----

----

I Tiesību akti, kuru publicēšana ir obligāta

----

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1720/2005

(2005. gada 20. oktobris),

ar kuru nosaka standarta ievešanas vērtības nolūkā noteikt ievešanas cenuatsevišķu veidu augļiem un dārzeņiem

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 1994. gada 21. decembra Regulu (EK) Nr. 3223/94 par sīki izstrādātiem augļu un dārzeņu ievešanas režīma izpildes noteikumiem (1), un jo īpaši tās 4. panta 1. punktu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Standarta ievešanas vērtības, kas paredzētas Regulas (EK) Nr. 3223/94 4. pantā, ir tādas, kā norādīts tabulā, kas pievienota pielikumā.

2. pants

Šī regula stājas spēkā 2005. gada 21. oktobrī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektors

J. M. SILVA RODRÍGUEZ

----

(1)OV L 337, 24.12.1994., 66. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 386/2005 (OV L 62, 9.3.2005., 3. lpp.).

----

PIELIKUMS

Komisijas 2005. gada 20. oktobra Regulai, ar kuru nosaka standarta ievešanas vērtības nolūkā noteikt ievešanas cenu atsevišķu veidu augļiem un dārzeņiem

----

(1)  Valstu nomenklatūra, kas paredzēta Komisijas Regulā (EK) Nr. 750/2005 (OV L 126, 19.5.2005., 12. lpp.). Kods “999” nozīmē “citas izcelsmes vietas”.

----

----

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1721/2005

(2005. gada 20. oktobris),

ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 312/2001, ar ko paredz sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Tunisijas izcelsmes olīveļļas importēšanai un ar ko atkāpjas no dažiem Regulas (EK) Nr. 1476/95 un (EK) Nr. 1291/2000 noteikumiem

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 2005. gada 20. septembra Lēmumu 2005/720/EK par protokola noslēgšanu Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumam starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Tunisijas Republiku, no otras puses, lai ņemtu vērā Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanos Eiropas Savienībai (1),

ņemot vērā Padomes 1966. gada 22. septembra Regulu Nr. 136/66/EEK par eļļas un tauku tirgus kopīgo organizāciju (2),

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Regulu (EK) Nr. 312/2001 groza šādi:

2. pants

Šī regula stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

To piemēro no 2004. gada 1. maija.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

Komisijas locekle

Mariann FISCHER BOEL

----

(1)OV L 278, 21.10.2005., 1. lpp.

(2)OV 172, 30.9.1966., 3025./66. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 865/2004 (OV L 161, 30.4.2004., 97. lpp.).

(3)OV L 97, 30.3.1998., 2. lpp.

(4)OV L 46, 16.2.2001., 3. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 406/2004 (OV L 67, 5.3.2004., 10. lpp.).

----

----

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1722/2005

(2005. gada 20. oktobris)

par mājokļu pakalpojumu novērtēšanas principiem saistībā ar Padomes Regulu (EK, Euratom) Nr. 1287/2003 par to, kā saskaņot nacionālo kopienākumu tirgus cenās

(Dokuments attiecas uz EEZ)

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 2003. gada 15. jūlija Regulu (EK, Euratom) Nr. 1287/2003 par to, kā saskaņot nacionālo kopienākumu tirgus cenās (NKI regula) (1), un jo īpaši tās 5. panta 1. punktu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Regulas (EK, Euratom) Nr. 1287/2003 nolūkiem piemēro šeit turpmāk izklāstītos principus mājokļu pakalpojumu novērtēšanai.

2. pants

1.   Dalībvalstis piemēro stratifikācijas metodi, kas pamatojas uz faktiskajiem īres maksājumiem, lai aprēķinātu mājokļu pakalpojumu produkciju.

Dalībvalstis izmanto tabulāro analīzi vai statistikas metodes stratifikācijai svarīgu kritēriju noteikšanai.

2.   Dalībvalstis izmanto faktiskos īres maksājumus, kas maksāti par tiesībām izmantot nemēbelētu mājokli saskaņā ar visiem privātā tirgus līgumiem, lai aprēķinātu nosacītās īres maksas.

Var izmantot arī īri par mēbelētiem mājokļiem ar nosacījumu, ka tiek veikti vajadzīgie pielāgojumi, lai tiktu nošķirta tā maksājuma daļa, kas attiecināma uz mēbeļu izmantojumu.

Valstīs, kur privātais īres sektors ir mazs, izņēmuma kārtā var izmantot pienācīgi palielinātas valsts sektora īres maksas, lai palielinātu bāzi privātā sektora nosacītajām īres maksām.

3. pants

1.   Ārkārtas un pienācīgi pamatotos gadījumos dalībvalstis var piemērot citas objektīvas metodes, piemēram, lietotāja izmaksu metodi.

Nekāds pamatojums nav vajadzīgs, lai lietotāja izmaksu metodi izmantotu īpašnieku apdzīvotu mājokļu produkcijas aprēķināšanā, ar noteikumu, ka ir spēkā abi turpmākie nosacījumi:

2.   Trijos gados no šīs regulas pieņemšanas dienas NKI komiteja pārskatīs lietotāja izmaksu metodes darbību.

4. pants

Dalībvalstis, izmantojot bāzes gada pieeju, ekstrapolē konkrētu bāzes gada rādītāju, izmantojot attiecīgus daudzuma, cenas un kvalitātes rādītājus.

5. pants

Citi sīkāk aprakstīti principi, pēc kuriem izvērtējama produkcija, starpproduktu patēriņš un darbības ar pārējo pasauli mājokļu pakalpojumu jautājumā, pievienoti pielikumā.

6. pants

Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

Komisijas loceklis

Joaquín ALMUNIA

----

(1)OV L 181, 19.7.2003., 1. lpp.

(2)OV L 253, 7.10.2000., 42. lpp.

(3)OV L 310, 30.11.1996., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1267/2003 (OV L 180, 18.7.2003., 1. lpp.).

(4)OV L 49, 21.2.1989., 26. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.).

(5)OV L 186, 5.8.1995., 59. lpp.

----

PIELIKUMS

Precizējumi še turpmāk paredzēti tam, lai Regulas (EK, Euratom) Nr. 1287/2003 nolūkā paskaidrotu principus, pēc kuriem novērtējama produkcija, starpproduktu patēriņš un darbības ar pārējo pasauli attiecībā uz mājokļu pakalpojumiem.

1.   MĀJOKĻU PAKALPOJUMU PRODUKCIJA

1.1.   Pamatmetodes

Valsts kontos ir pieņemts, ka mājokļu pakalpojumu produkcijā ietilpst ne tikai pakalpojumi, kurus nodrošina izīrēti mājokļi, bet arī pakalpojumi, kurus nodrošina mājokļu īpašnieku apdzīvoti mājokļi. Attiecībā uz mājokļu pakalpojumu produkcijas novērtēšanu Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēma Kopienā (EKS95) 3.64. punktā paredz, ka “īpašnieku apsaimniekotu mājokļu pakalpojumu produkcija jāvērtē pēc nomas maksas (1) lēstās vērtības, kas nomniekam būtu jāmaksā par tādu pašu izmitināšanu, ņemot vērā tādus faktorus kā atrašanās vieta, blakus esošās struktūras utt., kā arī paša mājokļa lielums un kvalitāte”. Principā ir vairākas metodes, lai novērtētu vērtību pakalpojumiem, ko nodrošina īpašnieku apdzīvoti mājokļi:

Stratifikācijas metode, kuras pamatā ir faktiskās īres maksas, ir metode, kurai dodama priekšroka. Šo metodi var arī izmantot, lai novērtētu faktisko īres maksu kopuma vērtību, izmantojot faktisko īres maksu paraugu, un lai novērtētu mājokļu pakalpojumu vērtību mājokļiem, kurus izīrē par velti vai zemu īres maksu (papildu informācijai skatīt 1.4.1. iedaļu).

Lietotāja izmaksu metode piemērojama atsevišķos gadījumos un vienīgi dzīvojamā fonda stratiem, attiecībā uz ko nav ziņu par faktiskajām īres maksām vai arī tās ir neuzticamas.

Pašvērtējuma metode nebūtu izmantojama sakarā ar to, ka vērtējums lielā mērā ir subjektīvs, un tas rada būtiskas neskaidrības iznākumos.

Ar administratīvām novērtēšanas metodēm iegūtie iznākumi, jo īpaši tad, kad tās attiecas uz nodokļiem, var būt tendenciozi. Tomēr ir iespējams, ka attiecībā uz dažiem stratiem ir pieejami objektīvu vērtēšanas metožu iznākumi. Šo metožu iznākumu izmantojums ir pieņemams, ja var pierādīt attiecīgās metodes objektivitāti un rezultātu salīdzināmību.

Stratifikācijas metode izmanto informāciju par faktiskajām īres maksām, lai novērtētu dzīvojamā fonda īres vērtību. To var interpretēt kā ekstrapolēšanas metodi, kuras pamatā ir metode, pēc kuras cenu reizina ar daudzumu. Ticamam vērtējumam ir vajadzīga dzīvojamā fonda stratifikācija, kā arī pienācīgi jāņem vērā atšķirības attiecīgajās cenās. Pēc tam vidējo īres maksu stratā piemēro visiem mājokļiem šajā atsevišķajā stratā. Ja pieejamā informācija iegūta izlases veida apsekojumā, šī ekstrapolācija attiecas gan uz izīrēto mājokļu daļu, gan uz visiem dzīvokļiem, kurus apdzīvo īpašnieki. Parasti attiecībā uz bāzes gadu tiek īstenota detalizēta procedūra, un pēc tam iznākumu ekstrapolē uz kārtējo gadu.

Īres maksa, kas piemērojama mājokļiem, ko apdzīvo īpašnieki, stratifikācijas metodē, ir definēta kā privātā tirgus īres maksa, kas maksājama par tiesībām izmantot nemēbelētu mājokli. Īres maksas par nemēbelētiem mājokļiem, kādas tās izriet no visiem privātā tirgus līgumiem, būtu izmantojamas, lai noteiktu nosacītās īres maksas. Būtu aptveramas privātā tirgus īres maksas, kas ir zemas valsts noteikumu dēļ.

Ja informācijas avots ir īrnieks, iespējams, ka maksātā īres maksa ir jākoriģē, tai pieskaitot visus specifiskos mājokļa pabalstus, kas samaksāti tieši īpašniekam. Ja iepriekš definēto maksāto īres maksu paraugs nav pietiekami liels, maksātās īres maksas par mēbelētiem mājokļiem var izmantot arī attiecināšanas nolūkiem ar nosacījumu, ka tās tiek koriģētas, lai tiktu ņemts vērā tas, ka mājokļi ir mēbelēti. Izņēmuma kārtā var izmantot arī palielinātas īres maksas par valsts mājokļiem. Zemās īres maksas attiecībā uz mājokļiem, kas izīrēti vecākiem vai darbiniekiem, nebūtu izmantojamas. (Papildu informācijai skatīt 1.2.3. un 1.4.1. iedaļu.)

Stratifikācijas metodi var arī izmantot, lai ekstrapolētu visu izīrēto mājokļu kopējo vērtību. Vidējā īres maksa iepriekš aprakstītajai attiecināšanai, iespējams, nav piemērojama atsevišķiem mājokļu tirgus segmentiem. Piemēram, samazinātas īres maksas attiecībā uz mēbelētiem mājokļiem vai palielinātas valsts īres maksas, iespējams, nav atbilstīgas attiecībā uz attiecīgajiem faktiski izīrētajiem mājokļiem. Šo problēmu var pārvarēt, izmantojot nošķirtus stratus faktiski izīrētiem mēbelētiem mājokļiem vai sociālajiem mājokļiem līdz ar attiecīgām vidējām īres maksām.

Principā īres maksai nebūtu jāaptver maksas par apsildīšanu, ūdeni, elektrību, utt. Ja informācijas avoti nepieļauj šādu maksājumu nošķiršanu, ir jāgādā par īres maksu un starpproduktu patēriņa saskaņotību (papildu informācijai skatīt 2. iedaļu).

Kad atsevišķiem īpašnieku apdzīvotu mājokļu stratiem nav zināma faktiskā īres maksa, vairumā gadījumu šo problēmu var atrisināt, piemērojot ekstrapolācijas vai regresijas metodes.

Alternatīva standarta stratifikācijas metodei, kurā tiek ekstrapolētas vidējās īres maksas stratā, ir hedoniskās regresijas metodes. Īsumā, šādās metodēs izmanto izīrētu mājokļu parauga datus, lai noteiktu cenu katram mājokļa raksturojumam (izmēri, atrašanās vieta, balkona esamība utt.). Produkcijas rādītāju iegūst, katru dzīvojamā fonda (reprezentatīvā parauga) raksturojumu reizinot ar šā raksturojuma hedonisko cenu. Regresijas metodes pieļauj to, ka tiek ņemti vērā vairāki mainīgie, un tās var būt īpaši efektīvas, kad atsevišķiem stratiem nav zināmas maksātās īres maksas.

Acīm redzami, ka tas neatrisina problēmu galējā situācijā, kad visus mājokļus apdzīvo īpašnieki, vai tad, kad nav attīstīta dzīvokļu tirgus. Objektīvam vērtējumam šādās situācijās būtu piemērojama lietotāja izmaksu metode. Lietotāja izmaksu metode būtu piemērojama vienīgi mājokļiem, kurus apdzīvo īpašnieki.

Lietotāja izmaksu metodes skaidrojums

Lietotāja izmaksu metode būtu piemērojama vienīgi tad, ja stratifikācijas metodi, kuras pamatā ir faktiskās īres maksas, nevar izmantot tāpēc, ka mājokļu tirgus nav reprezentatīvs.

