# Den Europæiske Unions C 179E/2013

| | ISSN 1977-0871
  doi:10.3000/19770871.CE2013.179.dan |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 179E |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 56. årgang25. juni 2013 |

ISSN 1977-0871

doi:10.3000/19770871.CE2013.179.dan

Den Europæiske Unions

Tidende

C 179E

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

56. årgang25. juni 2013

---

| Informationsnummer | Indhold | Side |
| --- | --- | --- |
| | III   Forberedende retsakter |
| | RÅDET |
| 2013/C 179E/01 | Rådets førstebehandlingsholdning (EU) nr. 6/2013 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse (omarbejdning)Vedtaget af Rådet den 6. juni 2013 | 1 |
| 2013/C 179E/02 | Rådets førstebehandlingsholdning (EU) nr. 7/2013 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (omarbejdning)Vedtaget af Rådet den 6. juni 2013 | 27 |

Informationsnummer

Indhold

Side

III   Forberedende retsakter

RÅDET

2013/C 179E/01

Rådets førstebehandlingsholdning (EU) nr. 6/2013 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse (omarbejdning)Vedtaget af Rådet den 6. juni 2013

1

2013/C 179E/02

Rådets førstebehandlingsholdning (EU) nr. 7/2013 med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (omarbejdning)Vedtaget af Rådet den 6. juni 2013

27

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

III Forberedende retsakter

RÅDET

| 25.6.2013 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | CE 179/1 |
| --- | --- | --- | --- |

25.6.2013

DA

Den Europæiske Unions Tidende

CE 179/1

---

RÅDETS FØRSTEBEHANDLINGSHOLDNING (EU) Nr. 6/2013

med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse (omarbejdning)

Vedtaget af Rådet den 6. juni 2013

2013/C 179 E/01

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 78, stk. 2, litra f),

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),

efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og

ud fra følgende betragtninger:

| (1) | Der skal foretages en række indholdsmæssige ændringer af Rådets direktiv 2003/9/EF af 27. januar 2003 om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne (4). Direktivet bør af klarhedshensyn omarbejdes. |
| --- | --- |

(1)

Der skal foretages en række indholdsmæssige ændringer af Rådets direktiv 2003/9/EF af 27. januar 2003 om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne (4). Direktivet bør af klarhedshensyn omarbejdes.

| (2) | En fælles asylpolitik, herunder et fælles europæisk asylsystem, er en grundlæggende del af Den Europæiske Unions målsætning om gradvis at indføre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er åbent for alle, der på grund af omstændighederne berettiget søger beskyttelse i Unionen. En sådan politik bør bygge på princippet om solidaritet og en retfærdig ansvarsfordeling, herunder af de finansielle følger, mellem medlemsstaterne. |
| --- | --- |

(2)

En fælles asylpolitik, herunder et fælles europæisk asylsystem, er en grundlæggende del af Den Europæiske Unions målsætning om gradvis at indføre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er åbent for alle, der på grund af omstændighederne berettiget søger beskyttelse i Unionen. En sådan politik bør bygge på princippet om solidaritet og en retfærdig ansvarsfordeling, herunder af de finansielle følger, mellem medlemsstaterne.

| (3) | Det Europæiske Råd nåede på sit ekstraordinære møde i Tammerfors den 15.-16. oktober 1999 til enighed om at arbejde i retning af at oprette et fælles europæisk asylsystem, som bygger på en fuldstændig og inklusiv anvendelse af Genèvekonventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling som suppleret ved New York-protokollen af 31. januar 1967 (i det følgende benævnt »Genèvekonventionen«), hvorved non-refoulement-princippet bekræftedes. Første fase af et fælles europæisk asylsystem blev fuldført med vedtagelsen af de relevante retlige instrumenter, herunder direktiv 2003/9/EF, som foreskrevet i traktaterne. |
| --- | --- |

(3)

