särskilt viktiga för små och medelstora företag.

Slutligen bör det påpekas att enligt gemenskapsramarna för statligt stöd till forskning och utveckling (3) är de driftskostnader (t.ex. skydd av immaterialrättigheter) som små och medelstora företag som får statligt stöd ådrar sig i samband med forskning och utveckling bidragsberättigande, och det stöd som ges betraktas, på vissa villkor, som förenligt med den inre marknaden.

----

(1)  KOM(2003) 21 slutlig.

(2)  KOM(2003) 226 slutlig.

(3)EGT C 45, 17.2.1996.

----

----

(2004/C 65 E/264)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2936/03

från Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE) och Alexander de Roo (Verts/ALE) till kommissionen

(6 oktober 2003)

Ämne:   Elanslutning för husvagnar

Som uppföljning till den skriftliga fråga som ställts till följd av vissa rapporter (Algemeen Dagblad, 6 och 8 september 2003) om att elinstallationerna i de flesta husvagnar inte motsvarar de europeiska säkerhetsbestämmelserna bör man även notera elanslutningarna mellan husvagn och campingplatsernas elstolpar eller elskåp. Anslutningsutrustningen för en husvagn skall motsvara europeisk standard EEG-17. Även om campingplatsens anslutningspunkt måste uppfylla bestämmelserna i den berörda medlemsstaten, skall uttaget på elstolpen i princip också ha en EEG-anslutning. Bristfällig tillämpning av bestämmelserna på detta område kan ge upphov till en stor fara för de personer som befinner sig i husvagnen.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(11 november 2003)

För tillfället omfattas säkerheten för elinstallationer i husvagnar inte av någon gemenskapsrättsakt. Elanslutning av husvagnar till campingplatsers huvudkontakt omfattas inte heller av gemenskapslagstiftningen. Husvagnars elinstallationer och deras anslutning till huvudkontakter omfattas av medlemsstaternas, mycket skiftande, nationella bestämmelser.

----

----

(2004/C 65 E/265)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2961/03

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(8 oktober 2003)

Ämne:   Anställda vid aktiebolaget MOD, administrativ enhet för organisering av gemenskapens stödram

Genom lag nr 2372/96 (Regeringsbulletin 23/2/1996) bildades ett statligt aktiebolag som fick namnet ”Enheten för organisering av förvaltningen av gemenskapens stödram” (MOD Ab). Det bestämdes först att bolaget skulle verka fram till 2003. Senare har livslängden förlängts till 2010 med möjlighet till ytterligare förlängning.

I lagen genom vilken bolaget inrättades heter det att de anställda vid aktiebolaget MOD rekryteras från den privata sektorn eller utstationeras från den statliga eller bredare offentliga sektorn (artikel 8.1) och att rekryteringen sker på basis av tidsbundna kontrakt som kan förnyas. Det konstateras också att arbetskontrakten i fråga inte kan omvandlas till kontrakt på obestämd tid (artikel 8.2). Aktiebolaget MOD har i dag ca 600 anställda och dessa kommer från den privata sektorn. De har rekryterats i etapper sedan 1996 på basis av tidsbundna kontrakt. Kontrakten förnyas vartannat år. Bolaget vägrar att ingå kollektivavtal med de anställda.

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(20 november 2003)

----

(1)EGT L 175, 10.7.1999, s. 43.

----

----

(2004/C 65 E/266)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2974/03

från Helena Torres Marques (PSE) till kommissionen

(6 oktober 2003)

Ämne:   Spaniens bristande intresse för motorvägsbygget mellan Salamanca och Portugal

Den som anländer i bil från Centraleuropa till Salamanca har inom Spanien alltid möjlighet att utnyttja vägar med fyra filer.

Från och med Salamanca har vägen endast två smala filer, vilket gör att alla tvingas köra i samma takt som lastbilarna.

Vid utfarten från Salamanca i riktning mot Portugal skyltas det stort om att en ny väg med fyra filer håller på att byggas, och att detta bygge samfinansieras med Europeiska gemenskapen. Men i själva verket förhåller det sig så att vägarbetena längs nästan halva sträckan mellan Salamanca och Ciudad Rodrigo (den sista spanska staden före den portugisiska gränsen) avancerar så långsamt att man närmast Ciudad Rodrigo endast ser jordschakt.

Från och med Ciudad Rodrigo pågår det överhuvudtaget inga arbeten, medan det vid infarten till Portugal pågår arbeten för att göra vägen fyrfilig längs hela vägsträckan ända fram till Guarda.

Kan kommissionen besvara följande frågor:

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(30 oktober 2003)

Vägavsnittet Salamanca-Fuentes de Oñoro-Vilar Formoso-A Guarda ingår i vägdelen av det transeuropeiska transportnätet (TEN-T). Det ingår också i ett av de 14 prioriterade projekten inom TEN-T, nämligen projekt nr 8, den multimodala förbindelsen Portugal-Spanien-Centraleuropa. Det bör dessutom märkas att Högnivågruppen för transeuropeiska transportnät (1), som leds av Karel Van Miert och består av företrädare för alla medlemsstater, kommit överens om 2010 som det år då arbetena på hela sträckan Lissabon-Valladolid inleds.

När det gäller den spanska riksvägen N-620 mellan den franska och den portugisiska gränsen, en del av det europeiska nätet E80, har kommissionen fått uppgifter om att sträckan från Irún ända fram till norr om Salamanca är fyrfilig motorväg. Avsnittet mellan Salamanca och Fuentes de Oñoro vid den portugisiska gränsen kommer senare att byggas om till fyrfilig väg. Avsnittet väster om Salamanca mellan Aldehuela och Martín de Yeltes har redan tagits i bruk.

För närvarande har ett stort projekt som går ut på att bygga en fyrfilig väg mellan Martín de Yeltes och Ciudad Rodrigo godkänts för bidrag från gemenskapen inom ramen för Europeiska regionala utvecklingsfonden och det operativa programmet för den spanska regionen Kastilien och León. Arbetena omfattar ett avsnitt på 32,9 km och planeras vara avslutade i oktober 2004. Avsnittet mellan Ciudad Rodrigo och Fuentes de Oñoro (ca 29 km) skall förbättras senare. Kommissionen har dessutom upplysts om att de spanska myndigheterna redan gjort upp planer för motsvarande projekt för hela sträckan mellan Salamanca och Fuentes de Oñoro.

Eftersom planeringen av arbetena faller inom de nationella och regionala myndigheternas behörighetsområde har kommissionen inga ytterligare uppgifter om tidtabellen för projektet.

----

(1)  http://europa.eu.int/comm/ten/transport/revision/hlg_en.htm.

----

----

(2004/C 65 E/267)

SKRIFTLIG FRÅGA P-2977/03

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(6 oktober 2003)

Ämne:   Höga priser och uteblivna veterinärmedicinska kontroller i Grekland

Under det senaste året har konsumentpriserna i Grekland, enligt uppgifter från de grekiska konsumentförbunden och från observationsgruppen för prissättning som verkar i anslutning till det grekiska utvecklingsministeriet, skjutit i höjden. Allt oftare anmäls även grossisthandlare (i synnerhet sådana som handlar med jordbruksprodukter) för att till låga priser köpa in jordbruksprodukter på ort och ställe för produktionen, och sedan sälja produkterna vidare till skyhöga priser. Det här leder till att de slutgiltiga priserna, som konsumenterna får betala, är både dubbelt och tredubbelt så höga som de ursprungliga.

Det är skäl att konstatera att grekernas medelinkomst per capita med ett nödrop rör sig mellan 67 och 69 procent av medelinkomsten i gemenskapen i övrigt. Det är också ett välkänt faktum att lönerna och pensionerna i Grekland hör till de allra lägsta i EU.

Utöver det här har nu en strejk bland veterinärer och andra vetenskapsidkare brutit ut i Grekland. Denna strejk medför enorma förluster för den grekiska köttmarknaden, eftersom den lagligt övervakade djurslakten i Grekland genom den avbrutits. Det här har i sin tur lett till flera anmälningar av illegal slakt (som alltså sker utan den veterinärkontroll som krävs) och till massimport av kött (främst från länder utanför EU). Ingen kan verifiera huruvida det importerade köttet genomgått vederbörlig kontroll i ursprungslandet eller inte.

Vilka direkta åtgärder kan kommissionen vidta för att få de grekiska myndigheterna att inse att de måste idka effektiv (och inte formell, som hittills varit fallet) priskontroll och att ockrarna bör bestraffas med höga böter? Känner kommissionen till den situation som råder på den grekiska köttmarknaden, där den sanitära standarden vid slakterierna i Grekland — vilket kommissionsledamot Byrne otaliga gånger har påpekat — släpar långt efter de förhållanden som råder vid slakterier i övriga EU-länder?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(4 november 2003)

Kommissionen fortsätter att övervaka hygienvillkoren på köttmarknader och i slakterier i Grekland och hänvisar parlamentsledamoten till de svar som redan avgivits i år på hans skriftliga fråga E-1709/03 (1) och de skriftliga frågorna E-691/03 från K. Hatzidakis (2) och P-558/03 från M. Papayannakis (3). Kommissionen har ingen särskild kännedom om följderna av de förhållanden som beskrivs i parlamentsledamotens skriftliga fråga. Den skriver till den berörda medlemsstaten för att infordra uppgifter och kommer att delge parlamentsledamoten resultaten.

I gemenskapens konsumentlagstiftning finns inga sätt att kontrollera priserna på de varor som utbjuds till konsumenterna. I direktiv 98/6/EG fastslås endast att den försäljnings- och jämförprismärkning, som handlarna erbjuder konsumenterna, förbättrar konsumentinformationen och underlättar prisjämförelser. Inflationsbetingade prisökningar omfattas emellertid inte av gemenskapens konsumentlagstiftning.