Ir vispārēji pieņemts, ka situācija ir šāda tad, ja ir spēkā šie divi nosacījumi: 1) privāto izīrēto mājokļu skaits ir mazāk nekā 10 % no mājokļu kopējā skaita un 2) atšķirība starp privātajām īres maksām un pārējām maksātajām īres maksām ir lielāka par koeficientu trīs. Pat tad, ja ir spēkā šie divi nosacījumi, valsts joprojām var izmantot stratifikācijas metodi ar nosacījumu, ka iznākumu kvalitāte ir pietiekama. Ja viens no nosacījumiem vai tie abi nav spēkā, būtu izmantojama stratifikācijas metode, ja vien nevar pierādīt, ka ar lietotāja izmaksu metodi var iegūt lielākā mērā salīdzināmus iznākumus.

Saskaņā ar lietotāja izmaksu metodi mājokļu pakalpojumu produkciju veido starpproduktu patēriņš, pamatkapitāla patēriņš, citu maksājumu summa, no kā atskaitītas subsīdijas ražošanai un tīrais darbības rezultāts. Īpašnieku apdzīvotu mājokļu gadījumā attiecībā uz darbu, ko veikuši īpašnieki, nekāds darba ieguldījums netiek ņemts vērā (2). Pieredze liecina, ka pamatkapitāla patēriņš un tīrais darbības rezultāts ir divi galvenie posteņi; un katrs no tiem pārstāv 30–40 % no produkcijas.

Pamatkapitāla patēriņš būtu aprēķināms, izmantojot pastāvīgās uzskaites modeli un citas apstiprinātas metodes. Būtu jābūt atsevišķam vērtējumam attiecībā uz dzīvošanai paredzētām ēkām, ko aizņem īpašnieki.

Tīrais darbības rezultāts būtu aprēķināms, piemērojot nemainīgu, reālu gada peļņas normu 2,5 % no tīrās vērtības īpašnieku apdzīvoto mājokļu fondam pašreizējās cenās (aizstāšanas izmaksas). Reālas peļņas norma 2,5 % tiek piemērota mājokļu fonda vērtībai pašreizējās cenās, jo pieaugums mājokļu pašreizējā vērtībā jau ir ņemts vērā pastāvīgās uzskaites modelī. Tā pati peļņas norma piemērojama tās zemes vērtībai pašreizējās cenās, uz kuras atrodas īpašnieku apdzīvotie mājokļi.

Var būt grūti ik gadus noteikt zemes vērtību pašreizējās cenās. Zemes vērtības un ēku vērtības attiecības dažādos stratos var atvasināt, analizējot jaunu ēku un attiecīgās zemes izmaksu struktūru.

NKI komitejai būtu jāpārskata izklāsts šeit iepriekš attiecībā uz lietotāja izmaksu metodi, pamatojoties uz pieredzi, kas trijos gados no šīs Komisijas regulas pieņemšanas dienas gūta dalībvalstīs.

1. princips

Lai aprēķinātu mājokļu pakalpojumu produkciju, dalībvalstis piemēro stratifikācijas metodi, kas pamatojas uz faktiskajiem īres maksājumiem, veicot vai nu tiešu ekstrapolāciju, vai arī ekonometrisku regresiju. Attiecībā uz mājokļiem, kurus apdzīvo to īpašnieks, tas nozīmē, ka izmantojamas faktiskās īres maksas attiecībā uz līdzīgiem mājokļiem, kas tiek izīrēti. Ārkārtas un pamatotā gadījumā, kad nav zināmi faktiskie īres maksājumi vai arī statistiski tie nav uzticami, var izmantot citas objektīvas metodes, piemēram, lietotāja izmaksu metodi. Nekāds papildu pamatojums nav vajadzīgs, lai aprēķinātu īpašnieku apdzīvotu mājokļu produkciju, izmantojot lietotāja izmaksu metodi ar noteikumu, ka spēkā ir divi nosacījumi: privātā īres sektora mājokļi sastāda mazāk nekā 10 % no dzīvojamā fonda, un atšķirība starp privātajām īres maksām un pārējām maksātajām īres maksām ir lielāka par koeficientu trīs.

1.2.   Dzīvojamā fonda stratifikācija

1.2.1.   Faktori, kas ietekmē īres maksas līmeni

Pirmais mainīgo kopums, kas nosaka faktisko īres maksu līmeni, attiecas uz mājokļa un ēkas raksturojumiem. Vispirms svarīgs būs mājokļa lielums kā platības, tā istabu skaita ziņā. Jo lielāks būs mājoklis, jo augstāka būs īres maksa. Tajā pašā laikā īres maksai par kvadrātmetru ir tendence samazināties attiecībā uz lielākas platības mājokļiem. Tomēr atsevišķu kategoriju mājokļiem (piemēram, mājokļi galvaspilsētās) var būt U formas attiecība starp cenu par kvadrātmetru un mājokļa izmēru. Cits svarīgs faktors ir mājokļa ērtības. Tās var aptvert tādus mainīgos kā vannas istabas, balkona vai terases esamība, speciāls grīdas vai sienu segums, kamīns, centrālapkure, gaisa kondicionēšanas sistēma, speciāls stiklojums un citi trokšņa un siltuma izolācijas materiāli; telpu izkārtojums arī ir svarīgs faktors. Attiecībā uz ēku atsevišķas telpas un aprīkojums var ietekmēt īres maksu, piemēram, garāža, lifts, baseins, dārzs (jumta dārzs) vai pat mājokļa novietojums ēkā. Ēkas tips (savrupmāja, pāra māja, dzīvoklis), arhitektūra, vecums, mājokļu skaits ēkā arī var ietekmēt īres maksu.

Otrais mainīgo kopums attiecas uz apkārtējās vides raksturojumiem. Viens labi zināms faktors ir atšķirīga īres maksa par līdzīgiem mājokļiem pilsētā un attālā vietā. Saimnieciska centra tuvums vai ainavas forma (līdzenums vai kalnaina ainava) var būt vērā ņemami faktori. Tostarp tādiem faktoriem kā skats, zaļo zonu tuvums, transporta pakalpojumi un to pieejamība, veikali un skolas vai rajona reputācija un drošība ir tendence ietekmēt faktisko īres maksu.

Citu mainīgo kopumu var izteikt ar sociālekonomisko faktoru jēdzienu. Piemēram, vairumā valstu īres maksu ietekmē ar tādiem valsts noteikumiem kā īres maksas ierobežojumi vai subsīdijas. Turklāt īres maksu var ietekmēt īres līguma ilgums, līguma veids (pagaidu, pastāvīgs), iedzīvotāju skaits vienā mājoklī (kopīpašuma kopiena), īpašnieka tips (valsts, valsts dzīvokļu celtniecības un pārvaldības sabiedrība, privāta persona, darba devējs) vai īpašnieka politika īres jautājumā.

Acīm redzami, ka īres maksas līmeni var ietekmēt vairāki citi mainīgie. Tomēr datu vākšana attiecībā uz visiem iepriekš minētajiem faktoriem būtu saistīta ar pārslogotām anketām. Tāpēc varam apsvērt kapitāla vērtības izmantojumu stratifikācijas nolūkiem. Mājokļa kapitāla vērtības izmantojumu pamato tas, ka šī vērtība atspoguļo visus svarīgos mājokļa raksturojumus. Kapitāla vērtība tādējādi ir netiešs stratifikācijas faktors. Kapitāla vērtības un faktiskās īres maksas attiecības izmantojumu var uzskatīt par pieņemamu stratēģiju jo īpaši valstīs, kur izīrētie mājokļi sastāda niecīgu dzīvojamā fonda daļu. Ar nosacījumu, ka šī attiecība ir stabila, ar šādu metodi varētu noteikt īres maksas vērtību dzīvokļiem, kas ir raksturīgi vienīgi īpašnieku apdzīvotu mājokļu sektoram. Turklāt kapitāla vērtības izmantojums neliedz “fizisku” stratifikācijas kritēriju izmantojumu; tos var kombinēt. Šajā situācijā uzskata, ka kapitāla vērtības atspoguļo trūkstošos “fiziskos” stratifikācijas kritērijus. Jebkurā gadījumā, lai kapitāla vērtības varētu izmantot īres maksas līmeņu aprēķinā, to pamatā ir jābūt objektīvam izvērtējumam attiecībā uz nesenu atsauces gadu.

Praksē stratifikācija dažādās dalībvalstīs atšķiras kā attiecībā uz stratu skaitu, tā attiecībā uz precīziem kritērijiem, kas izmantoti, lai tos definētu. Lai gan sākotnēji tas rada zināmas raizes, jānorāda, ka dažus tādus pamatkritērijus kā mājokļa lielums un (ģeogrāfiskā) atrašanās vieta izmanto visur. Turklāt citu kritēriju atbilstīgums dažādās valstīs ir atšķirīgs, un pašas dalībvalstis ir labākā situācijā, lai noteiktu nozīmīgos kritērijus.

2. princips

Stratifikācijas nolūkiem dalībvalstis ņem vērā mājokļu nozīmīgus raksturojumus. Tie var būt mājokļa un ēkas raksturojumi vai raksturojumi, kas saistīti ar sociālekonomiskiem faktoriem. Turklāt ir pieņemami, ka stratifikācijas nolūkiem izmanto atjauninātas kapitāla vērtības, ja vien tās iegūtas objektīvā izvērtējumā.

1.2.2.   Stratifikācijas kritēriju atlase

Ņemot vērā to, cik daudzi raksturojumi ietekmē mājokļa īres maksu, pirmais uzdevums ir apzināt nozīmīgos mainīgos. Šajā nolūkā var veikt pieejamās statistiskās informācijas tabulāru analīzi. Lai iegūtu objektīvu novērtējuma kritēriju, faktisko īres maksas līmeņu novirze stratā varētu būt noderīga. Tas pavērtu iespējas varbūtējiem stratifikācijas uzlabojumiem, stratus izvēloties tā, lai līdz minimumam samazinātu novirzi strata robežās. Tāpēc novirze stratā būtu jāaprēķina vismaz tajos gadījumos, kad stratifikācija skar gan faktiskās, gan nosacītās īres maksas.

Sarežģītāku pieeju piedāvā tādas padziļinātas statistikas metodes kā (daudzkārtīgas) regresijas analīze. Šāda metode ļauj novērtēt katra mainīgā ietekmi tā, ka īres maksas līmeņu novirzes var saistīt ar atsevišķiem raksturojumiem. Īsumā, kāda mainīgā skaidrojošo spēku var kvantificēt, pateicoties korelācijas koeficientam. Šī metode tostarp ļauj klasificēt raksturojumus pēc to nozīmīguma. Tas palīdz noteikt elementus, kas stratificējami detalizētāk. Nozīmīgāko mainīgo kombinācija, izmantojot daudzkārtīgas regresijas metodes, rāda to kopējo skaidrojošo spēku. Padziļinātu statistikas metožu izmantojumu, lai atlasītu nozīmīgākos mainīgos, uzskata par efektīvu līdzekli dzīvojamā fonda stratifikācijai. Turklāt regresijas analīzi var izmantot tieši, lai novērtētu īres maksas, piemēram, hedonistisku modeļu formā. Šo metodi arī var izmantot, lai novērtētu vidējo īri stratiem, par kuriem īres sektorā nav neviena atbilstoša apsvēruma (tukšs strats).

Vēl viena priekšrocība, kas attiecināma uz stratifikācijas kritēriju atlasi, pamatojoties uz kādu padziļinātu statistikas metodi, ir tas, ka tā novērš vajadzību noteikt vienotus kritērijus visām valstīm. Lai iegūtu salīdzināmus iznākumus, pietiek izveidot galveno kritēriju klasifikāciju katrā valstī un precizēt kopējo skaidrojošā spēka līmeni, kas ir vajadzīgs. Ir skaidrs, ka šāda regresijas analīze lielā mērā ir atkarīga no pieejamās statistikas informācijas. Tomēr pat tad, ja statistiskās informācijas nav daudz, šī metode varētu sekmēt uzlabojumus.

Ciktāl informācija par dažādiem mainīgajiem, kas ietekmē īres maksas, galvenokārt ir atkarīga no bāzes statistikas esamības, iespējams, ka pašreiz nebūs iespēju plaši izmantot padziļinātas statistikas metodes. Tādējādi ir ieteicama standarta metode, t. i., ka dalībvalstis piemēro visus nozīmīgos kritērijus, kas izriet no tabulārās analīzes. Kā minimums būtu izmantojami tādi kritēriji kā izmērs, atrašanās vieta un vismaz viens svarīgs mājokļa raksturojums, lai stratificētu dzīvojamo fondu; šajā stratificēšanā būtu jāiegūst vismaz 30 ailes. Dzīvojamā fonda sadalījumam ir jābūt atbilstīgam un reprezentatīvam attiecībā uz kopējo mājokļu fondu. Padziļinātu statistikas metodi var izmantot, lai noteiktu nozīmīgu skaidrojošu mainīgo vai mainīgos stratu atlasei.

Tomēr praksē dalībvalsts var izvēlēties izmantot mazāku skaitu mainīgo vai citus mainīgos, kas nav paredzēti standarta metodē. Tas ir pieņemami, ja (daudzkārtīgās) regresijas analīze apliecina pieņemamu skaidrojošā spēka līmeni. Lai garantētu salīdzināmus rezultātus, ir ieteicams vismaz 70 % korelācijas koeficients kā slieksnis. Šis slieksnis būtu pieņemams saistībā ar apjomīgu paraugu, kurā neietilpst nulles vai zemas cenas īres maksas tāpat kā anomālas īres maksas.