Det Europæiske Råd nåede på sit ekstraordinære møde i Tammerfors den 15.-16. oktober 1999 til enighed om at arbejde i retning af at oprette et fælles europæisk asylsystem, som bygger på en fuldstændig og inklusiv anvendelse af Genèvekonventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling som suppleret ved New York-protokollen af 31. januar 1967 (i det følgende benævnt »Genèvekonventionen«), hvorved non-refoulement-princippet bekræftedes. Første fase af et fælles europæisk asylsystem blev fuldført med vedtagelsen af de relevante retlige instrumenter, herunder direktiv 2003/9/EF, som foreskrevet i traktaterne.

| (4) | Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 4. november 2004 Haagprogrammet, som fastsætter de mål, der skal realiseres på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed i perioden 2005-2010. I den forbindelse opfordredes Kommissionen i Haagprogrammet til at afslutte evalueringen af førstefaseinstrumenterne og at forelægge Europa-Parlamentet og Rådet andenfaseinstrumenterne og -foranstaltningerne. |
| --- | --- |

(4)

Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 4. november 2004 Haagprogrammet, som fastsætter de mål, der skal realiseres på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed i perioden 2005-2010. I den forbindelse opfordredes Kommissionen i Haagprogrammet til at afslutte evalueringen af førstefaseinstrumenterne og at forelægge Europa-Parlamentet og Rådet andenfaseinstrumenterne og -foranstaltningerne.

| (5) | Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 10.-11. december 2009 Stockholmprogrammet, som bekræftede forpligtelsen til målet om senest i 2012 at oprette et fælles område for beskyttelse og solidaritet, som er baseret på en fælles asylprocedure og en ensartet status for de personer, der er blevet indrømmet international beskyttelse, og som bygger på høje standarder for beskyttelse samt retfærdige og effektive procedurer. Det fastlægges endvidere i Stockholmprogrammet, at det er altafgørende, at personer, uanset i hvilken medlemsstat deres ansøgning om international beskyttelse er indgivet, tilbydes behandling på et tilsvarende niveau med hensyn til modtagelsesforhold. |
| --- | --- |

(5)

Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 10.-11. december 2009 Stockholmprogrammet, som bekræftede forpligtelsen til målet om senest i 2012 at oprette et fælles område for beskyttelse og solidaritet, som er baseret på en fælles asylprocedure og en ensartet status for de personer, der er blevet indrømmet international beskyttelse, og som bygger på høje standarder for beskyttelse samt retfærdige og effektive procedurer. Det fastlægges endvidere i Stockholmprogrammet, at det er altafgørende, at personer, uanset i hvilken medlemsstat deres ansøgning om international beskyttelse er indgivet, tilbydes behandling på et tilsvarende niveau med hensyn til modtagelsesforhold.

| (6) | Der bør mobiliseres ressourcer fra Den Europæiske Flygtningefond og Det Europæiske Asylstøttekontor til at give tilstrækkelig støtte til medlemsstaternes indsats med gennemførelsen af de standarder, der er fastsat i anden fase af det fælles europæiske asylsystem, særligt til de medlemsstater, der er udsat for et særligt og uforholdsmæssigt stort pres på deres asylsystemer, navnlig på grund af deres geografiske beliggenhed eller demografiske situation. |
| --- | --- |

(6)

Der bør mobiliseres ressourcer fra Den Europæiske Flygtningefond og Det Europæiske Asylstøttekontor til at give tilstrækkelig støtte til medlemsstaternes indsats med gennemførelsen af de standarder, der er fastsat i anden fase af det fælles europæiske asylsystem, særligt til de medlemsstater, der er udsat for et særligt og uforholdsmæssigt stort pres på deres asylsystemer, navnlig på grund af deres geografiske beliggenhed eller demografiske situation.

| (7) | I lyset af resultaterne af de evalueringer, der er foretaget af førstefaseinstrumenternes gennemførelse, er det hensigtsmæssigt på nuværende tidspunkt at bekræfte de principper, der ligger til grund for direktiv 2003/9/EF, med henblik på at sikre bedre modtagelsesforhold for ansøgere om international beskyttelse (i det følgende benævnt »ansøgere«). |
| --- | --- |

(7)