----

(1)EGT C 11 E, 15.1.2004, s. 217.

(2)EGT C 222 E, 18.9.2003, s. 228.

(3)EGT C 161 E, 10.7.2003, s. 226.

----

----

(2004/C 65 E/268)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2981/03

från Mihail Papayannakis (GUE/NGL) till kommissionen

(9 oktober 2003)

Ämne:   Brott mot direktiv 89/48/EEG

Vilka utbildningsbevis över studier i juridik efter avslutad gymnasiegång (vid universitet, högskola eller annan utbildningsinstans på motsvarande högre nivå) omfattande minst tre års studier anser kommissionen faller inom ramen för bestämmelserna i direktiv 89/48/EEG (1) och därför berättigar innehavaren att använda yrkesbenämningen jurist, i enlighet med ovan nämnda direktiv, även i en annan medlemsstat än den i vilken examen avlagts?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(17 november 2003)

Kommissionen har ingen förteckning över de examensbevis som ger tillgång till advokatyrket i de olika medlemsstaterna och som faller under direktiv 89/48/EEG (2). Enligt detta direktiv kan medlemsstaterna själva reglera yrken inom sitt territorium och fastställa vilken nivå och vilken typ av kvalifikationer som krävs för ett givet yrke. Så vitt kommissionen vet ger några medlemsstater sina medborgare rätt att utöva advokatyrket inte bara på grundval av en juristexamen men också på grundval av en fullgjord praktikperiod och ytterligare en examen. Information om de examensbevis som krävs i varje medlemsstat kan fås från nationella ”kontaktpunkter” för examensbevis och erkännande av yrkesbehörighet. En förteckning över dessa kontaktpunkter finns på kommissionens webbplats: http://europa.eu.int/comm/internal_market/en/qualifications/index.htm. Slutligen innehåller direktiv 98/5/EG (3) en förteckning över advokattitlar i alla medlemsstaterna. Direktivet innehåller dock ingen förteckning över de examensbevis som krävs för att få utöva advokatyrket.

----

(1)EGT L 19, 24.1.1989, s. 16.

(2)  Rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier.

(3)  Europaparlamentets och rådets direktiv 98/5/EG av den 16 februari 1998 om underlättande av stadigvarande utövande av advokatyrket i en annan medlemsstat än den i vilken auktorisationen erhölls, EGT L 77, 14.3.1998.

----

----

(2004/C 65 E/269)

SKRIFTLIG FRÅGA E-2987/03

från Erik Meijer (GUE/NGL) till kommissionen

(9 oktober 2003)

Ämne:   Bristfällig kontroll av högsta tillåtna restmängder (MRL) av giftiga ämnen och kombinationer av giftiga ämnen i nektariner och druvor från EU-länder

Källa: Den nederländska tidningen ”De Volkskrant” av den 24 september 2003.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(19 november 2003)

Kommissionen känner inte till den forskning som omnämns av parlamentsledamoten.

I den riskbedömning som görs när högsta tillåtna restmängder fastställs och när resultaten utvärderas inom systemet för tidig varning för livsmedel gör kommissionen en åtskillnad mellan frukt som äts med skal och frukt som äts utan skal.

I den av gemenskapen samordnade rapporten om bekämpningsmedelsrester, som finns på kommissionens webbplats, varierar procentandelen av överskridanden av högsta tillåtna restmängder mellan 2 och 5 %. Det finns inga avgörande tecken på att en otillåten användning av växtskyddsprodukter ökar vare sig inom eller utom gemenskapen.

Resultaten i den senaste av gemenskapen samordnade rapporten för år 2001 visar ett medeltal av 3,9 % överträdelser fördelade mellan 1,3 och 9,1 % i olika medlemsstater.

Det bör observeras att värdet för högsta tillåtna restmängder inte är ett toxikologiskt gränsvärde och att ett överskridande av dessa värden inte oundgängligen är en fråga om livsmedelsäkerhet. Värden för högsta tillåtna restmängder fastställs med utgångspunkt i (i) belägg för att en tillåten användning av en växtskyddsprodukt leder till en restmängd i den skördade produkten och (ii) att förekomsten av denna restmängd inte medför en risk för konsumenten. I de flesta fall ligger högsta tillåtna restmängder på en nivå betydligt under en nivå som ger anledning till oro. När ett överskridande av de högsta tillåtna restmängderna anmäls inom systemet för tidig varning görs en riskbedömning. Om en överhängande risk för konsumenten konstateras utfärdas en anmälan om fara. Kommissionen inriktar sig vid sina inspektioner i medlemsstaterna genom Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor systematiskt på frågor om anmälningar.

I kommissionens förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i produkter av vegetabiliskt och animaliskt ursprung (1) ingår dessutom förslag att utöka övervaknings- och kontrollåtgärderna i medlemsstaterna.

----

(1)  KOM(2003) 117 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/270)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3000/03

från Geneviève Fraisse (GUE/NGL) till kommissionen

(14 oktober 2003)

Ämne:   Uppföljning av resolutionen om kvinnor och idrott som antogs av Europaparlamentet den 5 juni 2003

Den 15 september 2003, under världsmästerskapen i damfotboll, meddelades att de amerikanska mästerskapen i damfotboll ställts in. Trots att tydliga framsteg gjorts på området bör damidrotten i allmänhet stödjas, oberoende av om den utövas i skolan, på fritiden eller på elitnivå.

På mitt initiativ antog Europaparlamentet i juni 2003 en resolution om kvinnor och idrott (P5_TA(2003)0269). I denna resolution, som omfattar 46 förslagspunkter, uppmanas Europeiska unionen, medlemsstaterna och idrottsrörelsen att på sina politiska agendor föra upp frågan om jämställdhet mellan kvinnor och män i samband med idrottsutövning. För närvarande har kommissionen inte vidtagit några åtgärder som gensvar på Europaparlamentets resolution.

I artikel 16 i förslaget till en europeisk konstitution talas om en framtida rättslig grund för stödåtgärder inom idrottssektorn. Syftet med denna rättsliga grund är att främja idrottens europeiska dimension och framför allt dess sociala och pedagogiska funktion (artikel III-182).

Vilka åtgärder avser Viviane Reding, kommissionsledamot med ansvar för idrott, vidta till följd av Europaparlamentets resolution om kvinnor och idrott? Kommer Europeiska kommissionen att utnyttja den nya rättsliga ramen för idrott för att uppfylla de krav som framförs i resolutionen och för att genomföra den undersökning om kvinnors situation inom idrotten i Europa som föreslogs vid idrottsministrarnas sammanträde den 12 november 2001?

Hur ämnar kommissionen och i synnerhet generaldirektoratet för utbildning och kultur gå till väga för att främja damidrotten och göra medlemsstaterna uppmärksamma på denna politiska fråga (genom program och/eller gemenskapsåtgärder, meddelanden, vitbok ...)?

Kommer Europeiska unionen att utnyttja det faktum att 2004 års olympiska spel hålls i Europa för att ge uttryck för sin vision om idrott och kommer unionen att, med samma starka engagemang som i kampen mot dopning, arbeta för jämställdhet mellan könen i samband med tillgång till och utövande av idrott?

Svar från Viviane Reding på kommissionens vägnar

(30 oktober 2003)

Kommissionen är medveten om att det är viktigt att främja idrott bland kvinnor och att ge kvinnor och män lika möjligheter att utöva vilken idrott de vill. Den inser att mycket återstår att göra innan damidrotten får det utrymme den förtjänar. Därför välkomnade kommissionen resolutionen om kvinnor och idrott (1) som antogs på parlamentsledamotens initiativ.

De flesta förslagen i resolutionen har dock kommissionen för närvarande inte befogenhet att genomföra enligt EG-fördraget. Förslagen är snarare avsedda för medlemsstaterna och idrottsföreningarna. Precis som ledamoten säger så är idrotten ett av de områden där EU enligt utkastet till konstitution för Europa skall ”ha befogenhet att vidta åtgärder för att stödja, samordna eller komplettera medlemsstaternas åtgärder, dock utan att ersätta deras befogenhet på dessa områden” (2).

Om idrotten kan förankras i EG-fördraget genom ett beslut under regeringskonferensen skulle förslagen för att främja damidrotten kunna fungera som underlag för en eventuell gemenskapsåtgärd inom idrotten.

När det gäller genomförandet av en undersökning anser kommissionen att det redan finns tillräckligt med information om denna fråga och att ytterligare en undersökning förmodligen inte skulle ge några nya uppslag. Däremot finansierar kommissionen under 2003 och 2004 fyra undersökningar om utbildning och idrott, där damidrotten kommer att beaktas. För att främja idrottens värderingar har 2004 utropats till Europeiska året för utbildning genom idrott. Ledamotens överväganden finns med bland de mål som ställs upp för året och under hela året kommer olika satsningar att genomföras som skall främja idrottens pedagogiska aspekter.

De problem som ledamoten tar upp kommer således att behandlas utförligt under 2004, bland annat genom de fyra undersökningarna.

----

(1)  P5_TA(2003)0269.

(2)  CONV 850/03, 18.7.2003.

----

----

(2004/C 65 E/271)

SKRIFTLIG FRÅGA P-3009/03

från Arlene McCarthy (PSE) till kommissionen

(8 oktober 2003)

Ämne:   Fyrverkerier

I hela Europa skadas människor, förstörs egendom, skräms djur och slösas det bort pengar på utryckningstjänster till följd av farliga fyrverkerier. Detta skulle kunna undvikas helt.