3. princips

Dalībvalstis izmanto tabulāro analīzi vai statistikas metodes, lai noteiktu atbilstīgus stratifikācijas kritērijus. Kā minimums ir jāizmanto lieluma un atrašanās vietas kritēriji un vismaz viens cits nozīmīgs mājokļa raksturojums. Ir jāiegūst minimums 30 ailes, un ir jānošķir vismaz trīs lieluma klases un divu tipu atrašanās vietas. Mazāka skaita vai citu mainīgo izmantojums ir pieņemams, ja iepriekš ir pierādīts, (daudzkārtīgās) korelācijas koeficients sasniedz 70 %.

1.2.3.   Faktiskās un nosacītās īres maksas

Nosacītās īres maksas nosaka pēc maksātām faktiskām īres maksām. Attiecināšanas nolūkiem īres maksa ir definēta kā cena, kas ir jāmaksā par tiesībām izmantot nemēbelētu mājokli. Lai panāktu atbilstību šim definējumam, iespējams, ka maksātās īres maksas ir jāpielāgo.

Maksājumiem par siltumu, ūdeni, elektrību utt. nebūtu jāietilpst īres maksās, kaut arī praksē, iespējams, ne vienmēr būs viegli tos nošķirt. Saskaņā ar EKS vērtēšanas noteikumiem mājokļu pakalpojumu produkcija izsakāma bāzes cenās.

Attiecībā uz maksātām īres maksām var būt, ka nozīmīgs ir atsevišķu veidu valsts atbalsts. Piemēram, ir iespējams, ka kādai konkrētai mājsaimniecībai kā patērētājam ir tiesības uz valsts atbalstu (piemēram, mājokļa pabalstu), bet administratīvu iemeslu dēļ tas tiek maksāts tieši saimniekam. Šajā gadījuma dati par faktiskajām īres maksām var atšķirties atkarībā no informācijas avota. Ja infomācijas avots ir īrnieks, iespējams, maksātā īres maksa ir jākoriģē, atkal pieskaitot specifisko mājokļa pabalstu.

Turklāt nolūkā veikt aprēķinu, pamatojoties uz faktisko īres maksu, jānoskaidro vairāki pamatjautājumi, kas ietekmē datu saskaņošanu. Pirmkārt, vai, lai aprēķinātu nosacītās īres maksas, par pamatu ir jāizmanto visas faktiskās īres maksas vai vienīgi tās, kas paredzētas jaunajos līgumos? Atkarībā no izvēlētā mērķa var atsaukties uz dažādiem teorētiskiem argumentiem par labu faktiskām īres maksām, kas tiek maksātas vai nu saskaņā ar jauniem līgumiem, vai nu saskaņā ar līgumiem, kas parakstīti būvniecības gada laikā, vai arī saskaņā ar “caurmēra līgumiem”. Piemērojot vispārējo noteikumu, t. i., izmantot līdzīgu mājokļu īres maksu, nešķiet pieņemami noteikt, ka attiecināšanas bāzei izmantojamas īres maksas, kas noteiktas jaunajos līgumos. Ņemot vērā to, ka īres sektorā izmanto “vidējās īres maksas”, tāpat būtu jārīkojas attiecībā uz mājokļiem, kuros dzīvo īpašnieki. Turklāt, rīkojoties citādi, daudz būtu to valstu, kurām būtu grūtības piemērot stratifikācijas metodi. Visbeidzot, lai aprēķinātu nosacītās īres maksas, par pamatu būtu jāizmanto faktiskās īres maksas, kas tiek maksātas saskaņā ar visiem līgumiem. Tādējādi vidējo īres maksu aprēķinā būtu iekļaujamas arī privātā sektora īres maksas, kuru līmenis ir zems valsts regulējuma dēļ.

Otrkārt, vai var izmantot datus par īres maksām valsts īres sektorā, lai aprēķinātu nosacītās īres maksas? Ņemot vērā to, ka mājokļi, kurus apdzīvo īpašnieki, vairumā gadījumu ir piederīgi privātajam sektoram, principā būtu izmantojamas vienīgi privātā sektora faktiskās īres maksas, lai aprēķinātu nosacītas īres maksas. Tomēr, ja nav pietiekamu apsvērumu par faktiskajām īres maksām privātajā īres sektorā, izņēmuma kārtā var izmantot valsts īres sektora īres maksas ar nosacījumu, ka tās attiecīgi tiek palielinātas, lai tās varētu izmantot par tuvinājumiem attiecībā uz privātā tirgus īres maksām.

Nākamais jautājums ir par mēbelētu mājokļu īres maksu izmantojumu, lai palielinātu bāzi attiecībā uz nosacītajām īres maksām. Principā tās ir nemēbelētu mājokļu īres maksas, ko izmanto par aprēķina bāzi attiecībā uz nosacīto īres maksu mājokļiem, ko apdzīvo to īpašnieks. Tādējādi datus par mēbelētu mājokļu īres maksām nevar izmantot tieši. Lai novērstu to, ka tiek attiecināts kļūdains īres maksas līmenis, no šiem datiem atskaitāmas summas, kas atbilst mēbeļu izmantojumam.

4. princips

Attiecināšanas nolūkiem īres maksa ir īres maksa, kas maksājama par tiesībām izmantot nemēbelētu mājokli. Ja informācijas avots ir īrnieks, var būt, ka maksājamā īres maksa ir jākoriģē, atkal pieskaitot specifisko mājokļa pabalstu, ko administratīvu iemeslu dēļ maksā tieši saimniekam. Lai aprēķinātu nosacītās īres maksas, izmanto visu līgumu faktiskās īres maksas attiecībā uz privātiem nemēbelētiem mājokļiem. Ja ar statistiku saistītu iemeslu tas ir nepieciešams, izņēmuma kārtā var izmantot valsts īres sektora īres maksas ar nosacījumu, ka tās attiecīgi palielina, lai tās varētu izmantot par tuvinājumiem attiecībā uz privātā tirgus īres maksām. Tāpat mēbelētu mājokļu īres maksas var iekļaut aprēķina bāzē pēc tam, kad atskaitīta starpība īres maksā par mēbelētiem mājokļiem un nemēbelētiem mājokļiem.

1.3.   Avoti bāzes gada novērtējumam un ekstrapolācijas metodes

1.3.1.   Dzīvojamais fonds

Būtisks elements aprēķinā saskaņā ar stratifikācijas metodi ir informācija par dzīvojamo fondu. Šī informācija kalpo par atsauces sistēmu ekstrapolācijas procedūrām. Principā dzīvojamo fondu veido visas ēkas vai ēku daļas, ko izmanto kā mājokļus. Sīkāks skaidrojums ir iedaļā par īpašām problēmām. Galvenie avoti, ko izmanto, lai definētu šo dzīvojamo fondu, ir ēku skaitīšana, administratīvi ēku reģistri un tautas skaitīšana. Tad bāzes gada skaitli atjaunina, lai iegūtu kārtējā gada novērtējumu.

Attiecībā uz bāzes gada dzīvojamo fondu ēku skaitīšana šķiet ir vismazāk problemātiskā un vispilnīgākā metode, jo īpaši tad, ja to veic līdz ar tautas skaitīšanu. Administratīvie ēku reģistri lielā mērā ir atkarīgi no juridiskām procedūrām, un tas var radīt neskaidrības, piemēram, attiecībā uz to, vai paplašinājumi, uzlabojumi, pārveidojumi un sagrautas ēkas vai to daļas ir pareizi reģistrētas. Par dzīvojamā fonda bāzi izmantojot informāciju, ko tautas skaitīšanā sniegušas mājsaimniecības, var rasties problēmas, jo rezultātiem ir tendence nenovērtēt otršķirīgas mājas, kas nav apdzīvotas skaitīšanas dienā.

5. princips

Lai aprēķinātu bāzes gada dzīvojamo fondu, par sākotnējo bāzi dalībvalstis izmanto vai nu ēku skaitīšanu, vai nu tautas skaitīšanu, vai arī administratīvus ēku reģistrus. Ņemot vērā to, ka ēku skaitīšana principā ir pilnīgākā metode, administratīvu ēku reģistru un tautas skaitīšanas gadījumā ir jāveic intensīvas un rūpīgas pārbaudes, lai panāktu pilnīgumu.

1.3.2.   Faktiskās īres maksas

Otrais pamatelements mājokļu pakalpojumu produkcijas aprēķinā saskaņā ar stratifikācijas metodi attiecas uz faktiskajām īres maksām, kas konstatētas īres sektorā. Informāciju par faktiskajām īres maksām bāzes gadā var iegūt, veicot skaitīšanu (piemēram, tautas skaitīšanu), izlases veida apsekojumus, piemēram, mājsaimniecību budžeta apsekojumus vai specifisku īres maksu apsekojumu. Pirmajā gadījumā faktiskās īres maksas, iespējams, ir aptvertas pilnā mērā, un aprēķiniem ir ietekme vienīgi nosacīto īres maksu līmenī. Izlases veida apsekojumu gadījumā aprēķini ietekmē kā faktiskās, tā nosacītās īres maksas līmeni. Ir acīm redzami, ka skaitīšana piedāvā pietiekami plašu bāzi, lai iegūtu ticamu informāciju. Taču mājsaimniecību budžeta apsekojumus arī uzskata par pietiekami ticamiem, jo īpaši attiecībā uz pirmās nepieciešamības precēm. Tomēr nav noslēpums, ka atšķirības rādītājā, kas raksturo atbilžu nesniegšanu, ir problēma, ko parasti piedzīvo šāda veida apsekojumā. Ja mājokli vairāk uzskata par luksusu, nevis par nepieciešamību, šī problēma varētu nevēlami ietekmēt īres maksu aprēķina rezultātus, un to vajadzētu novērst. Cita ar mājsaimniecību budžeta apsekojumiem saistīta problēma, vismaz dažās valstīs, ir apsekojumu niecīgais mērogs; tas var samazināt īres maksu stratifikācijas iespējas. Jebkurā gadījumā pēc iespējas izmantojami papildu avoti, kas ir pieejami. Tas varētu būt piemērojami, piemēram, valstīs, kur mājokļu lielais vairums ir valsts pārziņā un kur nekustamā īpašuma aģentūrām ir jāsniedz grāmatvedības uzskaites dati. Turklāt rezultātu pastāvīgas uzlabošanas nolūkā būtu izskatāmas iespējas izmantot citus tādus avotus kā specializēti apsekojumi īres maksu jomā.

6. princips

Dalībvalstis izmanto plašākos un uzticamākos avotus, lai iegūtu datus par faktiskajām īres maksām stratos, izmantojot, piemēram tautas skaitīšanas datus vai kāda mājsaimniecību apsekojuma datus. Būtu izvērtējams citu avotu izmantojums, lai uzlabotu ticamību, pilnīgumu un jo īpaši stratifikāciju.

1.3.3.   Bāzes gada rezultātu ekstrapolēšana

Tikai dažu dalībvalstu rīcībā ir ikgadējā informācija, kas vajadzīga, lai katru gadu veiktu pilnu aprēķinu attiecībā uz produkciju to mājokļu pakalpojumiem, kurus apdzīvo to īpašnieki. Vairumā valstu kāda konkrēta gada rezultāti kalpo par atsauces bāzi, ko atjaunina, lai novērtētu kārtējā gada skaitli, izmantojot rādītājus. Atjaunināšanu var veikt, atsauces gada (kopējai) produkcijai piemērojot kombinētu rādītāju vai atsevišķi ekstrapolējot dzīvojamo fondu un īres maksu pa stratiem. Lai gan principā varam sagaidīt līdzīgus rezultātus, strukturālas nobīdes, piemēram, attiecībā starp izīrētiem mājokļiem un mājokļiem, kuros dzīvo to īpašnieki, var izraisīt atšķirības. Turklāt atsevišķs aprēķins nodrošinātu ticamības pārbaudes.

Runājot par izmantotajiem rādītājiem, kvantitātes indeksu vairumā gadījumu atvasina no produkcijas būvniecības nozarē. Cenu rādītājs, no otras puses, bieži vien pamatojas uz rādītāju, kas raksturo cenas maksātajām īres maksām, no patēriņa cenu indeksa. Tas var radīt traucējumus tajos gadījumos, kad nav pamatots pieņēmums, ka nosacītās īres maksas saskan ar īres maksu kopuma svārstībām, piemēram, īres maksu regulējuma dēļ. Nosacīto īres maksu ekstrapolēšanai tāpēc, šķiet, priekšroka dodama tam, ka tāpat kā bāzes gadā izmanto cenu indeksu, kas atspoguļo svārstības īres maksās par mājokļiem, ko izīrē privātas personas. Turklāt uzmanība būtu vēršama uz to, ka cenu indeksi parasti neaptver pieaugumus cenā sakarā ar izmaiņām kvalitātē. Cenu indeksi tādējādi jāpapildina ar kvalitātes rādītāju, kas atspoguļo uzlabojumus.

Visbeidzot, šķiet lietderīgi būtu samazināt strukturālu izmaiņu ietekmi uz rezultātiem, samazinot ekstrapolācijas periodu. Šajā sakarā ņemot vērā attiecīgās bāzes statistikas periodiskumu, šķiet, atbilstīgi būtu dzīvojamā fonda salīdzinošu novērtēšanu veikt reizi 10 gados; tas ir pieņemts intervāls attiecībā uz tautas skaitīšanu. Turklāt cenas elementa salīdzinoša novērtēšana (īres maksa stratā) būtu veicama reizi piecos gados; tas ir ierasts mājsaimniecību budžeta apsekojumu periodiskums.