I lyset af resultaterne af de evalueringer, der er foretaget af førstefaseinstrumenternes gennemførelse, er det hensigtsmæssigt på nuværende tidspunkt at bekræfte de principper, der ligger til grund for direktiv 2003/9/EF, med henblik på at sikre bedre modtagelsesforhold for ansøgere om international beskyttelse (i det følgende benævnt »ansøgere«).

| (8) | For at sikre ligebehandling af ansøgere overalt i Unionen, bør dette direktiv finde anvendelse i alle faser af og på alle former for procedurer, der vedrører ansøgninger om international beskyttelse, og på alle centre og faciliteter, hvor ansøgere indkvarteres, og så længe de har ret til at forblive på medlemsstaternes område som ansøgere. |
| --- | --- |

(8)

For at sikre ligebehandling af ansøgere overalt i Unionen, bør dette direktiv finde anvendelse i alle faser af og på alle former for procedurer, der vedrører ansøgninger om international beskyttelse, og på alle centre og faciliteter, hvor ansøgere indkvarteres, og så længe de har ret til at forblive på medlemsstaternes område som ansøgere.

| (9) | Medlemsstaterne bør ved anvendelsen af dette direktiv tilstræbe at sikre fuld overholdelse af principperne om barnets tarv og familiens enhed i overensstemmelse med henholdsvis Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, De Forenede Nationers konvention af 1989 om barnets rettigheder og den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder. |
| --- | --- |

(9)

Medlemsstaterne bør ved anvendelsen af dette direktiv tilstræbe at sikre fuld overholdelse af principperne om barnets tarv og familiens enhed i overensstemmelse med henholdsvis Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, De Forenede Nationers konvention af 1989 om barnets rettigheder og den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.

| (10) | Hvad angår behandlingen af personer, der er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde, er medlemsstaterne bundet af forpligtelserne i henhold til folkeretlige instrumenter, som de er parter i. |
| --- | --- |

(10)

Hvad angår behandlingen af personer, der er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde, er medlemsstaterne bundet af forpligtelserne i henhold til folkeretlige instrumenter, som de er parter i.

| (11) | Der bør for modtagelse af ansøgere fastsættes standarder, som vil kunne sikre dem en værdig levestandard og ensartede levevilkår i alle medlemsstaterne. |
| --- | --- |

(11)

Der bør for modtagelse af ansøgere fastsættes standarder, som vil kunne sikre dem en værdig levestandard og ensartede levevilkår i alle medlemsstaterne.

| (12) | Harmoniseringen af modtagelsesforholdene for ansøgere bør medvirke til at begrænse sekundære bevægelser blandt ansøgere som følge af forskellene mellem modtagelsesforholdene. |
| --- | --- |

(12)

Harmoniseringen af modtagelsesforholdene for ansøgere bør medvirke til at begrænse sekundære bevægelser blandt ansøgere som følge af forskellene mellem modtagelsesforholdene.

| (13) | Med henblik på at sikre, at alle ansøgere om international beskyttelse behandles lige, og at sikre overensstemmelse med gældende EU-ret på asylområdet, navnlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse (5), bør nærværende direktivs anvendelsesområde udvides til at omfatte ansøgere om subsidiær beskyttelse. |
| --- | --- |

(13)

Med henblik på at sikre, at alle ansøgere om international beskyttelse behandles lige, og at sikre overensstemmelse med gældende EU-ret på asylområdet, navnlig Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse (5), bør nærværende direktivs anvendelsesområde udvides til at omfatte ansøgere om subsidiær beskyttelse.

| (14) | Modtagelse af personer med særlige modtagelsesbehov bør være et væsentligt anliggende for de nationale myndigheder for at sikre, at modtagelsen tilrettelægges specielt med henblik på at tilgodese deres særlige modtagelsesbehov. |
| --- | --- |

(14)

Modtagelse af personer med særlige modtagelsesbehov bør være et væsentligt anliggende for de nationale myndigheder for at sikre, at modtagelsen tilrettelægges specielt med henblik på at tilgodese deres særlige modtagelsesbehov.