Det finns ingen särskild gemenskapslagstiftning om säker användning av fyrverkerier. Fyrverkerier är uttryckligen undantagna från tillämpningsområdet för direktiv 93/15/EEG (1) av den 5 april 1993 om harmonisering av bestämmelserna om utsläppande på marknaden och övervakning av explosiva varor för civilt bruk. Kommissionen är ännu inte övertygad om att ett gemenskapsdirektiv om utsläppande på marknaden och användning av fyrverkerier skulle vara en bättre lösning för att förebygga olyckor än lokala bestämmelser.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(31 oktober 2003)

Ett förslag till EU-rättsakt om harmoniserade bestämmelser för godkännande och kategorisering av fyrverkerier, som kommissionen ska ta ställning till, håller för närvarande på att utarbetas. Harmoniserade bestämmelser skulle ge ett högt konsumentskydd och garantera att endast godkända fyrverkerier släpps ut på marknaden i EU. Den förslagna rättsakten skulle innehålla viktiga säkerhetskrav som fyrverkerierna måste uppfylla. Detta skulle leda till att Europeiska standardiseringskommittén kunde utveckla harmoniserade säkerhetsnormer för fyrverkerier.

Kommissionen är inte övertygad om att EU borde vidta åtgärder för att begränsa försäljningen av fyrverkerier till licensinnehavare. Den föreslagna rättsakten skulle emellertid dela in fyrverkerier i olika kategorier, och vissa kategorier skulle endast få användas av yrkesmänniskor. Åtgärder av detta slag vore lämpliga för att säkerställa ett högt konsumentskydd.

De lokala traditionerna när det gäller konsumenters användning av fyrverkerier varierar i EU. Skillnaderna gäller bland annat de tidpunkter under året när fyrverkerierna är mest efterfrågade och deras egenskaper (visuella effekter och ljudeffekter). Följaktligen skulle det i den planerade rättsakten föreskrivas att medlemsstaterna borde anta sådana bestämmelser som är nödvändiga med tanke på användning av EU-godkända fyrverkerier i överensstämmelse med de lokala traditionerna.

EG-fördragets bestämmelser och principer om den inre marknaden gäller tillsvidare, och följaktligen bedöms nationella åtgärder som kan föranleda begränsningar av handeln med sådana varor inom gemenskapen mot bakgrund av artiklarna 28-30 i fördraget.

Kontrollen av illegal import av fyrverkerier till EU är en fråga som måste lösas av medlemsstaterna. Antagandet av harmoniserad EU-lagstiftning om fyrverkerier skulle betyda att importerade fyrverkerier skulle omfattas av samma bestämmelser som fyrverkerier med ursprung i EU.

----

(1)EGT L 121, 15.5.1993, s. 20.

(2)EGT C 187, 16.6.1998, s. 116.

(3)EGT L 228, 11.8.1992, s. 24.

----

----

(2004/C 65 E/272)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3016/03

från Ilda Figueiredo (GUE/NGL) till kommissionen

(14 oktober 2003)

Ämne:   Europeiska handikappåret

Europeiska handikappåret är snart slut. Samtidigt ökar kritiken från de organisationer som företräder funktionshindrade, till exempel portugisiska organisationer såsom CNOD, mot bristen på stöd och ekonomiska resurser både på nationell nivå och på EU-nivå, vilket hindrar organisationerna från att delta i olika aktiviteter som berör de funktionshindrade.

Ett av de centrala önskemålen är att man skall utarbeta ett förslag till direktiv, i enlighet med artikel 13 i fördraget, för att bekämpa diskriminering grundad på funktionshinder. Detta var även något som angavs i mitt betänkande om genomförandet av den socialpolitiska agendan (A5-0247/2003) vilket antogs av Europaparlamentet den 3 september 2003.

Kan kommissionen informera mig om vilken verksamhet och vilka åtgärder som planeras för att besvara ovan angivna önskemål?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(20 november 2003)

I artikel 2 i rådets beslut 2001/903/EG av den 3 december 2001 om Europeiska handikappåret 2003 (1) fastställs målen för Europeiska handikappåret. De är bl.a. att öka medvetenheten, främja erfarenhetsutbyte och stärka samarbetet mellan de berörda parterna. I artikel 11 fastställs det att budgeten för handikappåret ska uppgå till 12 miljoner euro.

Man kan redan konstatera att handikappåret i hög grad har lyckats nå sina mål. Icke-statliga organisationers och andra intressenters engagemang har kommit till uttryck i de tusentals aktiviteter som genomförts under 2003. En konsekvens av det stora intresset för handikappåret är att det inte har varit möjligt att stödja alla aktiviteter inom de ekonomiska ramarna.

Europeiska handikappåret är inte ett mål i sig. Både kommissionen och medlemsstaterna kommer att se till att handikappåret följs upp på rätt sätt. Portugal t.ex. tänker lägga fram en ny grundläggande och allmän lag om funktionshinder och kronisk sjukdom, en lag om icke-statliga organisationer som företräder funktionshindrade och kroniskt sjuka samt en nationell handlingsplan för att främja tillgänglighet (2004-2011).

Kommissionen har utfärdat ett meddelande om uppföljningen av Europeiska handikappåret där man presenterar en rullande flerårig handlingsplan som löper fram till 2010. Målet med handlingsplanen är att få handikappfrågor att ingå som en självklar del i all berörd EU-politik samt att utforma konkreta åtgärder på avgörande områden som kan förbättra integrationen av funktionshindrade. Tre övergripande mål är mycket viktiga för den föreslagna strategin: fullständig tillämpning av rådets direktiv 2000/78/EG (2), integrering av handikapperspektivet i all EU-politik samt förbättrad tillgänglighet för alla.

Beträffande ett handikappdirektiv på basis av artikel 13 anser kommissionen — vilket också framgår av svaret på skriftlig fråga E-2112/2003 från parlamentsledamot de Rossa (3) — att det för närvarande är viktigast att se till att den befintliga gemenskapslagstiftningen (direktiv 2000/78/EG) införlivas fullt ut i nationell lagstiftning.

När det gäller framtiden för EU:s antidiskrimineringspolitik tänker kommissionen inleda ett offentligt samråd (grönbok) under våren 2004 om en framtida strategi för att bekämpa diskriminering. Dokumentet kommer att innehålla en redogörelse för vilka framsteg som gjorts inom EU:s politik mot diskriminering samt väcka frågor om den framtida utvecklingen av politiken. De nya utmaningar som EU:s utvidgning för med sig kommer också att behandlas, och man kommer att staka ut vägen för EU:s jämlikhetsarbete under de kommande fem åren eller ännu längre.

----

(1)EGT L 335, 19.12.2001.

(2)  Rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling, EGT L 303, 2.12.2000.

(3)EGT C 11 E, 15.1.2004, s. 248.

----

----

(2004/C 65 E/273)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3027/03

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(17 oktober 2003)

Ämne:   Diskriminering av anställda vid OTE

Det finns företag som diskriminerar sina anställda genom att ställa upp en åldersgräns för rekrytering. Ett av dessa företag är OTE, organisationen för telekommunikationer i Grekland. När OTE meddelar om rekrytering av personal, av vilken man kräver erfarenhet av arbete som telefonist och åt vilken man erbjuder tidsbundna arbetsavtal, ställs åldersgränsen vid 30 eller 26 år. Det här leder till att många som redan varit anställda vid företaget i tiotals år, av vilka flertalet är kvinnor (95 procent av telefonisterna är kvinnor), utestängs från ansökningsförfarandet. De ges med andra ord inte möjlighet att fortsätta arbeta och får inte utnyttja sin erfarenhet, eftersom deras kontrakt inte kan förnyas, eftersom de kommit upp i en viss ålder.

Denna praxis strider mot artikel 5.1 i direktiv 97/81/EG (1), eftersom den ställer upp hinder för arbetstillfällen som är att betrakta som deltidsarbete. Den strider även mot direktiv 76/207/EEG (2) om tillämpningen av principen om likabehandling av kvinnor och män, till vilket även EG-domstolens beslut i mål C-77/2002 hänvisar genom ordalydelsen om att ”väsentligt fler kvinnor än män arbetar deltid och av den anledningen utesluts från möjligheten att arbeta deltid på grund av ålder enligt nämnda bestämmelse”.

Jag vill fråga kommissionen om det är fråga om diskriminering då man i samband med utlysande av lediga tjänster åberopar en bestämmelse som denna om åldersgräns, en bestämmelse som vid första anblick förefaller neutral men som diskriminerar dem som redan är anställda och vill förnya sina kontrakt?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(20 november 2003)

Parlamentsledamoten frågar kommissionen om de åldersgränser vid rekrytering som organisationen för telekommunikationer i Grekland tillämpar innebär indirekt könsdiskriminering eftersom det huvudsakligen drabbar kvinnor.

I artiklarna 2.1 och 3.1 i direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor, förbjuds direkt och indirekt könsdiskriminering. I enlighet med definitionen av indirekt diskriminering i rådets direktiv 97/80/EG av den 15 december 1997 om bevisbörda vid mål om könsdiskriminering och domstolens rättspraxis, är det fråga om indirekt diskriminering när en skenbart neutral bestämmelse eller ett skenbart neutralt kriterium eller förfaringssätt missgynnar en väsentligt större andel personer av det ena könet, såvida inte bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet är lämplig (t) och nödvändig (t) och kan motiveras med objektiva faktorer som inte har samband med personernas kön.