7. princips

Ja nav iespējas veikt pilnu ikgadēju novērtējumu mājokļu pakalpojumu produkcijai, dalībvalstis var ekstrapolēt kāda konkrēta bāzes gada skaitļus, izmantojot attiecīgus kvantitātes, cenas un kvalitātes rādītājus. Dzīvojamā fonda un vidējās īres maksas ekstrapolāciju veic atsevišķi katram stratam. Ekstrapolācijas procedūra nošķir aprēķinus attiecībā uz faktiskajām īres maksām un aprēķinus attiecībā uz nosacītajām īres maksām. Vajadzības gadījumā ekstrapolācijai izmantoto stratu skaits var būt mazāks par to, kāds izmantots bāzes gada aprēķinā. Lai ekstrapolētu nosacītās īres maksas mājokļiem, ko apdzīvo to īpašnieks, principā piemēro cenas indeksu attiecībā uz privātu mājokļu īres maksām. Jebkurā gadījumā dzīvojamā fonda salīdzinoša novērtēšana veicama ne retāk kā reizi 10 gados, un cenas elementa salīdzinoša novērtēšana – ne retāk kā reizi piecos gados; pretējā gadījumā līdzvērtīgs kvalitātes līmenis būtu sasniedzams, izmantojot citas atbilstīgas metodes.

1.4.   Īpašas problēmas

1.4.1.   Mājokļi, ko izīrē bez maksas vai par zemu maksu

Vācot datus par faktiskajām īres maksām, dažreiz konstatē nulles vai ļoti zemas vērtības. No īres maksas brīvu mājokļu gadījumā situācija ir dīvaina – mājokļa pakalpojums tiek sniegts, bet bez (redzamas) maksas. Šādos gadījumos, šķiet, pareizi ir pieņemt risinājumu labot konstatēto faktisko nulles īres maksu. Līdzīgs risinājums būtu loģisks zemas cenas mājokļiem.

Neatkarīgi no valsts iestāžu atbalsta ir citi iemesli, kuru dēļ var konstatēt bez maksas mājokļus vai mājokļus par nelielu īres maksu. Viens piemērs ir darba ņēmējs, kas, par velti vai maksājot nelielu maksu, dzīvo mājoklī, kas pieder viņa darba devējam. Tas var tikt attiecināts uz visu veidu darba ņēmējiem, tostarp saimniekiem un sargiem. Šajā gadījumā datus par faktiskajām īres maksām koriģē un starpību starp faktisko īres maksu un salīdzinošajām īres maksām uzskata par atlīdzību natūrā (skatīt EKS 95 punktus 4.04–4.06). Tāpat ir iespējams, ka mājokļus izīrē par velti vai par nelielu īres maksu radiniekiem vai draugiem. Šajā gadījumā korekciju tāpat var veikt, šos dzīvokļus vienkārši pārkvalificējot no īres sektora uz pašu īpašnieku apdzīvotu mājokļu sektoru. Turklāt līdzīgs labojums, šķiet, ir vietā tad, kad īrnieki veic vienotas summas maksājumus, t. i., kad īrnieks veic īres maksas priekšapmaksu uz ilgāku laiku nekā parasti.

8. princips

No īres maksas brīvajiem mājokļiem vai lētiem mājokļiem faktisko konstatēto īres maksu koriģē tā, lai aptvertu visu mājokļa pakalpojumu. Nosacīto īres maksu aprēķināšanai bez korekcijas nav izmantojamas ne nulles īres maksas, ne nelielās īres maksas.

1.4.2.   Mājas brīvdienu pavadīšanai

Brīvdienu mājas aptver visas mājas, ko izmanto brīvajā laikā, piemēram, papildu mājas, kas atrodas netālu un ko uz īsu laika sprīdi (nedēļas nogalēs) izmanto daudzas reizes gadā, un mājas, kas atrodas tālāk no galvenā mājokļa un ko izmanto ilgākiem laikposmiem, taču tikai pāris reizes gadā. Sākotnēji nešķiet, ka ar izīrētām brīvdienu mājām varētu būt kādas problēmas, ievērojot to, ka faktisko maksāto īres maksu izmanto, lai novērtētu produkciju. Tomēr, ja faktiskās iekasētās īres maksas ir mēneša maksas, ekstrapolējot kopējā gada rādītāju var iegūt pārāk augstus novērtējumus, ja netiek pievienota nekāda papildu informācija par vidējo dzīvošanas laiku.

Lai aprēķinātu nosacīto īres maksu par mājām brīvdienu pavadīšanai, kurās dzīvo to īpašnieks, loģiski būtu stratificēt šāda veida nekustamus īpašumus un piemērot tiem attiecīgas caurmēra gada īres maksas, kas tiek praktizētas līdzīgiem faktiski izīrētiem mājokļiem. Gada īres maksa ļauj netieši ņemt vērā vidējo dzīvošanas ilgumu. Grūtību gadījumā var piemērot citu risinājumu: ievākt informāciju ar brīvdienu mājām, kas ietilpst vienā stratā, un īpašumiem, kurus apdzīvo to īpašnieks, piemērot vidējās gada īres maksas, kas ir spēkā attiecībā uz faktiski izīrētām brīvdienu mājām. Trešais risinājums – var izmantot kopējo gada īres maksu parastiem mājokļiem, kas atrodas salīdzināmās, līdzvērtīgās vietās, gadījumā, kad brīvdienu mājas sastāda niecīgu dzīvojamā fonda daļu vai tās nevar nošķirt no citiem mājokļiem. Pat brīvdienu māju gadījumā šīs procedūras šķiet pieņemamas, ja ņemam vērā to, ka tās vienmēr ir pieejamas īpašniekam un tās tāpat bez maksas izmanto viņa īpašnieki vai ģimene.

9. princips

Mājas brīvdienu pavadīšanai aptver visu veidu mājas, kas paredzētas atpūtai, piemēram, mājokļus, kas atrodas netālu un ko izmanto nedēļas nogalēs, vai attālākas mājas ilgākai dzīvošanai. Lai novērtētu brīvdienu māju produkciju, priekšroka dodama pieejai, saskaņā ar kuru izmanto vidējās gada īres maksas mājokļiem, kas piedāvā līdzvērtīgas priekšrocības. Izmantojot gada īres maksu, netieši var ņemt vērā vidējo dzīvošanas ilgumu. Lai gan būtu labāk, ja tiktu veikta stratifikācija, brīvdienu mājas var grupēt vienā stratā. Ja brīvdienu mājas sastāda tikai niecīgu dzīvojamā fonda daļu, var izmantot kopējo gada īres maksu parastiem mājokļiem, kas ir piederīgi vienam un tam pašam atrašanās vietas stratam. Izņēmuma gadījumos, kas ir pamatoti, kad nav datu par faktiskajām īres maksām atsevišķos brīvdienu māju stratos vai kad šie dati nav statistiski uzticami, var izmantot citas objektīvas metodes, piemēram, lietotāja izmaksu metodi.

1.4.3.   Kopīpašums

Kopīpašuma gadījumā nekustamā īpašuma aģents pārdod tiesības uzturēties katru gadu noteiktu laika periodu kādā konkrētā mājoklī, kas atrodas tūrisma zonā, un uzņemas šā īpašuma pārvaldības rūpes. Šīs tiesības garantē ar sertifikātu, ko izsniedz pēc pirmā maksājuma. Šo sertifikātu var pārdot par pašreizējo cenu. Pēc tam veicami periodiski maksājumi, lai segtu administratīvās izmaksas.

Pēc šā apraksta loģiski būtu domāt, ka sākotnējais maksājums būtu uzskatāms par ieguldījumu, ievērojot to, ka izsniegto sertifikātu var salīdzināt ar akciju/vērtspapīru. Tā vedina domāt arī fakts, ka, atbilstīgi likumdošanai vismaz vienā dalībvalstī, pircējs iegādājas reālas tiesības. Tādējādi, šķiet, lietderīgi sākotnējo maksājumu attiecināt uz nemateriāliem aktīviem valsts kontos. Turklāt loģiski no īres maksas brīvus mājokļa pakalpojumus uzskatīt par dividendi natūrā, ko maksā nekustamā īpašuma aģents.

Fundamentālu problēmu rada tas, ka pakalpojums, ko nodrošina ar kopīpašumu, neietilpst tautsaimniecības produkcijā. Loģiski, ka ir vajadzīga korekcija. Vispirms priekšlikums pieņemt periodisko maksājumu kā netiešu pasākumu netieši norāda uz to, ka nekāda korekcija nav veikta attiecībā uz mājokļu pakalpojumiem, ievērojot to, ka periodiskais maksājums attiecas uz atšķirīgu pakalpojumu, jo īpaši pārvaldības izmaksām. Varētu būt cita teorētiska iespēja – noteikt, ka sākotnējais maksājums ir nodrošinātā pakalpojuma priekšapmaksa, un sadalīt to pa attiecīgajiem dzīvošanas periodiem. Papildus statistiskām problēmām praktiski iemiesot šo modeli, šķiet, ka te ir pretruna ar tiesisko realitāti, jo tiešs skaidrojums ir pakalpojuma iegāde, nevis īpašuma iegāde.

Cita iespēja – atvasināt aizstājējmainīgo/tuvinājumu, pamatojoties uz faktiskajām gada īres maksām par līdzīgiem mājokļiem (ar telpām un aprīkojumu ēdiena gatavošanai). Šo risinājumu pamato tas, ka mājokļi kopīpašumā atrodas tūrisma zonās un pastāv līdzās ar faktiski izīrētiem brīvdienu dzīvokļiem. Grūtību gadījumā attiecībā uz mājokļiem kopīpašumā tāpat var izmantot divas citas metodes, kas piedāvātas attiecībā uz brīvdienu mājām. Īres maksa aprēķināma neto izteiksmē, lai izvairītos no regulāru maksājumu divkāršas uzskaites.

10. princips

Attiecībā uz mājokļiem kopīpašumā piemēro tās pašas procedūras, ko piemēro attiecībā uz brīvdienu mājām.

1.4.4.   Brīvas istabas īrnieki

Vairumā valstu daudz ir studentu, kas mitinās brīvās istabās. Bieži tas attiecas uz citiem jauniem cilvēkiem vai personām, kurām darba dēļ ir jābūt prom no mājām. Ja istaba ir daļa no izīrēta mājokļa, t. i., ja tā ir nodota apakšīrē, šķiet, nav nekādu lielu problēmu. Brīvās istabas īri var uzskatīt kā ieguldījumu galvenajā faktiskajā īres maksā, t. i., kā tiesību nodošanu starp mājsaimniecībām. Tomēr, ja istaba ir daļa no mājokļa, kurā dzīvo tā īpašnieks, tā būtu divkārša uzskaite, ja tiktu iekļauta īre, ko maksā īrnieks, kā arī pilnā nosacītā īre. Iespējams, pareizs risinājums būtu faktisko īri, ko maksā īrnieks, attiecināt uz to mājokļa procentuālo daļu, kurā viņš dzīvo, un to attiecināt uz īres maksu par mājokļa pārējo daļu. Tomēr praksē to varētu būt grūti piemērot. Tā vietā īri varētu uzskatīt par tiesību nodošanu, kas saistīta ar mājokļa izdevumu sadalīšanu. Tas būtu līdzīgi pirmajam gadījumam, ciktāl faktisko brīvās istabas īres maksu uzskata par ieguldījumu galvenajā nosacītajā īres maksā. Līdz ar šādu traktējumu būs vajadzīga korekcija, ja mājsaimniecību sektoru sadala grupās.

Cits jautājums ir, kā traktēt dažādu istabu apakšīri. Šajā gadījumā ieteikums ir jēdzienu brīvas istabas īrnieki piemērot vienīgi tad, ja īpašnieks vai galvenais īrnieks pats turpina dzīvot attiecīgajā mājoklī. Pretējā gadījumā apakšīre uzskatāma par citu saimniecisku darbību (mājokļa pakalpojums vai pansionāts).

11. princips

Īres maksas par brīvām istabām kādā mājoklī uzskata par ieguldījumu galvenajā īres maksā, ja īpašnieks vai galvenais īrnieks turpina dzīvot attiecīgajā mājoklī.

1.4.5.   Tukši mājokļi

Pirmkārt, īrētu mājokli vienmēr uzskata par tādu, kurā dzīvo, pat tad, ja īrnieks dzīvo citur. Otrkārt, saskaņā ar vispārējo risinājumu, ko apstiprinājām brīvdienu mājām un mājokļiem kopīpašumā, gada īres maksas netieši atspoguļo vidējo dzīvošanas laiku. Tukšo mājokļu problēma saistās ar mājokļiem, kuri nav izīrēti un kurus to īpašnieks neizmanto, t. i., mājokļiem, kas ir pieejami pirkšanai vai īrei. Šādos gadījumos netiek sniegts nekāds mājokļu pakalpojums, un tātad uzskaites vajadzībām īres maksa ir nulle.