| (15) | Frihedsberøvelse af ansøgere bør ske i overensstemmelse med det underliggende princip om, at en person ikke bør frihedsberøves alene af den grund, at vedkommende søger international beskyttelse, navnlig i overensstemmelse med medlemsstaternes folkeretlige forpligtelser og artikel 31 i Genèvekonventionen. Ansøgere må kun frihedsberøves under meget klart afgrænsede ganske særlige omstændigheder fastlagt i dette direktiv og i overensstemmelse med nødvendighedsprincippet og proportionalitetsprincippet for så vidt angår både frihedsberøvelsens form og formål. Frihedsberøves en ansøger, bør vedkommende have effektiv adgang til de nødvendige processuelle garantier, såsom domstolsprøvelse ved en national retsinstans. |
| --- | --- |

(15)

Frihedsberøvelse af ansøgere bør ske i overensstemmelse med det underliggende princip om, at en person ikke bør frihedsberøves alene af den grund, at vedkommende søger international beskyttelse, navnlig i overensstemmelse med medlemsstaternes folkeretlige forpligtelser og artikel 31 i Genèvekonventionen. Ansøgere må kun frihedsberøves under meget klart afgrænsede ganske særlige omstændigheder fastlagt i dette direktiv og i overensstemmelse med nødvendighedsprincippet og proportionalitetsprincippet for så vidt angår både frihedsberøvelsens form og formål. Frihedsberøves en ansøger, bør vedkommende have effektiv adgang til de nødvendige processuelle garantier, såsom domstolsprøvelse ved en national retsinstans.

| (16) | For så vidt angår de administrative procedurer i forbindelse med grundene til frihedsberøvelse kræver begrebet »rettidig omhu« som et minimum, at medlemsstaterne træffer konkrete og meningsfyldte foranstaltninger for at sikre, at den tid, der er nødvendig for at undersøge grundene til frihedsberøvelse, er så kort som muligt, og at der reelt er mulighed for, at en sådan undersøgelse kan gennemføres korrekt på den kortest mulige tid. Frihedsberøvelse må ikke vare længere, end det med rimelighed er nødvendigt for at afslutte de relevante procedurer. |
| --- | --- |

(16)

For så vidt angår de administrative procedurer i forbindelse med grundene til frihedsberøvelse kræver begrebet »rettidig omhu« som et minimum, at medlemsstaterne træffer konkrete og meningsfyldte foranstaltninger for at sikre, at den tid, der er nødvendig for at undersøge grundene til frihedsberøvelse, er så kort som muligt, og at der reelt er mulighed for, at en sådan undersøgelse kan gennemføres korrekt på den kortest mulige tid. Frihedsberøvelse må ikke vare længere, end det med rimelighed er nødvendigt for at afslutte de relevante procedurer.

| (17) | De grunde til frihedsberøvelse, der er fastsat i dette direktiv, berører ikke andre grunde til frihedsberøvelse, herunder grunde til frihedsberøvelse inden for rammerne af straffesager, der finder anvendelse i henhold til national ret, og som ikke har forbindelse til tredjelandsstatsborgerens eller den statsløse persons ansøgning om international beskyttelse. |
| --- | --- |

(17)

De grunde til frihedsberøvelse, der er fastsat i dette direktiv, berører ikke andre grunde til frihedsberøvelse, herunder grunde til frihedsberøvelse inden for rammerne af straffesager, der finder anvendelse i henhold til national ret, og som ikke har forbindelse til tredjelandsstatsborgerens eller den statsløse persons ansøgning om international beskyttelse.

| (18) | Frihedsberøvede ansøgere bør behandles med fuld respekt for den menneskelige værdighed, og deres modtagelse bør tilrettelægges således, at deres behov i denne situation tilgodeses. Medlemsstaterne bør navnlig sikre, at artikel 37 i De Forenede Nationers konvention af 1989 om barnets rettigheder anvendes. |
| --- | --- |

(18)