Parlamentsledamoten bör också notera att rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling (3) skall införlivas av medlemsstaterna senast den 2 december 2003. I detta direktiv förbjuds diskriminering på arbetsmarknaden på grund av religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. I artikel 6 i direktivet föreskrivs dock att särbehandling på grund av ålder inte skall klassas som olaglig diskriminering om särbehandlingen på ett objektivt och rimligt sätt kan motiveras av ett berättigat mål, som t.ex. arbetsmarknadspolitik, inom ramen för nationell rätt.

Tidsfristen för att genomföra direktiv 2000/78/EG har ännu inte gått ut och Grekland har ännu inte anmält sina genomförandebestämmelser till kommissionen. När kommissionen fått dessa kommer den att undersöka huruvida de överensstämmer med direktivet, och särskilt om den praxis som parlamentsledamoten nämner i sin fråga kan vara berättigad med tanke på det undantag som anges i artikel 6 i direktivet.

Eftersom organisationen för telekommunikationer i Grekland är ett offentligt organ kommer kommissionen under tiden att kontakta de grekiska myndigheterna för att få ytterligare uppgifter om den praxis som parlamentsledamoten nämner, för att kunna fastställa om den utgör indirekt diskriminering av kvinnor. Kommissionen kommer att kontakta parlamentsledamoten så snart den fått de nödvändiga upplysningarna.

----

(1)EGT L 14, 20.1.1998, s. 9.

(2)EGT L 39, 14.2.1976, s. 40.

(3)EGT L 303, 2.12.2000.

----

----

(2004/C 65 E/274)

SKRIFTLIG FRÅGA P-3033/03

från Marianne Thyssen (PPE-DE) till kommissionen

(8 oktober 2003)

Ämne:   Strukturfonderna — Mål 2-området — provinsen Limburg i Belgien

Den 1 oktober 2003 offentliggjorde biltillverkaren Ford sina planer på att omorganisera sitt europeiska produktionsnät. Produktionen i Fords bilfabrik i Genk (som ligger i provinsen Limburg i Belgien) skall på kort tid skäras ned kraftigt, vilket kommer att få dramatiska sociala följder. Tre tusen anställda på Ford förlorar sina jobb. Även bland underleverantörerna hotas flera tusen arbetstillfällen. Detta är ännu ett hårt slag mot Limburgs ekonomi och sociala bärkraft.

Kommissionen har tidigare utsett Limburg till Mål 2-stödområde (tre prioriterade områden och nio åtgärder) och godkände ett utvecklingsprogram för provinsen (åren 2000-2006) på 240 miljoner euro. Åtgärder och projekt skall förverkligas genom ekonomiskt stöd från Europeiska fonden för regional utveckling och Europeiska socialfonden.

Jag skulle gärna vilja att kommissionen angav vilka möjligheter som finns att erhålla ytterligare medel för att snabbt komma till rätta med provinsen Limburgs strukturella, ekonomiska och sociala problem. Har kommissionen fått någon förfrågan om detta från den flamländska regeringen? Avser kommissionen att själv att ta initiativ i frågan?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(3 november 2003)

Den 28 juni 2001 godkände kommissionen det samlade programdokumentet rörande provinsen Limburg inom ramen för Mål 2 för perioden 2000-2006 med ett sammanlagt kostnadsbelopp på 240 482 000 euro. Kommunen Genk omfattas av detta program.

De europeiska strukturfonderna skall stå för 92 696 000 euro, dvs. 38 % av de sammanlagda utgifterna för programmet.

Som ett exempel kan nämnas att programmets första prioritering (initiativ till förmån för ekonomin och sysselsättningen) motsvarar mer än 50 % av de sammanlagda utgifterna. Denna prioritering verkar redan nu vara ett svar på problemen med omstruktureringen av regionen. I enlighet med subsidiaritetsprincipen faller det dock inom den för programmet behöriga förvaltningsmyndighetens ansvar (vilket i fallet i fråga är det flamländska ministeriet) att med hänsyn till åtgärdernas ordalydelse och tillgängliga budgetmedel välja ut vilka projekt det önskar godkänna.

Det bör dessutom erinras om att regionen också kan disponera en del av Europeiska socialfondens medel, som beviljats inom ramen för Mål 3-programmet för regionen Flandern. Detta program är framför allt inriktat på åtgärder för att hjälpa arbetssökande att återgå till arbetslivet samt åtgärder för utbildning av arbetssökande och arbetare. Tilldelningen av medel från Europeiska socialfonden inom denna ram uppgår till 376,2 miljoner euro av en sammanlagd budget på 894 miljoner euro för perioden 2000-2006.

När det gäller möjligheten att frigöra ytterligare europeiska budgetresurser bör det noteras att det finns en resultatreserv som motsvarar 4 % av de åtagandebemyndiganden som fastställts i varje nationell fördelning. Reserven tilldelas programmen på grundval av en utvärdering av resultaten av de olika program som omfattar territoriet i fråga på grundval av nyckeltal avseende effektivitet, förvaltning och budgetgenomförande.

----

----

(2004/C 65 E/275)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3034/03

från Marianne Thyssen (PPE-DE) till kommissionen

(17 oktober 2003)

Ämne:   Giltighetstiden för patent för datorrelaterade uppfinningar

Vid plenarsammanträdet den 24 september röstade Europaparlamentet vid den första behandlingen om ett förslag till direktiv om patenterbarhet för datorrelaterade uppfinningar.

Enligt artikel 8 b i detta förslag, efter parlamentets ändringar, skall kommissionen lämna en rapport till parlamentet och rådet om huruvida reglerna för patentets giltighetstid och för bedömning av patenterbarhet, närmare bestämt nyhet, uppfinningshöjd och lämpligt skyddsomfång för kraven, är ändamålsenliga.

Kan kommissionen meddela om den anser att den traditionella giltighetstiden för ett patent (20 år) verkligen är lämpad för mjukvarurelaterade uppfinningar? Anser inte kommissionen att det vore önskvärt att förkorta standardgiltighetstiden för sådana högteknologiska uppfinningar? Tror inte kommissionen att ett sådant beslut skulle kunna främja konkurrensen på den europeiska marknaden för mjukvarurelaterade uppfinningar?

Svar från Fritz Bolkestein på kommissionens vägnar

(18 november 2003)

Det är en sedan länge etablerad princip inom patenrätten att skyddstiden är den samma för alla uppfinningar inom samtliga tekniska områden. Denna princip har förankrats som ett strängt juridiskt krav på internationell nivå när det gäller de handelsrelaterade aspekterna av immateriella rättigheter (TRIPS). Det enda undantag som i dag görs från denna regel är beviljande av en förlängd skyddstid för vissa produkter som är föremål för långvariga rättsliga godkännandeförfaranden och vars skyddstid på marknaden i praktiken annars skulle bli alltför kort.

Kommissionen är medveten om att det finns de som anser att standardtiden för skydd på tjugo år inte är lämplig inom samtliga tekniska områden. Som svar på ändringsförlagen vid första behandlingen av ärendet har kommissionen därför gått med på att låta utreda frågan. I en sådan utredning kommer naturligtvis hänsyn att tas till behovet av att främja uppfinnande och konkurrens. Sannolikt är att en förändring på det här området skulle medföra avsevärda rättsliga och tekniska svårigheter. Inte minst är det praktiskt svårt att skapa en avgränsning, som är tillräckligt precis och vattentät i rättsligt avseende, av de olika delar av området för vilka olika skyddstider skall tillämpas. Även om det skulle anses att en sådan förändring är önskvärd och möjlig, skulle ärendet för övrigt inte utgöra en politisk målsättning att uppnå i samband med internationella förhandlingar.

----

----

(2004/C 65 E/276)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3040/03

från Jo Leinen (PSE) till kommissionen

(17 oktober 2003)

Ämne:   Tillämpning av direktiv 2000/35/EG (betalningsfrister) på betalningar för projekt inom ramen för Europeiska utvecklingsfonden

Är det riktigt att direktiv 2000/35/EG (1), som skulle införlivas i medlemsstaternas lagstiftning före den 8 augusti 2002 och där det fastställs en tidsfrist på 30 dagar för betalning av fakturor, också gäller för betalningar mellan EU-organ (såsom Europeiska utvecklingsfonden) och deras avtalsparter?

En medarbetare i EUF-administrationen svarade oss i mars 2003 att hon inte kände till direktivet och att tidsfristen på 90 dagar liksom tidigare skulle gälla för EUF:s betalningar. Vad avser Europeiska kommissionen att göra för att undvika intrycket att unionen utfärdar regler som dess egna organ inte känner sig bundna av?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(20 november 2003)

I kommissionens direktiv 2000/35/EG av den 29 juni 2000 om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner, föreskrivs inte att betalningsfristerna skall harmoniseras till 30 dagar. Avtalsparterna får fritt besluta om betalningsfrister. I artikel 3.1 föreskrivs att ränta skall betalas från dagen efter den förfallodag eller den betalningsperiod som fastställs i avtalet. Om förfallodagen eller betalningsperioden inte fastställs i avtalet skall ränta automatiskt betalas 30 dagar efter den dag då gäldenären mottog fakturan eller efter dagen för mottagande av varorna eller tjänsten.

Direktivet reglerar samtliga handelstransaktioner, även dem mellan företag och offentliga myndigheter. Beteckningen offentliga myndigheter används här enligt definitionen i direktiven 92/50/EEG, 93/36/EEG, 93/37/EEG och 93/38/EEG om offentlig upphandling (2). Kommissionen har förbundit sig att tillämpa villkoren i direktiv 2000/35/EG (3) på de egna upphandlingsförfarandena i enlighet med genomförandebestämmelserna till budgetförordningen för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (4).