Informācijai, kas vajadzīga, lai noteiktu, vai mājoklis, kas nav izīrēts, ir tukšs vai nav, var izmantot īpašnieka vai kaimiņu paziņojumus. Ja šādas informācijas nav, mēbeļu esamība var norādīt uz to, vai mājoklī dzīvo. No otras puses, var uzskatīt, ka nemēbelēts mājoklis ir tukšs, jo ir grūti iedomāties, ka tas varētu kalpot par mājokli. Tukšo mājokļu kategorijā ietilpst arī mājokļi, kurus īpašnieks atguvis sakarā ar to, ka par tiem nav izdarīti maksājumi, vai mājokļi, kas uz īsu laiku ir tukši, jo nekustamā īpašuma aģentūra tūlīt neatrod jaunu īrnieku. Robežgadījums ir tukšs mēbelēts mājoklis, kuru īpašnieks tūlīt var izmantot. Šajā gadījumā var apgalvot, nekāds pakalpojums netiek sniegts, kamēr īpašnieks tajā nedzīvo. Bet, tā kā šis gadījums ir salīdzināms ar izīrēta, bet tukša mājokļa gadījumu, šķiet, pareizi būtu izmantot īres maksu. Tāpēc mēbelētus mājokļus, ko to īpašnieks nav izīrējis, parasti uzskata par aizņemtiem.

Tukšs mājoklis var radīt tādas izmaksas kā uzturēšanas, elektrības izdevumi, apdrošināšanas prēmijas, nodokļi utt. Šie elementi ierakstāmi kā starpproduktu patēriņš nekustamā īpašuma sektorā, citi ar ražošanu saistīti maksājumi. Tāpat kā uzņēmumiem, kas neražo nekādus pakalpojumus, šādā situācijā pievienotā vērtība varētu būtu negatīva.

12. princips

Attiecībā uz mājokļiem, kas nav izīrēti un ir pieejami pirkšanai vai īrei, ierakstāma nulles īres maksa. Mēbelētu mājokli, ko aizņem īpašnieks, parasti uzskata par aizņemtu mājokli.

1.4.6.   Garāžas

Tā kā garāžas ir daļa no bruto ieguldījumiem pamatkapitālā, pareizi ir ne vien iekļaut izīrētu garāžu pakalpojumus tautsaimniecības produkcijā, bet arī aprēķināt nosacīto produkciju garāžām, ko aizņem to īpašnieki. Abos gadījumos garāža ir mājokļa ērtību elements tāpat jebkura cita telpa vai aprīkojums. Būtu jāaptver auto stāvvietas un nojumes, jo tām, iespējams, ir tāda pati nozīme.

EKS 95 punktā 3.64 teikts, ka “attiecībā uz garāžām, kas atrodas atsevišķi no mājokļiem un ko īpašnieks izmanto galapatēriņa nolūkos saistībā ar mājokļa izmantošanu, jāveic līdzīgs aprēķins. Aprēķins nav jāveic par garāžām, ko to privātais īpašnieks izmanto tikai automašīnas novietošanai pie darba vietas.”

Parasti īpašnieku apdzīvotu mājokļu ir vairāk nekā izīrētu mājokļu ar garāžu. Lai attiecīgi tiktu aptverta šī strukturālā atšķirība, šķiet, ka optimāli būtu, ja garāžas esamību izmantotu par stratifikācijas kritēriju.

13. princips

Garāžas un auto stāvvietas, ko izmanto galapatēriņa nolūkiem, nodrošina pakalpojumus, kas iekļaujami mājokļu pakalpojumos.

2.   STARPPRODUKTU PATĒRIŅŠ

Starpproduktu patēriņam ir jāsaskan ar produkciju. Saskaņā ar mājsaimniecību individuālā patēriņa klasifikāciju (Coicop) maksājumi par siltumu, ūdeni, elektrību utt., kā arī lielākā daļa uzturēšanas un remonta darbību, kas saistītas ar mājokļiem, būtu reģistrējami atsevišķi un tātad nebūtu iekļaujami mājokļu pakalpojumu produkcijā.

Praksē tomēr dažādus maksājumus, kā arī uzturēšanas un remonta darbības var uzskatīt par daļu no īres pakalpojuma sakarā ar to, ka tās nevar nošķirt. NKI nevajadzētu būt skartam, ja bruto aprēķinu veic konsekventi attiecībā uz starpposma patēriņu un produkciju.

Attiecībā uz remontu un uzturēšanu nošķiramas trīs kategorijas. Pirmkārt, uzlabojumus esošajā pamatkapitālā, kas krietni pārsniedz parastas uzturēšanas un remonta prasības, uzskata par bruto ieguldījumiem pamatkapitālā (EKS 95 punkts 3.107).

Otrkārt, izdevumi, ko īpašnieki atvēl sava mājokļa labiekārtošanai, uzturēšanai un remontam, kad īrnieki principā neveic šīs darbības, uzskata par starpproduktu patēriņu mājokļu pakalpojumu produkcijā (EKS 95 punkts 3.77).

Visbeidzot tīrīšana, labiekārtošana, uzturēšana, ciktāl tās ir darbības, kas tāpat ir jāveic īrniekiem, netiek attiecinātas uz produkciju (EKS 95 punkts 3.09). Izdevumi attiecībā uz šīm darbībām būtu tieši reģistrējami kā mājsaimniecību galapatēriņš. EKS 95 punktā 3.76 norādīts, ka mājsaimniecību galapatēriņa izdevumi aptver materiālus, kas izmantoti mājokļu sīkam remontam un apdarei, ko parasti veic kā īrnieki, tā īpašnieki.

Tas nozīmē, ka attiecībā uz mājokļiem, ko aizņem to īpašnieks, starpproduktu patēriņam būtu jāaptver to pašu veidu parastas uzturēšanas un remonta darbības kā tās, ko īpašnieks attiecībā uz līdzīgiem izīrētiem mājokļiem normāli uzskatītu par starpproduktu patēriņu. Izdevumi, kas atvēlēti tāda paša veida remonta un uzturēšanas darbiem kā tie, kurus parasti veic īrnieki, un nevis īpašnieki, būtu uzskatāmi par mājsaimniecību galapatēriņa izdevumiem kā īrniekiem, tā tādiem mājokļu īpašniekiem, kas aizņem savus dzīvokļus.

Attiecībā uz mājokļiem, kurus aizņem īpašnieki, parastu uzturēšanas un remonta darbu starpproduktu patēriņu var atvasināt no tādiem tiešiem statistikas avotiem kā mājsaimniecību budžeta apsekojumi. Ja starpproduktu patēriņa un produkcijas attiecība īpašnieku aizņemtiem mājokļiem ļoti atšķiras no šīs attiecības īres sektoram, šīs atšķirības iemesli būtu izpētāmi. Ja novirze saistīta ar atšķirībām kvalitātē, piemēram, atšķirīgs parastas uzturēšanas līmenis citādi līdzīgiem mājokļiem, attiecīgi jāpielāgo nosacītās īres maksas.

Starpproduktu patēriņam būtu jāaptver netieši mērāmie finanšu starpniecības pakalpojumi (FISIM) saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 448/98 (3). Tas aptver mājsaimniecību kā mājokļu īpašnieku starpproduktu patēriņu attiecībā uz mājokļa aizdevumiem.

Kā norādīts 1.4.5. iedaļā, tukši mājokļi var būt saistīti ar starpproduktu patēriņu. Principā jānorāda, ka būtu jānovērš divkāršs starpproduktu patēriņa uzskaitījums attiecībā uz mājokļiem, kas pieder darba devējiem.

14. princips

Starpproduktu patēriņš ir nosakāms saskaņā ar mājokļu pakalpojumu produkcijas definējumu. Principā abi jēdzieni neaptver maksājumus par siltumu, ūdeni, elektrību utt. Ja praktisku iemeslu dēļ priekšroka dota citiem noteikumiem, tas ir pieņemami, ja netiek skarts NKP un NKI līmenis.

3.   DARBĪBAS AR PĀRĒJO PASAULI

Saskaņā ar EKS 95 (punkti 1.30 un 2.15) nerezidentvienības uzskata par nosacītām rezidentvienībām, ciktāl tās ir īpašnieki zemei un ēkām valsts ekonomiskajā teritorijā, bet vienīgi attiecībā uz operācijām, kas ietekmē zemi un ēkas.

Tas nozīmē, ka pakalpojumu, ko nodrošina kāds mājoklis, kas pieder nerezidentam, iekļauj tās tautsaimniecības produkcijā, kur mājoklis atrodas. Gadījumā, kad nerezidenta mājokli apdzīvo īpašnieks, ierakstāms mājokļu pakalpojumu eksports, un atbilstošo tīro darbības rezultātu ieraksta kā pārējās pasaules primāru ienākumu (EKS 95 punkti 3.142 un 4.60).

Attiecībā uz rezidentiem, kam pieder mājokļi ārvalstīs, EKS 95 punktā 3.64 norādīts, ka “īpašnieku apsaimniekotu mājokļu, kas atrodas ārzemēs, piem., brīvdienu pavadīšanai paredzētu māju nomas vērtība nav jāieraksta kā daļa iekšzemes ražošanas, bet kā pakalpojumu imports, un attiecīgais tīrais darbības rezultāts – kā primārais ienākums, kas saņemts no pārējās pasaules”.

Principā rodas dažas problēmas tad, ja īpašumu, kas pieder nerezidentam, reāli izīrē rezidentam, jo naudas plūsmu, kas tiks konstatēta, iekļaus maksājumu bilancē. Mājokļi kas pieder ārvalstu rezidentiem, kuri tos apdzīvo, būtu identificējami atsevišķi. Pēc īpašnieka–mājokļa iemītnieka tautības vien nevar nošķirt rezidentu no nerezidenta. Brīvdienu mājas, kas pieder ārvalstu rezidentiem, iespējams, būs svarīgākais elements, un būtu lietderīgi attiecīgo dalībvalstu starpā panākt vienošanos attiecībā uz īpašnieku nerezidentu skaitu. Tomēr principā informācijas trūkst par nerezidentiem mājokļu īpašniekiem–iemītniekiem. Informācija par rezidentiem, kam pieder brīvdienu mājas ārvalstīs ir vēl trūcīgāka. Lai novērstu nesakritības, dalībvalstīm aprēķinot primāro ienākumu mājokļiem, ko aizņem īpašnieki nerezidenti, tajā pašā laikā būtu jāpievieno primārs ienākums mājokļiem ārvalstīs, kas pieder rezidentiem, kuri tos apdzīvo.

Īpašs jautājums šajā sakarā ir par kopīpašuma mājokļiem. Tā kā vienā un tajā pašā uzskaites periodā šādu īpašumu var aizņemt rezidenti no dažādām valstīm, tiešs attiecinājums uz izcelsmes valsti šķiet neiespējams. Salīdzināmus rezultātus var iegūt, pieņemot pragmatiskāku pieeju. Vispirms pievienotā (nosacītā) vērtība, ko rada kopīpašuma mājokļi, attiecināma uz izcelsmes valsti sabiedrībai, kurai tie pieder. Tad var prasīt no īpašnieksabiedrības sniegt informāciju par izcelsmes valstīm kopīpašuma īpašniekiem, ko var izmantot par pamatu sadalei.

15. princips

Saskaņā ar EKS 95 visi mājokļi, kas atrodas kādas dalībvalsts ekonomiskajā teritorijā, sekmē NKP. Tīrais darbības rezultāts, ko saņēmuši nerezidenti kā īpašnieki zemei un ēkām minētajā valstī, ierakstāmi kā īpašuma ienākums, kas samaksāts pārējai pasaulei, un tātad atskaitāms no NKP pārejā no NKP uz NKI. Šo tīro darbības rezultātu uzskata par tīro darbības rezultātu no mājokļu faktiskajām un nosacītajām īres maksām. Dalībvalstīm atskaitot īpašuma ienākumu mājokļiem, kurus aizņem nerezidenti īpašnieki, tajā pašā laikā būtu jāpievieno īpašuma ienākums mājokļiem ārvalstīs, kas pieder rezidentiem, kuri tos apdzīvo.

----

(1)  Uz šo valodas versiju neattiecas.

(2)  Konceptuāli ir iespējams, ka īpašnieki iedzīvotāji individuāli vai kolektīvi izmanto mājas cilvēkus, neiesaistot citas tādas statistikas vienības kā mājokļu sabiedrības vai pārvaldes sabiedrības. Šajā gadījumā produkcijā pēc lietotāja izmaksu metodes būtu jāņem vērā darbinieku atlīdzība.

(3)OV L 58, 27.2.1998., 1. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003.

----

----

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1723/2005

(2005. gada 20. oktobris),

ar ko nosaka kompensācijas likmes dažiem labības un rīsu produktiem, kurus eksportē kā preces, uz kurām neattiecas Līguma I pielikums

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienu dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1784/2003 par labības tirgus kopīgo organizāciju (1), un jo īpaši tās 13. panta 3. punktu,

ņemot vērā Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1785/2003 par rīsu tirgus kopīgo organizāciju (2), un jo īpaši tās 14. panta 3. punktu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Kompensācijas likmes, ko piemēro pamatproduktiem, kuri minēti Regulas (EK) Nr. 1043/2005 I pielikumā un Regulas (EK) Nr. 1784/2003 1. pantā vai Regulas (EK) Nr. 1785/2003 1. pantā un kurus eksportē kā preces, kas minētas attiecīgi Regulas (EK) Nr. 1784/2003 III pielikumā vai Regulas (EK) Nr. 1785/2003 IV pielikumā, ir noteiktas šīs regulas pielikumā.

2. pants

Šī regula stājas spēkā 2005. gada 21. oktobrī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

priekšsēdētāja vietnieks

Günter VERHEUGEN

----

(1)OV L 270, 21.10.2003., 78. lpp.

(2)OV L 270, 21.10.2003., 96. lpp.

(3)OV L 172, 5.7.2005., 24. lpp.

(4)OV L 275, 29.9.1987., 36. lpp.