Frihedsberøvede ansøgere bør behandles med fuld respekt for den menneskelige værdighed, og deres modtagelse bør tilrettelægges således, at deres behov i denne situation tilgodeses. Medlemsstaterne bør navnlig sikre, at artikel 37 i De Forenede Nationers konvention af 1989 om barnets rettigheder anvendes.

| (19) | Der kan være tilfælde, hvor det i praksis ikke er muligt øjeblikkeligt at sikre visse modtagelsesgarantier ved frihedsberøvelse, f.eks. på grund af den geografiske beliggenhed eller specifikke struktur af faciliteten til brug for frihedsberøvelse. Enhver fravigelse fra disse garantier bør dog være midlertidig og bør kun finde sted under de omstændigheder, der er anført i dette direktiv. Fravigelser bør kun finde sted under ganske særlige omstændigheder og bør være behørigt begrundede og tage hensyn til forholdene i den enkelte sag, herunder alvoren af fravigelsen samt dens varighed og konsekvens for den pågældende ansøger. |
| --- | --- |

(19)

Der kan være tilfælde, hvor det i praksis ikke er muligt øjeblikkeligt at sikre visse modtagelsesgarantier ved frihedsberøvelse, f.eks. på grund af den geografiske beliggenhed eller specifikke struktur af faciliteten til brug for frihedsberøvelse. Enhver fravigelse fra disse garantier bør dog være midlertidig og bør kun finde sted under de omstændigheder, der er anført i dette direktiv. Fravigelser bør kun finde sted under ganske særlige omstændigheder og bør være behørigt begrundede og tage hensyn til forholdene i den enkelte sag, herunder alvoren af fravigelsen samt dens varighed og konsekvens for den pågældende ansøger.

| (20) | Med henblik på bedre at sikre ansøgerens fysiske og mentale integritet bør frihedsberøvelse være en foranstaltning, der anvendes som sidste udvej, og som kun må anvendes, når alle ikkefrihedsberøvende alternativer til frihedsberøvelse er blevet tilstrækkeligt undersøgt. Eventuelle alternativer til frihedsberøvelse skal overholde ansøgeres grundlæggende menneskerettigheder. |
| --- | --- |

(20)

Med henblik på bedre at sikre ansøgerens fysiske og mentale integritet bør frihedsberøvelse være en foranstaltning, der anvendes som sidste udvej, og som kun må anvendes, når alle ikkefrihedsberøvende alternativer til frihedsberøvelse er blevet tilstrækkeligt undersøgt. Eventuelle alternativer til frihedsberøvelse skal overholde ansøgeres grundlæggende menneskerettigheder.

| (21) | For at sikre overholdelsen af de processuelle garantier, der består i, at de pågældende skal have mulighed for at kontakte organisationer eller grupper af personer, som yder juridisk bistand, bør der tilvejebringes oplysninger om sådanne organisationer og grupper af personer. |
| --- | --- |

(21)

For at sikre overholdelsen af de processuelle garantier, der består i, at de pågældende skal have mulighed for at kontakte organisationer eller grupper af personer, som yder juridisk bistand, bør der tilvejebringes oplysninger om sådanne organisationer og grupper af personer.

| (22) | Når medlemsstaterne træffer afgørelse om indkvarteringsordninger, bør de tage passende hensyn til barnets tarv samt til særlige omstændigheder i forbindelse med enhver ansøger, der er afhængig af familiemedlemmer eller andre nære slægtninge som f.eks. ugifte mindreårige søskende, der allerede befinder sig i medlemsstaten. |
| --- | --- |

(22)

Når medlemsstaterne træffer afgørelse om indkvarteringsordninger, bør de tage passende hensyn til barnets tarv samt til særlige omstændigheder i forbindelse med enhver ansøger, der er afhængig af familiemedlemmer eller andre nære slægtninge som f.eks. ugifte mindreårige søskende, der allerede befinder sig i medlemsstaten.

| (23) | For at fremme ansøgeres uafhængighed og begrænse væsentlige forskelle mellem medlemsstaterne er det vigtigt at fastlægge klare regler for ansøgeres adgang til arbejdsmarkedet. |
| --- | --- |