I artikel 106 i genomförandebestämmelserna föreskrivs att de utestående beloppen skall betalas inom 45 kalenderdagar från den dag då en godkänd begäran om betalning registrerades av den behöriga avdelningen hos utanordnaren. Betalningsfristen skall vara 30 kalenderdagar om det gäller betalningar som rör kontrakt om leverans av varor eller tjänster, såvida inget annat anges i kontraktet i fråga.

Genomförandebestämmelserna är emellertid endast tillämpliga på den allmänna budgeten. Europeiska utvecklingsfonden (EUF) ingår inte i budgeten, utan organiseras och finansieras mellanstatligt. Den har en egen särskild budgetförordning som antogs den 27 mars 2003 för den nionde Europeiska utvecklingsfonden (5). EUF:s budgetförordning skall följa gemenskapens åligganden inom ramen för partnerskapsavtalet med länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, som undertecknades den 23 juni 2000 i Cotonou (Benin) (6).

I artikel 37.6 i bilaga IV till avtalet föreskrivs att kontroll-, godkännande- och utbetalningsförfarandena skall vara slutförda inom 90 dagar från den dag beloppet förfaller till betalning.

Enligt Cotonouavtalet är den ekonomiska förvaltningen decentraliserad till myndigheterna i EUF-länderna. Deras nationella utanordnare förvaltar EUF-programmen. Enligt ovannämnda artikel 37.6 skall den nationella utanordnaren inom 45 dagar utfärda betalningsbemyndigandet och överlämna det till chefen för kommissionens delegation med ansvar för landet. Kommissionen skall därefter, inom den övergripande 90-dagarsfristen, slutföra sina interna förfaranden och verkställa utbetalningen inom 45 dagar.

Denna bestämmelse fördes över från Cotonouavtalet till artikel 67 i EUF:s budgetförordning.

----

(1)EGT L 200, 8.8.2000, s. 35.

(2)  Rådets direktiv 92/50/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster, EGT L 209, 24.7.1992. Rådets direktiv 93/36/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor, EGT L 199, 9.8.1993. Rådets direktiv 93/37/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor, EGT L 199, 9.8.1993. Rådets direktiv 93/38/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna, EGT L 199, 9.8.1993.

(3)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/35/EG av den 29 juni 2000 om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner, EGT L 200, 8.8.2000. Kommissionens förordning (EG, Euratom) nr 2342/2002 av den 23 december 2002 om genomförandebestämmelser för rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget.

(4)EGT L 357, 31.12.2002.

(5)EGT L 83, 1.4.2003.

(6)EGT L 317, 15.12.2000.

----

----

(2004/C 65 E/277)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3041/03

från Stavros Xarchakos (PPE-DE) till kommissionen

(17 oktober 2003)

Ämne:   Grekiska ambulanser med allvarliga brister

I det grekiska parlamentet har partiet Ny demokrati upprepade gånger påtalat problemen i anslutning till ambulanserna som det nationella centrumet för första hjälp (EKAB) tillhandahåller, om föreskrifter som måste följas, insyn i valet av de fordon som köps in och den nödvändiga utrustning som ambulanserna måste vara försedda med för att klara av sina svåra uppdrag.

De anställda vid EKAB har fler gånger påpekat att flera av ambulanserna till exempel inte är försedda med en bärbar andningsmaskin (avsedd för primär syretillförsel av skadade) och även saknar en annan oumbärlig teknisk apparat, en så kallad defibrillator, som avger en elektrochock för att omedelbart stanna hjärtrusningen hos infarktpatienter och som måste finnas i varje ambulans.

Partiet Ny demokrati har upprepade gånger påpekat (genom Nikitas Kaklamanis, ansvarig för samordningen av sociala frågor och före detta ledamot av Europaparlamentet) vikten av öppenhet i samband med val och inköp av ambulanser (inom ramen för gemenskapens andra och tredje stödram).

Kan Europeiska kommissionen upplysa mig om vilka exakta belopp som EU ställt till förfogande från och med 1994 fram till dags dato, och genom vilka operativa program (inom gemenskapens stödram eller via gemenskapsinitiativ), för införskaffande av ambulanser och andra rörliga enheter för larm- och räddningstjänster på hälsoområdet? Är kommissionen medveten om de brister beträffande ambulansernas utrustning som nämns ovan? Hur ställer sig kommissionen till klagomålen från de anställda vid EKAB om att det i en stad som Aten (med 5 miljoner invånare) endast finns 72 ambulanser, vilket ger en ambulans per 70 000 invånare och bland annat manifesterar sig som vid det tillfälle nyligen (den 30 september 2003) då en förolyckad motorcykelförare blev liggande som en hög på gatan i två timmar i väntan på ambulans?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Barnier

(11 november 2003)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.

----

----

(2004/C 65 E/278)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3047/03

från Elspeth Attwooll (ELDR), Heinz Kindermann (PSE), John McCartin (PPE-DE) och Willi Görlach (PSE) till kommissionen

(17 oktober 2003)

Ämne:   Fritidsfiske och statistik över turism

Kommissionen och rådet är medvetna om att man behöver förbättra det gemensamma statistiska underlaget när det gäller turism. En gemensam kunskapsbas är en förutsättning för att kunna göra jämförelser, utbyta åsikter, skaffa sig kunskap och lösa strategiska problem inom turistnäringen. Det finns också ett behov av att ta fram statistiskt giltiga och jämförbara uppgifter om turism. Ett gemensamt mål är att börja tillämpa nationella satelliträkenskaper för turismen i medlemsstaterna. Fritidsfiske (fisketurism) är en viktig del i den europeiska turistnäringen.

Kommer kommissionen att se till att fritidsfisket mäts och att uppgifterna för fritidsfisket anges separat inom den övergripande statistiken över turism?

Svar från Pedro Solbes Mira på kommissionens vägnar

(18 november 2003)

Kommissionen vill fästa uppmärksamheten vid den befintliga statistiklagstiftningens (direktiv 95/57/EG) (1) användbarhet för framställning av internationellt jämförbar statistik inom turismområdet. Dess genomförande i medlemsstaterna har lett till bestående framsteg i tillgången till giltiga och jämförbara uppgifter om turism. Dessa uppgifter offentliggörs regelbundet av kommissionen. När det gäller anslutningsländerna har stora framsteg gjorts varför de efter anslutningen till unionen den 1 maj 2004 kommer att kunna hålla samma informationsnivå som nuvarande medlemsstater.

I ovannämnda direktiv har redan många uppdelningar av uppgifterna krävts såsom efter nationalitet, vistelsens varaktighet eller huvudsakligt transportsätt. Ingen uppdelning har krävts när det gäller semesterslag. Det är följaktligen inte möjligt att urskilja fritidsfiske (eller något annat semesterslag) i turismstatistiken. För att begränsa svarsbördan har inte införandet av ytterligare uppdelningar planerats.

----

(1)  Rådets direktiv 95/57/EG av den 23 november 1995 om insamling av statistisk information rörande turism, EGT L 291, 6.12.1995.

----

----

(2004/C 65 E/279)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3063/03

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(17 oktober 2003)

Ämne:   Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/83/EG av den 6 november 2001 om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel

Det är vetenskapligt bevisat att läkemedel fungerar olika på kvinnor och män. Trots det är kvinnor underrepresenterade i kliniska studier och resultaten anges inte systematiskt per kön.

Nordrhein-Westfalens undersökningskommitté för jämställdhet inom hälso- och sjukvården har lagt fram förslag om en jämställd tillämpning av direktiv 2001/83/EG (1). Kommittén anser att det är nödvändigt att ändra direktivet så att forskningen även omfattar kvinnor.

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(19 november 2003)

Bilaga I till direktiv 2001/83/EG, ändrat genom kommissionens direktiv 2003/63/EG av den 25 juni 2003 (2), innehåller de analytiska, farmakologisk-toxikologiska och kliniska standarder och protokoll som avser prövning av läkemedel i samband med godkännande för försäljning.

I del I punkt 5.2 f i denna bilaga föreskrivs det att de kliniska iakttagelserna ska sammanfattas för varje prövning med uppgift om:

Den allmänna regeln enligt direktiv 2001/83/EG är därför att ett lämpligt syfte med undersökningen ska väljas och den kliniska prövningen genomföras på ett sådant sätt att resultaten av undersökningen, inkl. den statistiska bedömningen, ger en positiv effekt på den indikation som stöder ett godkännande för försäljning av läkemedlet utan könsspecifik begränsning.

Undantag från denna allmänna regel godtas bara om godkännandet för försäljning gäller läkemedel med könsspecifika indikationer.

----

(1)EGT L 311, 28.11.2001, s. 67.

(2)EGT L 159, 27.6.2003.

----

----

(2004/C 65 E/280)

SKRIFTLIG FRÅGA P-3078/03

från Bart Staes (Verts/ALE) till kommissionen

(14 oktober 2003)

Ämne:   EU-norm EN-1078

Två flamländska professorer vid det katolska universitetet i Louvain har genomfört en undersökning av 86 cykelolyckor och funnit att när en cyklist faller gör det liten eller ingen skillnad alls om han eller hon bär cykelhjälm eller inte. I undersökningen förordar de att cykelhjälmar skall utformas på ett helt nytt sätt.

Forskarna medger att det är säkrare att bära hjälm när man cyklar. De menar dock att dagens cykelhjälmar inte hindrar de vibrationer i skallbenet som kan orsakas av ett fall från cykel och att de inte ger fullt skydd av tinningarna.

Cykelhjälmar skall uppfylla EU-norm EN-1078. De två forskarna beskriver denna norm som alltför vag och att den inte baseras på tillförlitliga vetenskapliga fakta, vilket innebär att hjälmarna inte uppfyller det syftet som de utformats för.