(5)OV L 159, 1.7.1993., 112. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1584/2004 (OV L 280, 31.8.2004., 11. lpp.).

----

PIELIKUMS

kompensāciju likmes, ko no 2005. gada 21. oktobra piemēro dažiem labības un rīsu produktiem, kurus eksportē kā preces, uz kurām neattiecas Līguma I pielikums (1)

----

(1)  Šajā pielikumā noteiktās likmes nav piemērojamas eksportam uz Bulgāriju no 2004. gada 1. oktobra, kā arī precēm, kas minētas Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas 1972. gada 22. jūlija Nolīguma 2. protokola I un II tabulā un ko eksportē uz Šveices Konfederāciju vai uz Lihtenšteinas Firstisti no 2005. gada 1. februāra.

(2)  Attiecībā uz lauksaimniecības produktiem, ko iegūst no pamatprodukta vai/un pielīdzināto produktu pārstrādes, piemēro koeficientus, kas noteikti Komisijas Regulas (EK) Nr. 1043/2005 V pielikumā.

(3)  Attiecīgajām precēm ir KN kods 3505 10 50.

(4)  Preces, kas minētas Regulas (EK) Nr. 1784/2003 III pielikumā vai Regulas (EEK) Nr. 2825/93 2. pantā (OV L 258, 16.10.1993., 6. lpp.).

(5)  Attiecībā uz sīrupiem ar KN kodiem NC 1702 30 99, 1702 40 90 un 1702 60 90, ko iegūst, jaucot glikozi un fruktozes sīrupu, eksporta kompensāciju var piešķirt tikai glikozes sīrupam.

----

----

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1724/2005

(2005. gada 20. oktobris)

par ievešanas atļauju izdošanu attiecībā uz rīsiem ar izcelsmi ĀKK valstīs un aizjūras zemēs un teritorijās atbilstīgi pieteikumiem, kas iesniegti pirmajās piecās darba dienās 2005. gada oktobrī saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 638/2003

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 2002. gada 10. decembra Regulu (EK) Nr. 2286/2002 par režīmu, kas piemērojams lauksaimniecības produktiem un dažu veidu precēm, kas iegūtas, pārstrādājot lauksaimniecības preces ar izcelsmi Āfrikas, Karību un Klusā okeāna valstīs (ĀKK valstis), un Regulas (EEK) Nr. 1706/98 atcelšanu (1),

ņemot vērā Padomes 2001. gada 27. novembra Lēmumu 2001/822/EK par aizjūras valstu un teritoriju un Eiropas Kopienas asociācijas izveidi (Lēmums par asociāciju ar aizjūras valstīm un teritorijām) (2),

ņemot vērā Komisijas 2003. gada 9. aprīļa Regulu (EK) Nr. 638/2003 par sīki izstrādātiem izpildes noteikumiem Padomes Regulai (EK) Nr. 2286/2002 un Padomes Lēmumam 2001/822/EK attiecībā uz režīmu, kas piemērojams rīsu ievedumiem ar izcelsmi Āfrikas, Karību un Klusā okeāna valstīs (ĀKK) un aizjūras zemēs un teritorijās (AZT) (3), un jo īpaši tās 17. panta 2. punktu,

tā kā:

Atbilstīgi izvērtējumam attiecībā uz daudzumiem, ko aptver pieteikumi, kas iesniegti atbilstīgi 2005. gada oktobra kvotas daļai, atļaujas būtu jāizdod pieteiktajiem daudzumiem, vajadzības gadījumā piemērojot samazinājuma procentus, un jānosaka daudzumi, kas pārgrāmatojami uz nākamo kvotas daļu,

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

1.   Attiecībā uz rīsu ievešanas atļauju pieteikumiem, kas iesniegti no 2005. gada oktobra pirmo piecu darba dienu laikā saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 638/2003 un paziņots Komisijai, atļaujas izdod par daudzumiem, kuri norādīti iesniegtajos pieteikumos, vajadzības gadījumā piemērojot samazinājuma procentus, kas paredzēti pielikumā.

2.   Daudzumi, kas pārgrāmatojami uz nākamo kvotas daļu, ir noteikti pielikumā.

2. pants

Šī regula stājas spēkā 2005. gada 21. oktobrī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektors

J. M. SILVA RODRÍGUEZ

----

(1)OV L 348, 21.12.2002., 5. lpp.

(2)OV L 314, 30.11.2001., 1. lpp.

(3)OV L 93, 10.4.2003., 3. lpp.

----

PIELIKUMS

Samazinājuma procenti, kas piemērojami pieteiktajiem daudzumiem saskaņā ar 2005. gada oktobra kvotas daļu, un pārtikas kvotu sadalījums 2005. gadam

----

----

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1725/2005

(2005. gada 20. oktobris)

par liellopu gaļas nozares produktu, kuru izcelsme ir Botsvānā, Kenijā, Madagaskarā, Svazilendā, Zimbabvē un Namībijā, importa sertifikātiem

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 1999. gada 17. maija Regulu (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu gaļas tirgus kopējo organizāciju (1),

ņemot vērā Padomes 2002. gada 10. decembra Regulu (EK) Nr. 2286/2002, ar ko nosaka režīmu, kas piemērojams Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstu (ĀKK) izcelsmes lauksaimniecības produktiem un precēm no to pārstrādes, kā arī atceļ Regulu (EK) Nr. 1706/98 (2),

ņemot vērā Komisijas 2003. gada 19. decembra Regulu (EK) Nr. 2247/2003, ar ko paredz detalizētus ieviešanas noteikumus liellopu gaļas sektorā Padomes Regulai (EK) Nr. 2286/2002, ar ko nosaka režīmu, kas piemērojams Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstu (ĀKK) izcelsmes lauksaimniecības produktiem un precēm no to pārstrādes (3), un jo īpaši tās 5. pantu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Tālāk norādītās dalībvalstis 2005. gada 21. oktobrī izsniedz Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstu izcelsmes liellopu gaļas nozares produktu importa sertifikātus, kuri izteikti atkaulotā gaļā saistībā ar norādītajiem daudzumiem un izcelsmes valstīm:

2. pants

Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2247/2003 4. panta 2. punktu sertifikātu pieprasījumus var iesniegt 2005. gada pirmo desmit novembra dienu laikā par šādiem atkaulotas liellopu gaļas daudzumiem:

3. pants

Šī regula stājas spēkā 2005. gada 21. oktobrī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektors

J. M. SILVA RODRÍGUEZ

----

(1)OV L 160, 26.6.1999., 21. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1899/2004 (OV L 328, 30.10.2004., 67. lpp.).

(2)OV L 348, 21.12.2002., 5. lpp.

(3)OV L 333, 20.12.2003., 37. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1118/2004 (OV L 217, 17.6.2004., 10. lpp.).

(4)OV L 302, 31.12.1972., 28. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 807/2003 (OV L 122, 16.5.2003., 36. lpp.).

----

----

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1726/2005

(2005. gada 20. oktobris),

ar ko groza Regulā (EK) Nr. 1670/2005 noteiktās eksporta kompensācijas par balto cukuru un neapstrādātu jēlcukuru

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 2001. gada 19. jūnija Regulu (EK) Nr. 1260/2001 par cukura nozares tirgus kopējo organizāciju (1) un jo īpaši tās 27. panta 5. punkta trešo daļu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Regulā (EK) Nr. 1260/2001 noteiktās kompensācijas, kas piešķiramas par Regulas (EK) Nr. 1670/2005 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto produktu eksportu, ir grozītas un norādītas šīs regulas pielikumā.

2. pants

Šī regula stājas spēkā 2005. gada 21. oktobrī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

Komisijas locekle

Mariann FISCHER BOEL

----

(1)OV L 178, 30.6.2001., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 39/2004 (OV L 6, 10.1.2004., 16. lpp.).

(2)OV L 269, 14.10.2005., 8. lpp.

----

PIELIKUMS

GROZĪTĀS EKSPORTA KOMPENSĀCIJAS PAR BALTO CUKURU UN NEAPSTRĀDĀTU JĒLCUKURU, KAS JĀPIEMĒRO NO 2005. GADA 21. OKTOBRA (1)

----

(1)  Šajā pielikumā noteiktās likmes nav piemērojamas no 2005. gada 1. februāra saskaņā ar Padomes 2004. gada 22. decembra Lēmumu 2005/45/EK par Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas nolīguma, ar kuru groza Eiropas Ekonomikas Kopienas un Šveices Konfederācijas 1972. gada 22. jūlija nolīgumu par noteikumiem, kas piemērojami apstrādātiem lauksaimniecības produktiem, noslēgšanu un pagaidu piemērošanu (OV L 23, 26.1.2005., 17. lpp.).

(2)  Šis daudzums ir piemērojams jēlcukuram ar rezultativitāti 92 %. Ja izvestā jēlcukura rezultativitāte neatbilst 92 %, piemērojamās kompensācijas apjomu aprēķina saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1260/2001 28. panta 4. punktu.

----

----

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1727/2005

(2005. gada 20. oktobris),

ar kuru nosaka maksimālo eksporta kompensāciju par baltā cukura eksportu uz atsevišķām trešajām valstīm 10. konkursa daļā, ko izsludina saskaņā ar pastāvīgo uzaicinājumu piedalīties konkursā, kurš paredzēts Regulā (EK) Nr. 1138/2005

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 2001. gada 19. jūnija Regulu (EK) Nr. 1260/2001 par cukura nozares tirgus kopējo organizāciju (1), un jo īpaši tās 27. panta 5. punkta otro daļu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

10. konkursa daļai attiecībā uz balto cukuru, ko izsludina saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1138/2005, eksporta kompensācijas maksimālais apjoms ir noteikts 39,694 EUR/100 kg.

2. pants

Šī regula stājas spēkā 2005. gada 21. oktobrī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

Komisijas locekle

Mariann FISCHER BOEL

----

(1)OV L 178, 30.6.2001., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 39/2004 (OV L 6, 10.1.2004., 16. lpp.).

(2)OV L 185, 16.7.2005., 3. lpp.

----

----

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1728/2005

(2005. gada 20. oktobris),

ar ko nosaka kompensācijas par labības un kviešu vai rudzu miltu, putraimu vai rupja maluma miltu eksportu

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 2003. gada 29. septembris Regulu (EK) Nr. 1784/2003 par labības tirgus kopējās organizācijas izveidi (1), un jo īpaši tās 13. panta 3. punktu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Eksporta kompensācijas Regulas (EK) Nr. 1784/2003 1. panta a), b) un c) apakšpunktā minētajiem produktiem, kurus izved dabīgā veidā, izņemot iesalu, ir norādītas pielikumā.

2. pants

Šī regula stājas spēkā 2005. gada 21. oktobrī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

Komisijas locekle

Mariann FISCHER BOEL

----

(1)OV L 270, 21.10.2003., 78. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1154/2005 (OV L 187, 19.7.2005., 11. lpp.).

(2)OV L 147, 30.6.1995., 7. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 777/2004 (OV L 123, 27.4.2004., 50. lpp.).

----

PIELIKUMS

Komisijas 2005. gada 20. oktobra Regulai, ar ko nosaka kompensācijas par labības un kviešu vai rudzu miltu, putraimu vai rupja maluma miltu eksportu

----

----

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1729/2005

(2005. gada 20. oktobris)

par iesniegtajiem piedāvājumiem miežu eksportam Regulā (EK) Nr. 1058/2005 minētajā konkursā

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1784/2003 par labības tirgus kopējās organizācijas izveidi (1) un jo īpaši tās 13. panta 3. panta pirmo daļu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Netiek piešķirtas līgumtiesības saistībā ar piedāvājumiem, kas iesniegti no 2005. gada 14. līdz 20. oktobrim. Regulā (EK) Nr. 1058/2005 paredzētajā konkursā par miežu eksporta kompensāciju.

2. pants

Šī regula stājas spēkā 2005. gada 21. oktobrī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

Komisijas locekle

Mariann FISCHER BOEL

----

(1)OV L 270, 21.10.2003., 78. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1154/2005 (OV L 187, 19.7.2005., 11. lpp.).

(2)OV L 174, 7.7.2005., 12. lpp.

(3)OV L 147, 30.6.1995., 7. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 777/2004 (OV L 123, 27.4.2004., 50. lpp.).

----

----

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1730/2005

(2005. gada 20. oktobris)

par iesniegtajiem piedāvājumiem auzu eksportam Regulā (EK) Nr. 1438/2005 paredzētajā konkursā

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1784/2003 par labības tirgus kopējās organizācijas izveidi (1), un jo īpaši tās 7. pantu,

ņemot vērā Komisijas 1995. gada 29. jūnija Regulu (EK) Nr. 1501/95 par dažiem Padomes Regulas (EEK) Nr. 1766/92 piemērošanas noteikumiem attiecībā uz eksporta kompensāciju piešķiršanu, kā arī uz pasākumiem, kas veicami labības nozares traucējumu gadījumā (2), un jo īpaši tās 7. pantu,

ņemot vērā Komisijas 2005. gada 2. septembra Regulu (EK) Nr. 1438/2005 par īpašu intervences pasākumu labības nozarē Somijā un Zviedrijā 2005/2006 tirdzniecības gadam (3),

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Netiek piešķirtas līgumtiesības saistībā ar piedāvājumiem, kas iesniegti no 2005. gada 14. līdz 20. oktobrim, Regulā (EK) Nr. 1438/2005 paredzētajā konkursā par auzu eksporta kompensāciju.

2. pants

Šī regula stājas spēkā 2005. gada 21. oktobrī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

Komisijas locekle

Mariann FISCHER BOEL

----

(1)OV L 270, 21.10.2003., 78. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1154/2005 (OV L 187, 19.7.2005., 11. lpp.).