Känner kommissionen till de två Louvain-professorernas undersökning?

Delar kommissionen deras slutsats att EU-norm EN-1078 är alltför vag och inte baseras på tillförlitliga vetenskapliga fakta? Om så inte är fallet, vilka argument har kommissionen för sin hållning?

Är kommissionen beredd att frigöra medel för att finansiera forskning att få igång produktion av säkrast, bekvämast och billigast möjliga cykelhjälmar? Om inte, varför inte?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(11 november 2003)

Standarden EN-1078 utarbetades av Europeiska standardiseringsorganisationen (CEN), vilket innebär att en grupp internationella experter utvecklade den med hjälp av den främsta tekniken och att den röstades igenom av CEN:s undertecknare efter vederbörlig kontroll.

Kommissionen publicerade beteckningen på denna standard i enlighet med artikel 5.4 i rådets direktiv 89/686/EEG av den 21 december 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om personlig skyddsutrustning (1). På så sätt accepterades standarden som ett stöd för tillämpningen av det direktivet, eftersom den direkt behandlade de väsentliga hälso- och säkerhetskraven i bilaga II.

Så här långt har ingen av medlemsstaternas representanter framfört undersökningsresultat som ifrågasätter standardens skyddsverkan. Dessa representanter träffar kommission två gånger om året i två olika grupper: en expertgrupp för personlig skyddsutrustning och en grupp för administrativt samarbete när det gäller marknadsövervakning. Kommissionens ansvariga för det ovan nämnda direktivet känner inte till den studie som parlamentsledamoten hänvisar till.

Kommissionen vill också betona sitt intresse av att informeras om undersökningsresultat som visar att en standard inte är tillräcklig, och som därför utsätter de europeiska medborgarna för potentiella säkerhets-och hälsorisker.

Kommissionen kommer att lägga till denna fråga på dagordningen för nästa möte mellan medlemsstaternas myndigheter för marknadsövervakning i december 2003 i syfte att undersöka problemets europeiska dimensionen.

Kommissionen kommer även att diskutera frågan med CEN för att utreda behovet av åtgärder. Frågan skulle kunna hanteras inom den regelbundna översynen av standarder som organiseras av CEN. Alternativt skulle den kunna inkluderas i kommissionens uppdrag till CEN inom ramen för det europeiska standardiseringsarbetet, som till stor del finansieras av kommissionen.

----

(1)EGT L 399, 30.12.1989.

----

----

(2004/C 65 E/281)

SKRIFTLIG FRÅGA P-3093/03

från Harald Ettl (PSE) till kommissionen

(14 oktober 2003)

Ämne:   Uppförandet av paraquat på positivlistan i direktiv 91/414/EG

Vid sammanträdet i Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa som hölls den 2 och 3 oktober 2003 beslutade man att föra upp växtbekämpningsmedlet paraquat på positivlistan i bilaga 1 till direktiv 91/414/EG (1) om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden.

Paraquat är extremt giftigt för människor och djur. Det är persistent och ackumuleras vid upprepad användning i jorden. På grund av dess giftighet har sju medlemsstater infört totalförbud mot det medan övriga medlemsstater infört bestämmelser som starkt begränsar dess användning.

Trots de risker som paraquat medför för människors hälsa och för miljön, har Europeiska kommissionen föreslagit att det skall föras upp på positivlistan och på så vis kunna släppas ut på marknaden i EU och andra länder. Detta förslag, som innebär att man släpper på sina nuvarande restriktioner mot paraquat, motverkar de åtgärder som man hittills vidtagit för att inom jordbrukssektorn uppnå bättre hälsoskydd och högre säkerhetsnivå. Genom förslaget främjas dessutom användningen av socialt och miljömässigt ohållbara produktionsmetoder inom jordbruket.

Europaparlamentet och Europas medborgare måste få klarhet i varför kommissionen och rådet påtvingat Europas befolkning detta giftiga och farliga växtbekämpningsmedel.

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(12 november 2003)

Genom rådets direktiv 91/414/EEG av den 15 juli 1991 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden skapas ett harmoniserat ramverk för godkännande och utsläppande på marknaden av växtskyddsmedel. Verksamma ämnen som ska användas som växtskyddsmedel bedöms och godkänns på gemenskapnivå och förtecknas i bilaga I till direktivet. Enskilda växtskyddsprodukter som innehåller verksamma ämnen bedöms och godkänns alltså av medlemsstaterna enligt harmoniserade bestämmelser.

I artikel 5 i direktivet föreskrivs att verksamma ämnen ska förtecknas i bilaga I till direktivet när det, utifrån aktuell vetenskaplig och teknisk kunskap, kan påvisas att de i princip uppfyller säkerhetskraven för människors hälsa och för miljön.

Vad gäller paraquat så utvärderades de uppgifter som branschen överlämnat av medlemsstaterna och av kommissionen inom Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa. Dokumenten och informationen överlämnades också till den fristående Vetenskapliga kommittén för växter med en begäran om kommentarer om eventuella risker för konsumenter, användare och miljö (särskilt jordlevande organismer, fåglar och harar).

I sitt yttrande (2) drog Vetenskapliga kommittén den slutsatsen att paraquat inte utgör någon betydande hälsorisk för användare när det används som växtskyddsmedel i enlighet med föreskriven arbetspraxis. Kommittén konstaterade också att användning som sker vid rekommenderade nivåer knappast kommer att utgöra någon betydande risk för jordlevande organismer. En noggrannare bedömning av de troliga effekterna av paraquat på nedbrytningshastigheten hos organiskt material i jord begärdes emellertid. Den informationen lämnades senare och bedömdes av den föredragande medlemsstaten, och ansågs godtagbar. Vetenskapliga kommittén fastslog också att tillgängliga studier tyder på risker för markhäckande fåglar, men att det krävdes ytterligare uppgifter om realistiska exponeringsnivåer för en definitiv riskbedömning. Dessa uppgifter lämnades senare och i den utvärdering som gjordes inom Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa fastslogs det att det finns flera situationer där den exponering som markhäckande fåglar utsätts för är försumbar. Det finns emellertid tänkbara situationer där exponering kan förekomma. Här drog Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa den slutsatsen att risken är godtagbar, förutsatt att det vidtas lämpliga riskreducerande åtgärder. Slutligen drog Vetenskapliga kommittén den slutsatsen att paraquat kan förväntas ge upphov till letala och subletala effekter på harar, men att de uppgifter som finns inte är tillräckliga för att bedöma hur stor andel harar som påverkas. Vetenskapliga kommitténs synpunkter har beaktats vid utformningen av direktivet och sammanställningen av den berörda granskningsrapporten.

Sammanfattningsvis innebar utvärderingen inom Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa att risken är acceptabel om lämpliga riskreducerande åtgärder vidtas, och att kraven i direktivets artikel 5 därför är uppfyllda och att paraquat kan föras in i bilaga I till direktivet.

Det var dock svårt att fatta ett beslut om paraquat på grund av dess erkända toxiska egenskaper. I det utkast medlemsstaterna behandlade inom kommittén ingår därför restriktiva bestämmelser liksom ett obligatoriskt övervaknings- och rapporteringsprogram, och man föreslår en översyn av hur effektiva riskreduceringsåtgärderna varit.

I diskussionerna tog man också upp problemet med att paraquat ofta används vid självmordsförsök och ofta ingår i olyckor i utvecklingsländerna. Direktivet skulle dock bara vara tillämpligt i gemenskapen. Det innehåller tekniska specifikationer för att minska risken för olyckor eller medvetet intagande. För att åtgärda detta problem har anmälaren åtagit sig att använda gemenskapens specifikationer för sin försäljning världen över och att organisera ett program för användarskydd. I detta program ska ingå utbildning i säker hantering, program för övervakning av möjliga olyckor samt utveckling av formler som är säkrare för användaren.

Kommissionen anser att de risker som hänger samman med användningen av paraquat kan hanteras på ett sådant sätt att användningen är godtagbar. Dessutom förväntas de risker som hänger samman med användningen av växtskyddsprodukter som innehåller paraquat minska över hela världen.

Det är också viktigt att betona att bara för att paraquat förs in i bilaga I innebär det inte att man uppmuntrar till användning av paraquat, och det innebär inte att man gör avkall på befintliga begränsningar inom gemenskapen. Det betyder bara att medlemsstaterna får ge tillstånd till användningen av produkter som innehåller paraquat. Faktum är att jämfört med dagsläget kommer skyddet för arbetstagarna och miljön snarast att förbättras på grund av de ökade restriktioner (som går utöver dem som redan finns) som kommer att vara obligatoriska för de medlemsstater som beslutar att fortsätta att godkänna produkter som innehåller paraquat.

Efter fem år ska kommissionen dessutom överlämna en rapport till Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa om direktivets tillämpning, och då ange huruvida kraven för att föras in i bilaga I fortfarande är uppfyllda och föreslå eventuella ändringar, inklusive att stryka paraquat från bilaga I om så skulle vara nödvändigt.

----

(1)EGT L 230, 19.8.1991, s. 1.

(2)  Yttrande från Vetenskapliga kommittén för växter om specifika frågor från kommissionen om bedömningen av paraquat i samband med rådets direktiv 91/414/EEG, SCP/PARAQ/002, antaget den 20 december 2001.

----

----

(2004/C 65 E/282)

SKRIFTLIG FRÅGA P-3125/03

från Monica Frassoni (Verts/ALE) till kommissionen

(17 oktober 2003)

Ämne:   Strukturstöd till Valencia

I sitt svar på min skriftliga fråga E-2398/03 (1) om strukturstöd till Valencia och överledningen av vatten från floden Ebro, förklarades att kommissionen den 26 mars 1999 endast förfogade över statistik om BNP i Valenciaregionen för åren 1994, 1995 och 1996. Då man valde ut mål 1-områden gav den beräkning som gjordes på grundval av uppgifterna för dessa tre år i resultat att Valencia låg under den gräns som anger 75 procent av gemenskapsgenomsnittet. Kommissionen uppger emellertid att en revidering av uppgifterna för de tre åren ledde till att Valencia hamnade över gemenskapsgenomsnittet. Frågan är därmed mer allvarlig än vad som beskrivs i revisionsrättens särskilda rapport nr 7/2003. Revsionsrätten säger att om de nyare uppgifterna hade använts (1996, 1997 och 1998) skulle Valenciaområdet inte haft rätt till stöd som mål 1-område ur strukturfonderna 2000-2006, eftersom BNP låg över 75 procent av gemenskapsgenomsnittet, medan kommissionen nu förklarar att Valencia skulle ha legat över 75 procent med reviderade uppgifter för 1994, 1995 och 1996.

Hur är det möjligt att ett sådant fel i beräkningen av BNP för åren 1994, 1995 och 1996 har kunnat ske? Varför var endast uppgifter fram till 1996 tillgängliga den 26 mars 1999?

Kan kommissionen bekräfta att uppgifterna inte manipulerats för att Valencia skulle hamna under sjuttiofemprocentgränsen den 26 mars 1999?

Svar från Michel Barnier på kommissionens vägnar

(14 november 2003)

Sedan reformen av strukturfonderna 1988 har rådet på förslag av kommissionen två gånger (för programperioderna 1989-1993 och 1994-1999) upprättat en förteckning över de regioner som släpar efter i utvecklingen och är stödberättigade inom ramen för mål 1.

Vid Europeiska rådets möte i Berlin gavs kommissionen för första gången ansvaret för att upprätta förteckningen över de regioner som är stödberättigade inom ramen för mål 1 för programperioden 2000-2006.

I bestämmelserna (2) anges i detta syfte exakta kriterier för stödberättigande, bland annat att

På grundval av detta upprättade kommissionen, så snart den nya strukturfondsförordningen (3) hade antagits i juli 1999, en förteckning över de regioner som var stödberättigade inom ramen för mål 1. Detta kommissionsbeslut grundade sig på de uppgifter beträffande BNP per invånare för åren 1994, 1995 och 1996 som fanns tillgängliga den 26 mars 1999. Enligt nuvarande praxis och i överensstämmelse med de nationella statistikbyråerna gör Eurostat en beräkning av de preliminära uppgifterna för år T i slutet av månad T+ 12 månader och de slutgiltiga uppgifterna i slutet av månad T+ 24 månader. I mars 1999 var de färskaste uppgifterna som var tillgängliga därför från 1996. Dessa tidsramar anges i gällande bestämmelser för upprättande av nationalräkenskaper.

Liksom när det gäller de allra flesta statistiska uppgifter uppdateras dessa uppgifter regelbundet. Dessa uppdateringar är helt normala och är inte ett resultat av misstag, inte heller i fallet Valencia.

De finns tre skäl till dessa förändringar:

Det finns ingen rättslig grund som tillåter en ny prövning av om en region är stödberättigad inom ramen för mål 1. För att skapa stabila villkor för planeringen av strukturstöd, innehåller artikel 6 i förordning (EG) nr 1260/1999 bestämmelser om att förteckningen över regioner som är stödberättigade inom ramen för mål 1 skall upprätthållas till och med den 31 december 2006. Kommissionen kan följaktligen inte ändra indelningen av vare sig Valencia eller andra regioner som släpar efter i utvecklingen och omfattas av mål 1, eftersom det enligt rådets förordning (EG) nr 1260/1999 inte är tillåtet att göra en ny bedömning av förteckningen under programperioden 2000-2006.

----

(1)EUT C 58 E, 6.3.2004, s. 164.

(2)  Artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna, EGT L 161, 26.6.1999.

(3)  Kommissionens beslut av den 1 juli 1999 om upprättande av en förteckning över regioner som omfattas av strukturfondernas mål 1 för perioden 2000 till och med 2006.

----

----

(2004/C 65 E/283)

SKRIFTLIG FRÅGA P-3154/03

från Michael Cashman (PSE) till kommissionen

(20 oktober 2003)

Ämne:   Säkerhet i samband med mobiltelefoner

Kan kommissionen, med tanke på att resultaten av nya studier visar att den nya generationens mobiltelefoner kan störa många sorter av pacemaker, ange vilka åtgärder man vidtar för att förhindra att EU-medborgarnas hälsa skadas?

Det verkar som om nyare pacemaker som är implanterade med ett keramiskt filter inte påverkas. Kan kommissionen bekräfta att man håller på att vidta åtgärder för att dessa modeller skall användas inom hela branschen och för att garantera att allmänheten är medveten om riskerna med att använda de äldre modellerna?

Kan kommissionen också uppge vilken information den sedan 1994 har tillhandahållit om säkerhet när det gäller användningen av mobiltelefoner i kombination med pacemaker?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Erkki Liikanen

(3 november 2003)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.

----

----

(2004/C 65 E/284)

SKRIFTLIG FRÅGA P-3161/03

från Raffaele Costa (PPE-DE) till kommissionen

(20 oktober 2003)

Ämne:   Italiens förslag om att anpassa direktiv 97/24/EG till den tekniska utvecklingen

Italiens regering föreslog år 2000 att ett förfarande inleds för att anpassa direktiv 97/24/EG (1) till den tekniska utvecklingen i syfte att införa särskilt typgodkännande för ersättningskatalysatorer. En sådan anpassning skulle göra det möjligt för samtliga tillverkare av ersättningskatalysatorer att få typgodkännande för sina produkter. Det har nu gått tre år sedan förslaget presenterades, och det ligger ännu hos de berörda avdelningarna vid kommissionen.

Kan kommissionen ange hur långt dessa avdelningar har kommit i sitt arbete, huruvida de har givit sig själva en frist inom vilken deras arbete skall vara avslutat och huruvida förslaget till direktiv kommer att antas såsom ett tekniskt direktiv?

Svar från Erkki Liikanen på kommissionens vägnar

(18 november 2003)

Kommissionen arbetar för närvarande med ett mycket omfattande ändringspaket som rör utsläpp från motorcyklar genom hänvisning till artiklarna 5-8 i direktiv 2002/51/EG (2) (om ändring av direktiv 97/24/EG (3)). I detta paket behandlas även ersättningskatalysatorer, och kommissionen har haft ett nära samarbete med de italienska myndigheterna, övriga medlemsstater och andra berörda aktörer i denna fråga.

Ursprungligen skulle det italienska förslaget om ersättningskatalysatorer behandlas i Kommittén för anpassning till teknisk utveckling. Det behövdes dock längre tid för att låta de berörda aktörerna överväga förslaget och för att utarbeta godtagbara ändringar. Det bör också noteras att införandet av krav på ersättningskatalysatorer i direktiv 97/24/EG kommer att utvidga det direktivets tillämpningsområde och detta bör inte ske genom Kommittén för anpassning till teknisk utveckling.

Ersättningskatalysatorer kommer därför att behandlas inom ramen för det övergripande åtgärdspaket som ska läggas fram för lagstiftarna genom medbeslutandeförfarandet. En utvidgad konsekvensanalys kommer att göras för att utvärdera det förslag från kommissionen som ska läggas fram för Europaparlamentet och rådet i början av 2004.

----

(1)EGT L 226, 18.8.1997, s. 1.

(2)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/51/EG av den 19 juli 2002 om minskning av de förorenande utsläppen från två- och treh juliga motorfordon och om ändring av direktiv 97/24/EG, EGT L 252, 20.9.2002.

(3)  Europaparlamentets och rådets direktiv 97/24/EG av den 17 juni 1997 om vissa komponenter och karakteristiska egenskaper hos två- eller treh juliga motorfordon.

----

----

(2004/C 65 E/285)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3172/03

från Caroline Jackson (PPE-DE) till kommissionen

(27 oktober 2003)

Ämne:   Brandsäkerhet på hotell

Av en konsumentundersökning från maj 2002 framgår att 82 procent av 80 inspekterade hotell inte var säkra i händelse av brand på grund av brister i skötsel (nödtrappor som felaktigt användes till förvaring av underhållsutrustning, branddörrar som var blockerade i öppet läge och nödutgångar som var låsta) och strukturella brister (enkla oskyddade utrymningsvägar, avsaknad av brand- och rökgångar, ofullständiga och oklara utrymningskartor).

Som kommissionen känner till har inte alla medlemsstater genomfört rekommendationen om brandsäkerhet för hotell. Kommer kommissionen mot bakgrund av undersökningsresultaten nu att gå vidare med ett direktiv?

Har kommissionen funderat över om den nya rättsliga ramen för ”konsumenttjänsters säkerhet” (1) kan tillämpas på hotell? Skulle detta innebära att rekommendationen om brandsäkerhet på hotell är överflödig?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(20 november 2003)

Kommissionen känner till den undersökning av 80 hotell som genomförts av konsumentsammanslutningar i fem medlemsstater. Även om denna inte verkställts i linje med rådets rekommendation 86/666/EEG om minimikrav på brandsäkerhet i hotell i gemenskapen (2) finner kommissionen att den förefaller bekräfta den analys som framläggs i rapporten om tillämpningen av rekommendation 86/666/EEG (3).