(2)OV L 147, 30.6.1995., 7. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1431/2003 (OV L 203, 12.8.2003., 16. lpp.).

(3)OV L 228, 3.9.2005., 5. lpp.

----

----

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1731/2005

(2005. gada 20. oktobris),

ar ko nosaka parasto kviešu eksporta maksimālo kompensāciju Regulā (EK) Nr. 1059/2005 minētajā konkursā

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1784/2003 par labības tirgus kopējās organizācijas izveidi (1), un jo īpaši tās 13. panta 3. punkta pirmo daļu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Piedāvājumiem, kas iesniegti no 2005. gada 14. līdz 20. oktobrim Regulā (EK) Nr. 1059/2005 minētā konkursa ietvaros, parasto kviešu eksporta maksimālā kompensācija ir 8,46 EUR/t.

2. pants

Šī regula stājas spēkā 2005. gada 21. oktobrī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

Komisijas locekle

Mariann FISCHER BOEL

----

(1)OV L 270, 21.10.2003., 78. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1154/2005 (OV L 187, 19.7.2005., 11. lpp.).

(2)OV L 174, 7.7.2005., 15. lpp.

(3)OV L 147, 30.6.1995., 7. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 777/2004 (OV L 123, 27.4.2004., 50. lpp.).

----

----

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1732/2005

(2005. gada 20. oktobris),

ar ko nosaka neattīrītas kokvilnas cenu pasaules tirgū

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā 4. protokolu par kokvilnu, kas ir pievienots Grieķijas pievienošanās aktam, kura jaunākie grozījumi ir izdarīti ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1050/2001 (1),

ņemot vērā Padomes 2001. gada 22. maija Regulu (EK) Nr. 1051/2001 par palīdzību kokvilnas ražošanai (2), un jo īpaši tās 4. pantu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Regulas (EK) Nr. 1051/2001 4. pantā minētās neattīrītas kokvilnas cena pasaules tirgū tiek noteikta 22,214 EUR/100 kg.

2. pants

Šī regula stājas spēkā 2005. gada 21. oktobrī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektors

J. M. SILVA RODRÍGUEZ

----

(1)OV L 148, 1.6.2001., 1. lpp.

(2)OV L 148, 1.6.2001., 3. lpp.

(3)OV L 210, 3.8.2001., 10. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1486/2002 (OV L 223, 20.8.2002., 3. lpp.).

----

----

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1733/2005

(2005. gada 20. oktobris),

ar ko nosaka ražošanas kompensācijas labības nozarēs

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1784/2003 par labības tirgus kopējās organizācijas izveidi (1), un jo īpaši tās 8. panta 2. punktu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Ražošanas kompensācija, kas izteikta par tonnu kukurūzas, kviešu, miežu, auzu, kartupeļu, rīsu vai šķeltu rīsu cietes un ir minēta Regulas (EEK) Nr. 1722/93 ir noteikta šāda:

2. pants

Šī regula stājas spēkā 2005. gada 21. oktobrī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

Komisijas locekle

Mariann FISCHER BOEL

----

(1)OV L 270, 21.10.2003., 78. lpp.

(2)OV L 159, 1.7.1993., 112. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1548/2004 (OV L 280, 31.8.2004., 11. lpp.).

----

----

KOMISIJAS DIREKTĪVA 2005/70/EK

(2005. gada 20. oktobris),

ar ko groza Padomes Direktīvas 76/895/EEK, 86/362/EEK, 86/363/EEK un 90/642/EEK attiecībā uz maksimālajiem pieļaujamajiem dažu pesticīdu atlieku daudzumiem labībā un uz tās, kā arī dažos dzīvnieku un augu izcelsmes produktos un uz tiem

(Dokuments attiecas uz EEZ)

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 1976. gada 23. novembra Direktīvu 76/895/EEK par pesticīdu atlieku maksimāli pieļaujamo daudzumu noteikšanu augļos un dārzeņos un uz tiem (1), un jo īpaši tās 5. pantu,

ņemot vērā Padomes 1986. gada 24. jūlija Direktīvu 86/362/EEK par pesticīdu atliekvielu maksimāli pieļaujamo daudzumu noteikšanu labībā un uz tās (2), un jo īpaši tās 10. pantu,

ņemot vērā Padomes 1986. gada 24. jūlija Direktīvu 86/363/EEK par maksimāli pieļaujamā pesticīdu atlieku daudzuma noteikšanu dzīvnieku izcelsmes produktos un uz tiem (3), un jo īpaši tās 10. pantu,

ņemot vērā Padomes 1990. gada 27. novembra Direktīvu 90/642/EEK par pesticīdu atlieku maksimāli pieļaujamo daudzumu noteikšanu konkrētos augu izcelsmes produktos un uz tiem, ieskaitot augļus un dārzeņus (4), un jo īpaši tās 7. pantu,

ņemot vērā Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvu 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (5), un jo īpaši tās 4. panta 1. punkta f) apakšpunktu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.

1. pants

Direktīvas 76/895/EEK II pielikumā svītro rindu par hlorprofāmu.

2. pants

Direktīvu 86/362/EEK groza šādi:

3. pants

Direktīvu 86/363/EEK groza šādi:

4. pants

Direktīvu 90/642/EEK groza šādi:

5. pants

1.   Dalībvalstis vēlākais līdz 2006. gada 21. aprīlim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto aktu tekstus, kā arī minēto aktu un šīs direktīvas korelācijas tabulu.

Dalībvalstis piemēro minētos noteikumus no 2007. gada 21. aprīļa.

Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāmas šādas atsauces.

2.   Dalībvalstis dara zināmus Komisijai savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.

6. pants

Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

7. pants

Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

Komisijas loceklis

Markos KYPRIANOU

----

(1)OV L 340, 9.12.1976., 26. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2003/118/EK (OV L 327, 16.12.2003., 25. lpp.).

(2)OV L 221, 7.8.1986., 37. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2005/48/EK (OV L 219, 24.8.2005., 29. lpp.).

(3)OV L 221, 7.8.1986., 43. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2005/48/EK.

(4)OV L 350, 14.12.1990., 71. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2005/48/EK.

(5)OV L 230, 19.8.1991., 1. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2005/34/EK (OV L 125, 18.5.2005., 5. lpp.).

(6)OV L 304, 21.11.2001., 14. lpp.

(7)OV L 70, 9.3.2004., 32. lpp.

(8)OV L 120, 24.4.2004., 26. lpp.

(9)OV L 247, 30.9.2003., 20. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2004/64/EK (OV L 125, 28.4.2004., 42. lpp.).

(10)OV L 325, 12.12.2003., 41. lpp.

(11)OV L 77, 13.3.2004., 50. lpp.

(12)OV L 120, 24.4.2004., 39. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2004/97/EK (OV L 301, 28.9.2004., 53. lpp.).

(13)OV L 125, 28.4.2004., 38. lpp.

(14)OV L 234, 9.8.1982., 1. lpp.

(15)OV L 290, 29.10.1998., 25. lpp.

(16)  Pamatnostādnes par to, kā noteikt pesticīdu atlieku uzņemšanu ar uzturu (pārskatītas), ko sagatavojusi GEMS/Pārtikas programma sadarbībā ar Pesticīdu atlieku kodeksa komiteju un publicējusi Pasaules Veselības organizācija 1997. gadā (WHO/FSF/FOS/97.7).

(17)  Augu zinātniskās komitejas atzinums jautājumos, kas attiecas uz grozījumiem Padomes Direktīvu 86/362/EEK, 86/363/EEK un 90/642/EEK pielikumos (Augu zinātniskās komitejas 1998. gada 14. jūlija atzinums) (http://europa.eu.int/comm/food/fs/sc/index_en.html).

----

I PIELIKUMS

----

(1)  Norāda minimālo analītiski nosakāmo līmeni.

(2)  Norāda pagaidu maksimāli pieļaujamo atlieku daudzumu saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta f) apakšpunktu – ja šis daudzums netiks grozīts, tas kļūs par galīgo daudzumu no 2009. gada 10. novembra.

----

II PIELIKUMS

----

(1)  Norāda minimālo analītiski nosakāmo līmeni.

(2)  Norāda pagaidu maksimāli pieļaujamo atlieku daudzumu saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta f) apakšpunktu – ja šis daudzums netiks grozīts, tas kļūs par galīgo daudzumu no 2009. gada 10. novembra.

----

III PIELIKUMS

----

(1)  Norāda minimālo analītiski nosakāmo līmeni.

(2)  Norāda pagaidu maksimāli pieļaujamo atlieku daudzumu saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta f) apakšpunktu – ja šis daudzums netiks grozīts, tas kļūs par galīgo daudzumu no 2009. gada 10. novembra.

----

IV PIELIKUMS

----

(1)  Norāda minimālo analītiski nosakāmo līmeni.

(2)  Norāda pagaidu maksimāli pieļaujamo atlieku daudzumu saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta f) apakšpunktu – ja šis daudzums netiks grozīts, tas kļūs par galīgo daudzumu no 2009. gada 10. novembra.

----

V PIELIKUMS

----

(1)  Norāda minimālo analītiski nosakāmo līmeni.

(2)  Kartupeļos – tikai hlorprofāms.

(3)  Norāda pagaidu maksimāli pieļaujamo atlieku daudzumu saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta f) apakšpunktu – ja šis daudzums netiks grozīts, tas kļūs par galīgo daudzumu no 2009. gada 10. novembra.

----

VI PIELIKUMS

Pesticīdu atliekas un MRL (mg/kg)

----

(1)  Norāda minimālo analītiski nosakāmo līmeni.

(2)  Norāda pagaidu maksimāli pieļaujamo atlieku daudzumu saskaņā ar Direktīvas 91/414/EEK 4. panta 1. punkta f) apakšpunktu – ja šis daudzums netiks grozīts, tas kļūs par galīgo daudzumu no 2009. gada 10. novembra.

----

II Tiesību akti, kuru publicēšana nav obligāta

Komisija

----

KOMISIJAS IETEIKUMS

(2005. gada 18. maijs)

par likumīgu mūzikas tiešsaistes pakalpojumu autortiesību un blakustiesību kolektīvo pārrobežu pārvaldījumu

(Dokuments attiecas uz EEZ)

(2005/737/EK)

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 211. pantu,

tā kā:

IESAKA.

Definīcijas

Vispārīga informācija

Tiesību īpašnieku, kolektīvo tiesību pārstāvju un komerclietotāju saistība

Taisnīga izplatīšana un atskaitījumi

Nediskriminācija un pārstāvība

Atbildība

Strīdu izšķiršana

Veikto darbību pārbaude

Adresāti

Briselē, 2005. gada 18. maijā

Komisijas vārdā —

Komisijas loceklis

Charlie McCREEVY

----

(1)  A5-0478/2003.

(2)  Sk. 29. apsvērumu.

(3)OV L 167, 22.6.2001., 10. lpp.

(4)OV L 346, 27.11.1992., 61. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2001/29/EK.

----

----

KOMISIJAS LĒMUMS

(2005. gada 14. septembris)

par atsevišķu Beļģijas, Vācijas, Spānijas, Francijas, Luksemburgas, Nīderlandes, Portugāles, Zviedrijas un Apvienotās Karalistes pilnvaroto maksātāju grāmatojumu noskaidrošanu saistībā ar izdevumiem, kurus finansējusi Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļa 2003. finanšu gadā

(izziņots ar dokumenta numuru K(2005) 3442)

(Autentisks ir tikai teksts angļu, franču, holandiešu, portugāļu un zviedru valodā)

(2005/738/EK)

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 1999. gada 17. maija Regulu (EK) Nr. 1258/1999 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (1), un jo īpaši tās 7. panta 3. punktu,

apspriedusies ar Fonda komiteju,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

1. pants

Ar šo lēmumu tiek noskaidroti Beļģijas pilnvaroto maksātāju “ALT”, “ALP” un “BIRB”, Vācijas pilnvaroto maksātāju “Baden Württemberg”, “Bayern StMELF”, “Berlin”, “Hamburg” un “Niedersachsen”, Spānijas pilnvarotā maksātāja “Navarra”, Francijas pilnvaroto maksātāju “CNASEA”, “FIRS”, “OFIVAL”, “ONIC”, “ONIFLHOR”, “ONIOL”, “ONIVINS” un “SDE”, Luksemburgas pilnvarotā maksātāja “ministère de l’agriculture”, Nīderlandes pilnvaroto maksātāju “HPA” un “Laser”, Portugāles pilnvarotā maksātāja “INGA”, Zviedrijas pilnvarotā maksātāja “Swedish Board of Agriculture”, un Apvienotās Karalistes pilnvaroto maksātāju “CCW”, “FC”, “RPA” un “SEERAD” grāmatojumi saistībā ar ELVGF Garantiju nodaļas finansētajiem izdevumiem 2003. finanšu gadā.

Summas, kas saskaņā ar šo lēmumu atgūstamas no attiecīgajām dalībvalstīm vai tām izmaksājamas, norādītas pielikumā.

2. pants

Šis lēmums ir adresēts Beļģijas Karalistei, Vācijas Federatīvajai Republikai, Spānijas Karalistei, Francijas Republikai, Luksemburgas Lielhercogistei, Nīderlandes Karalistei, Portugāles Republikai, Zviedrijas Karalistei un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei.

Briselē, 2005. gada 14. septembrī

Komisijas vārdā —

Komisijas locekle

Mariann FISCHER BOEL

----

(1)OV L 160, 26.6.1999., 103. lpp.