Kommissionen avser därför att fortsätta som hittills enligt de riktlinjer som framläggs i denna rapport genom att:

Som följd av dessa riktlinjer planerar kommissionen för närvarande inte att framlägga något särskilt direktivförslag inom området.

Kommissionen fäster dessutom största vikt vid att få en objektiv och så fullständig inblick i läget på fältet som möjligt. I detta syfte planerar den att fullborda undersökningen av medlemsstaternas nu gällande regler och bestämmelser inom området och att göra en inventering av de hotellbränder som inträffat inom gemenskapen mellan 1986 och 2003 jämte en analys av deras orsaker och följder. Genom dessa båda insatser kommer det att bli möjligt att utvärdera riskerna bättre och skapa en säkrare grund för och inriktning av gemenskapsåtgärderna.

Då för närvarande en rättslig gemenskapsram för tjänsters säkerhet är under övervägande, är det för tidigt att föregripa innehållet i denna när det gäller brandsäkerheten för hotell. I rapporten från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om konsumenttjänsters säkerhet (4) fastställs emellertid klart att sektorerna för turism och idrotts- och fritidsaktiviteter skall prioriteras i gemenskapens överväganden. Hotellen skall behandlas i samband med att dessa sektorer utvecklas.

----

(1)  KOM(2003) 313.

(2)EGT L 384, 31.12.1986.

(3)  KOM(2001) 348 slutlig.

(4)  KOM(2003) 313 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/286)

SKRIFTLIG FRÅGA P-3194/03

från Säid El Khadraoui (PSE) till kommissionen

(22 oktober 2003)

Ämne:   Cancerframkallande ämnen i barnmat

Tillverkarna av barnmat måste snarast möjligt byta ut locken på barnmatsburkarna. Locken innehåller låga koncentrationer av semikarbazid, ett ämne som kan förorsaka cancer hos möss. Detta meddelar European Food Safety Agency (EFSA). Undersökningar visar att en koncentration som är 40 000 gånger starkare än vad ett spädbarn dagligen får i sig kan förorsaka cancer hos möss. Enligt EFSA är riskerna för spädbarn försumbara, men å andra sidan har aldrig några tester utförts på människor. Samma problem finns för vissa märken av fruktjuice, sylt, grönsaker, majonnäs och andra livsmedel i burkar och flaskor.

Vad anser kommissionen om EFSA:s undersökningsresultat? Hur allvarliga anser kommissionen att riskerna är för spädbarn och människor?

Vad tänker kommissionen göra? Kan kommissionen meddela mig i detalj, med en tidsplan, vilka åtgärder man tänker vidtaga?

Svar från David Byrne på kommissionens vägnar

(18 november 2003)

Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (EFSA) är en oberoende myndighet med uppgift att bistå EU-institutionerna och medlemsstaterna med vetenskaplig rådgivning och tekniskt stöd angående livsmedels- och fodersäkerhet. EFSA kom vid sin bedömning av riskerna med semikarbazid (SEM) fram till att risken för spädbarn och andra konsumenter visserligen är mycket liten, men att exponeringen för SEM av försiktighetsskäl ändå bör minskas så fort den tekniska utvecklingen säkerhetsmässigt medger detta. Kommissionen agerande baseras på detta yttrande.

Så fort kommissionen fick EFSA:s yttrande om säkerhetsbedömningen av livsmedel och speciellt barnmat i glasburkar och flaskor sammankallade den medlemsstaterna inom Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa till ett möte, som ägde rum den 14 oktober 2003.

På mötet kom man överens om att användningen av jäsmedlet azodikarbonamid ska avvecklas så fort det är tekniskt och rättsligt möjligt. Därför kommer kommissionen i slutet av 2003 att förelägga Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa ett utkast till ändring av direktiv 2002/72/EG (1) (plastdirektivet).

På uppdrag av kommissionen kommer medlemsstaterna att fortsätta sin övervakning av semikarbazidföre-komst i förpackade livsmedel, särskilt i barnmat, och rapportera resultaten till kommissionen för vidarebefordran till EFSA. På grundval av dessa resultat kommer sedan en förnyad bedömning att göras, om detta visar sig nödvändigt.

Kommissionen har även bett EFSA att snarast möjligt bedöma riskerna med de semikarbazidhalter som rapporteras för olika livsmedelsprodukter och att slutföra sin bedömning av riskerna med semikarbazider av olika ursprung och i alla typer av livsmedel.

----

(1)  Kommissionens direktiv 2002/72/EG av den 6 augusti 2002 om material och produkter av plast som är avsedda att komma i kontakt med livsmedel, EGT L 220, 15.8.2002. Rättelse EGT L 39, 13.2.2003.

----

----

(2004/C 65 E/287)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3202/03

från Alexandros Alavanos (GUE/NGL) till kommissionen

(30 oktober 2003)

Ämne:   Förbud mot användning av ämnet parakvat

Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurens hälsa godkände nyligen vid sitt sammanträde kommissionens förslag om användning av parakvat, ett ämne som brukas vid ogräsbekämpning. Parakvat är erkänt ett mycket farligt ämne som kan förorsaka stora och obotliga skador hos människan. Ämnet är så giftigt att det, om inte motgift sätts in, rentav kan leda till döden och det är lika farligt för djur och fåglar som för människan. Användningen av parakvat är förbjuden i vissa medlemsstater. Många frivilligorganisationer har krävt att användningen av parakvat förbjuds inte bara i EU:s medlemsstater utan också i utvecklingsländerna.

Av vilken orsak har kommissionen föreslagit att man skall fortsätta att använda ett så giftigt ämne? Har kommissionen beaktat att den, genom att tillåta bred spridning av parakvat, uppmuntrar att ämnet på nytt tas i bruk i länder som redan förbjudit dess användning och i utvecklingsländerna? Har inte kommissionen för avsikt att ta upp frågan till ny behandling, eftersom det finns säkrare ämnen som kan ersätta parakvat?

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Byrne

(18 november 2003)

Kommissionen hänvisar ledamoten till svar på skriftlig fråga P-3093/03 från Ettl (1).

----

(1)  Se s. 266.

----

----

(2004/C 65 E/288)

SKRIFTLIG FRÅGA P-3290/03

från Claude Moraes (PSE) till kommissionen

(3 november 2003)

Ämne:   Arbetsrelaterade sjukdomar

Kan kommissionen förklara varför den i samband med sitt godkännande den 19 september 2003 av ett förslag till rekommendation om hälsorisker i arbetslivet uppmanade medlemsstaterna att utvidga sina respektive förteckningar över arbetsrelaterade sjukdomar?

Svar från Anna Diamantopoulou på kommissionens vägnar

(20 november 2003)

Den 19 september 2003 godkände kommissionen en rekommendation om den europeiska förteckningen över arbetssjukdomar (1). Genom denna rekommendation uppdateras och ersätts en rekommendation av den 22 maj 1990 (2) i samma ämne, i syfte att beakta de vetenskapliga och tekniska framstegen på området, att få tillgång till ett uppdaterat instrument inför EU:s utvidgning samt att följa gemenskapens nya arbetsmiljöstrategi 2002-2006 (3) för att förebygga arbetssjukdomar.

I den nya rekommendationen uppmanas medlemsstaterna att ”så snart som möjligt införa den europeiska förteckningen enligt bilaga 1 i nationella lagar och förordningar om sjukdomar som vetenskapligt har erkänts ha ett arbetsrelaterat ursprung, kan ge rätt till ersättning och bör bli föremål för förebyggande åtgärder”.

Bilaga 1 i rekommendationen innehåller, utöver de agens och direkt arbetsrelaterade sjukdomar som redan tagits upp i den tidigare rekommendationen, 16 nya sjukdomar för vilka det är vetenskapligt erkänt att de har ett arbetsrelaterat ursprung.

Under den tid som har förflutit sedan antagandet av 1990 års rekommendation har tekniska och vetenskapliga framsteg tillfört nya kunskaper om uppkomsten av vissa arbetssjukdomar.

Kommissionen vill göra parlamentsledamoten uppmärksam på att medlemsstaterna i hög grad varit delaktiga i förberedelserna för kommissionens godkännande av rekommendationen, särskilt ifråga om bilaga 1, den europeiska förteckningen över arbetssjukdomar.

De erfarenheter som gjorts i medlemsstaterna sedan 1990 tack vare denna rekommendation har gjort det möjligt att avgöra vilka områden som kan förbättras för att uppnå målen i rekommendationen, särskilt när det gäller att förebygga sjukdomar samt att samla in och jämföra data. Dessa aspekter tas även upp i rekommendationen.

Kommissionen anser att denna nya rekommendation kommer att utgöra ett viktigt instrument för att effektivt kunna förebygga arbetssjukdomar inom EU.

----

(1)EGT L 238, 25.9.2003.

(2)EGT L 160, 26.6.1990.

(3)  KOM(2002) 118 slutlig.

----

----

(2004/C 65 E/289)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3504/03

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(24 november 2003)

Ämne:   Uppgifter om hur mycket pengar Rheinland-Pfalz fått i stöd från EU från och med januari 1997 till och med december 2002

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Romano Prodi

(2 december 2003)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.

----

----

(2004/C 65 E/290)

SKRIFTLIG FRÅGA E-3505/03

från Hiltrud Breyer (Verts/ALE) till kommissionen

(24 november 2003)

Ämne:   Uppgifter om hur mycket pengar Saarland fått i stöd från EU från och med januari 1997 till och med december 2002

Svar avgivet på kommissionens vägnar av Romano Prodi

(2 december 2003)

Kommissionen håller på att inhämta de upplysningar som behövs för att kunna besvara frågan. Den kommer att vidarebefordra dessa så snart som möjligt.

----