(2)OV L 155, 30.4.2004., 123. lpp.

----

I PIELIKUMS

MAKSĀTĀJU GRĀMATOJUMU PĀRBAUDE, 2003. FINANŠU GADS

No dalībvalstīm atgūstamā vai dalībvalstīm izmaksājamā summa

----

II PIELIKUMS

MAKSĀTĀJU GRĀMATOJUMU PĀRBAUDE, 2003. FINANŠU GADS

Maksātāju saraksts, kuru grāmatojumi ir atsevišķi un par kuriem lēmums būs vēlāk

----

----

KOMISIJAS LĒMUMS

(2005. gada 20. oktobris)

izbeigt antidempinga procedūru attiecībā uz atsevišķu Korejas Republikas izcelsmes dzelzs vai tērauda trošu (SWR) ievešanu

(2005/739/EK)

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 1995. gada 22. decembra Regulu (EK) Nr. 384/96 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis (1) (“pamatregula”), jo īpaši tās 9. panta 3. punktu,

ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, kas iesniegts pēc apspriešanās ar Padomdevēju komiteju,

tā kā:

A.   PROCEDŪRA

1.   Uzsākšana

1.1.   Spēkā esošie pasākumi un notiekošā izmeklēšana attiecībā uz SWR importu no citām valstīm

1.2.   Personas, uz kurām attiecas procedūra

1.3.   Izmeklēšanas periods

2.   Attiecīgais izstrādājums un līdzīgais izstrādājums

2.1.   Attiecīgais izstrādājums

2.2.   Līdzīgais izstrādājums

3.   Dempings

3.1.   Normālvērtība

3.1.1.   Vispārējā reprezentativitāte

3.1.2.   Izstrādājumu veidu salīdzināmība

3.1.3.   Ar izstrādājuma veidu saistītā reprezentativitāte

3.1.4.   Parastās tirdzniecības aprites pārbaude

3.1.5.   Normālvērtība, kas balstīta uz faktisko cenu iekšzemes tirgū

3.1.6.   Normālvērtība, kas balstīta uz citu Korejas ražotāju iekšzemes cenām

3.1.7.   Normālvērtība, kas balstīta uz salikto vērtību

3.2.   Eksporta cena

3.3.   Salīdzināšana

3.4.   Izmeklēšanai pakļauto uzņēmumu dempinga starpība

3.5.   Slēdziens

IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

1. pants

Ar šo tiek izbeigta antidempinga procedūra attiecībā uz dzelzs vai tērauda, bet ne nerūsējoša tērauda trosēm, ieskaitot slēgtas konstrukcijas trosēm, kuru maksimālais šķērsgriezums pārsniedz 3 mm, ar vai bez savienotājelementiem un kuras atbilst KN kodiem 7312 10 82, 7312 10 84, 7312 10 86 un 7312 10 88, un 7312 10 99 un kuru izcelsme Korejas Republikā.

2. pants

Šis lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

Komisijas loceklis

Peter MANDELSON

----

(1)OV L 56, 6.3.1996., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 461/2004 (OV L 77, 13.3.2004., 12. lpp.).

(2)OV C 283, 20.11.2004., 6. lpp.

(3)OV L 217, 17.8.1999., 1. lpp.

(4)OV L 217, 17.8.1999., 63. lpp.

(5)OV L 238, 25.9.2003., 13. lpp.

(6)OV L 238, 25.9.2003., 1. lpp.

(7)OV L 211, 4.8.2001., 1. lpp.

(8)OV L 34, 3.2.2001., 4. lpp.

(9)OV L 211, 4.8.2001., 47. lpp.

(10)OV L 348, 21.12.2002., 80. lpp.

(11)OV L 180, 18.7.2003., 34. lpp.

(12)OV L 120, 24.4.2004., 1. lpp.

(13)OV L 328, 30.10.2004., 1. lpp.

(14)OV C 272, 13.11.2003., 2. lpp.

(15)OV L 211, 4.8.2001., 1. lpp. (25. apsvērums).

----

----

KOMISIJAS LĒMUMS

(2005. gada 20. oktobris),

ar ko groza Lēmumu 2005/693/EK par dažiem aizsardzības pasākumiem pret putnu gripu Krievijā

(izziņots ar dokumenta numuru K(2005) 4176)

(Dokuments attiecas uz EEZ)

(2005/740/EK)

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvu 91/496/EEK, ar ko nosaka principus attiecībā uz tādu dzīvnieku veterināro pārbaužu organizēšanu, kurus Kopienā ieved no trešām valstīm, un ar ko groza Direktīvu 89/662/EEK, Direktīvu 90/425/EEK un Direktīvu 90/675/EEK (1), un jo īpaši tās 18. panta 1. un 6. punktu,

ņemot vērā Padomes 1997. gada 18. decembra Direktīvu 97/78/EK, ar ko nosaka principus, kuri reglamentē veterināro pārbaužu organizēšanu attiecībā uz produktiem, ko ieved Kopienā no trešām valstīm (2), un jo īpaši tās 22. panta 1. un 5. punktu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

1. pants

Lēmuma 2005/693/EK I pielikumā pievieno šādu 4., 5., 6. un 7. punktu:

“4.   Centrālais federālais apgabals

Tajā ietilpst šādi Krievijas Federācijas subjekti: Belgorodas apgabals, Brjanskas apgabals, Ivanovo apgabals, Kalugas apgabals, Kostromas apgabals, Kurskas apgabals, Ļipeckas apgabals, Maskava (federālās nozīmes pilsēta), Maskavas apgabals, Orjolas apgabals, Rjazaņas apgabals, Smoļenskas apgabals, Tambovas apgabals, Tveras apgabals, Tulas apgabals, Vladimiras apgabals, Voroņežas apgabals, Jaroslavļas apgabals.

5.   Dienvidu federālais apgabals

Tajā ietilpst šādi Krievijas Federācijas subjekti: Adigejas Republika, Astrahaņas apgabals, Čečenijas Republika, Dagestānas Republika, Ingušijas Republika, Kabardas-Balkārijas Republika, Kalmikijas Republika, Karačaju-Čerkesu Republika, Krasnodaras novads, Ziemeļosetijas-Alanijas republika, Stavropoles novads, Rostovas apgabals, Volgogradas apgabals.

6.   Ziemeļrietumu federālais apgabals

Tajā ietilpst šādi Krievijas Federācijas subjekti: Arhangeļskas apgabals, Komi Republika, Novgorodas apgabals, Pleskavas apgabals, Vologdas apgabals.

7.   Pievolgas federālais apgabals

Tajā ietilpst šādi Krievijas Federācijas subjekti: Baškortostānas Republika, Čuvašijas Republika, Kirovas apgabals, Mari El Republika, Mordovijas Republika, Ņižņijnovgorodas apgabals, Orenburgas apgabals, Penzas apgabals, Permas apgabals, Permjakijas autonomais apgabals, Samaras apgabals, Saratovas apgabals, Tatarstānas Republika, Udmurtijas Republika, Uļjanovskas apgabals.”

2. pants

Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.

Briselē, 2005. gada 20. oktobrī

Komisijas vārdā —

Komisijas loceklis

Markos KYPRIANOU

----

(1)OV L 268, 24.9.1991., 56. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar 2003. gada Pievienošanās aktu.

(2)OV L 24, 31.1.1998., 9. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 882/2004 (OV L 165, 30.4.2004., 1. lpp.; labotais variants OV L 191, 28.5.2004., 1. lpp.).

(3)OV L 263, 8.10.2005., 22. lpp.

----

Labojums

----

Labojums Padomes 2005. gada 17. oktobra Lēmumam 2005/722/EK, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumu 2005/428/KĀDP

(Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis L 272, 2005. gada 18. oktobris)

15. lappusē, Lēmumu 2005/722/EK lasa šādi:

“PADOMES LĒMUMS 2005/722/EK

(2005. gada 17. oktobris),

ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumu 2005/428/KĀDP

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā 2001. gada 27. decembra Regulu (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām (1), un jo īpaši tās 2. panta 3. punktu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

1. pants

Sarakstu Regulas (EK) Nr. 2580/2001 2. panta 3. punktā aizstāj ar šādu sarakstu:

2. pants

Ar šo tiek atcelts Lēmums 2005/428/KĀDP.

3. pants

Šo lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

Tas stājas spēkā publicēšanas dienā.

Luksemburgā, 2005. gada 17. oktobrī

Padomes vārdā —

priekšsēdētāja

M. BECKETT”

----

(1)OV L 344, 28.12.2001., 70. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1207/2005 (OV L 197, 28.7.2005., 16. lpp.).

(2)OV L 144, 8.6.2005., 59. lpp.

----

----

Labojums Komisijas 2005. gada 17. oktobra Regulā (EK) Nr. 1695/2005 par pastāvīga konkursa izsludināšanu Francijas intervences aģentūras rīcībā esošu mīksto kviešu eksportam

(Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis L 272, 2005. gada 18. oktobris)

4. lappusē 5. panta 1. punkta pirmajā daļā:

tekstu:

“... pirmais piedāvājumu iesniegšanas termiņš daļējā konkursā ir 2005. gada 26. oktobris plkst. 9.00 (pēc Briseles laika).”

lasīt šādi:

“... pirmais piedāvājumu iesniegšanas termiņš daļējā konkursā ir 2005. gada 27. oktobris plkst. 9.00 (pēc Briseles laika).”.

----

----

Labojums Komisijas 2005. gada 19. oktobra Regulā (EK) Nr. 1712/2005, ar ko groza eksporta kompensācijas par produktiem, kuri pārstrādāti no labības un rīsiem

(Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis L 274, 2005. gada 20. oktobris)

75. lappusē, Regulu (EK) Nr. 1712/2005 lasīt šādi:

“KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1712/2005

(2005. gada 19. oktobris),

ar ko groza eksporta kompensācijas par produktiem, kuri pārstrādāti no labības un rīsiem

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1784/2003, ar ko izveido kopējo labības tirgus organizāciju (1), un jo īpaši tās 13. panta 3. punktu,

ņemot vērā Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1785/2003 par rīsu tirgus kopējo organizāciju (2), un jo īpaši tās 14. panta 3. punktu,

tā kā:

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Eksporta kompensācijas par produktiem, kas minēti Regulas (EEK) Nr. 1784/2003 1. panta 1. punkta d) apakšpunktā un Regulas (EEK) Nr. 1785/2003 1. panta 1. punkta c) apakšpunktā, un uz ko attiecas Regula (EK) Nr. 1518/95 (4), kuras noteiktas Regulas (EK) Nr. 1594/2005 pielikumā, groza atbilstīgi šīs Regulas pielikumam un attiecībā uz tajā minētajiem produktiem.

2. pants

Šī regula stājas spēkā 2005. gada 20. oktobrī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 19. oktobrī

Komisijas vārdā —

Komisijas locekle

Mariann FISCHER BOEL

----

(1)OV L 270, 21.10.2003., 78. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1154/2005 (OV L 187, 19.7.2005., 11. lpp.).

(2)OV L 270, 21.10.2003., 96. lpp.

(3)OV L 254, 30.9.2005., 47. lpp.

(4)OV L 147, 30.6.1995., 55. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2993/95 (OV L 312, 23.12.1995., 25. lpp.).”

----

----

Labojums 2005. gada 19. oktobra Komisijas Regulā (EK) Nr. 1713/2005, ar ko paredz noraidīt izvešanas atļauju pieteikumus noteiktiem labības pārstrādes produktiem

(Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis L 274, 2005. gada 20. oktobris)

77. lappusē, Regulu (EK) Nr. 1713/2005 lasīt šādi:

“KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 1713/2005

(2005. gada 19. oktobris),

ar ko paredz noraidīt izvešanas atļauju pieteikumus noteiktiem labības pārstrādes produktiem

EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu,

ņemot vērā Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1784/2003 par labības tirgus kopējās organizācijas izveidi (1),

ņemot vērā Komisijas 2003. gada 28. jūlija Regulu (EK) Nr. 1342/2003 par sīki izstrādātiem noteikumiem ievešanas un izvešanas atļauju režīma piemērošanai labības un rīsu nozarē (2), un jo īpaši tās 8. panta 1. punktu,

tā kā:

Atļauju pieteikumu daudzums saistībā ar kompensāciju iepriekšēju noteikšanu kartupeļu cietei un kukurūzas produktiem ir ievērojams, un šiem pieteikumiem ir spekulatīvs raksturs. Tāpēc ir nolemts noraidīt visus izvešanas atļauju pieteikumus, kuri iesniegti2005. gada 17., 18. un 19. oktobrī, par šiem produktiem,

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1342/2003 8. panta 1. punktu, noraida izvešanas atļauju pieteikumus, kuri iesniegti 2005. gada 17., 18. un 19. oktobrī, saistībā ar kompensāciju iepriekšēju noteikšanu produktiem ar KN kodiem 1102 20 10, 1102 20 90, 1103 13 10, 1103 13 90, 1104 23 10, 1108 12 00, 1108 13 00, 1702 30 51, 1702 30 91, 1702 30 99, 1702 40 90 un 1702 90 50.

2. pants

Šī regula stājas spēkā 2005. gada 20. oktobrī.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

Briselē, 2005. gada 19. oktobrī

Komisijas vārdā —

Lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektors

J. M. SILVA RODRÍGUEZ

----

(1)OV L 270, 21.10.2003., 78. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1154/2005 (OV L 187, 19.7.2005., 11. lpp.).

(2)OV L 189, 29.7.2003., 12. lpp. Regulā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1092/2004 (OV L 209, 11.6.2004., 9. lpp.).”

----