(23)

For at fremme ansøgeres uafhængighed og begrænse væsentlige forskelle mellem medlemsstaterne er det vigtigt at fastlægge klare regler for ansøgeres adgang til arbejdsmarkedet.

| (24) | For at sikre, at den materielle bistand til ansøgere overholder principperne i dette direktiv, er det nødvendigt, at medlemsstaterne fastsætter niveauet af en sådan bistand på grundlag af relevante referencer. Dette betyder ikke, at det beløb, der tildeles, bør være det samme som for egne statsborgere. Medlemsstaterne kan indrømme ansøgere en mindre gunstig behandling end egne statsborgere som omhandlet i dette direktiv. |
| --- | --- |

(24)

For at sikre, at den materielle bistand til ansøgere overholder principperne i dette direktiv, er det nødvendigt, at medlemsstaterne fastsætter niveauet af en sådan bistand på grundlag af relevante referencer. Dette betyder ikke, at det beløb, der tildeles, bør være det samme som for egne statsborgere. Medlemsstaterne kan indrømme ansøgere en mindre gunstig behandling end egne statsborgere som omhandlet i dette direktiv.

| (25) | Misbrug af modtagelsessystemet bør hindres ved at specificere de omstændigheder, under hvilke de materielle modtagelsesforhold, der stilles til rådighed for ansøgere, kan indskrænkes eller inddrages samtidig med, at der sikres en værdig levestandard for alle ansøgere. |
| --- | --- |

(25)

Misbrug af modtagelsessystemet bør hindres ved at specificere de omstændigheder, under hvilke de materielle modtagelsesforhold, der stilles til rådighed for ansøgere, kan indskrænkes eller inddrages samtidig med, at der sikres en værdig levestandard for alle ansøgere.

| (26) | Det bør sikres, at de nationale modtagelsessystemer og samarbejdet mellem medlemsstaterne med hensyn til modtagelse af ansøgere fungerer effektivt. |
| --- | --- |

(26)

Det bør sikres, at de nationale modtagelsessystemer og samarbejdet mellem medlemsstaterne med hensyn til modtagelse af ansøgere fungerer effektivt.

| (27) | Der bør tilskyndes til passende koordinering mellem de kompetente myndigheder med hensyn til modtagelse af ansøgere, og der bør derfor gøres en indsats for at fremme et harmonisk forhold mellem lokalsamfundene og indkvarteringscentrene. |
| --- | --- |

(27)

Der bør tilskyndes til passende koordinering mellem de kompetente myndigheder med hensyn til modtagelse af ansøgere, og der bør derfor gøres en indsats for at fremme et harmonisk forhold mellem lokalsamfundene og indkvarteringscentrene.

| (28) | Medlemsstaterne bør have beføjelser til at indføre eller bibeholde gunstigere bestemmelser for tredjelandsstatsborgere og statsløse, der anmoder en medlemsstat om international beskyttelse. |
| --- | --- |

(28)

Medlemsstaterne bør have beføjelser til at indføre eller bibeholde gunstigere bestemmelser for tredjelandsstatsborgere og statsløse, der anmoder en medlemsstat om international beskyttelse.

| (29) | Medlemsstaterne opfordres derfor til at anvende dette direktivs bestemmelser i forbindelse med procedurer for behandling af ansøgninger om andre former for beskyttelse end den, der følger af direktiv 2011/95/EU. |
| --- | --- |

(29)

Medlemsstaterne opfordres derfor til at anvende dette direktivs bestemmelser i forbindelse med procedurer for behandling af ansøgninger om andre former for beskyttelse end den, der følger af direktiv 2011/95/EU.

| (30) | Gennemførelsen af dette direktiv bør evalueres med jævne mellemrum. |
| --- | --- |

(30)

Gennemførelsen af dette direktiv bør evalueres med jævne mellemrum.

| (31) | Målet for dette direktiv, nemlig indførelse af standarder for modtagelse af ansøgere i medlemsstaterne, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af dette direktivs omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål. |
| --- | --- |

(31)

Målet for dette direktiv, nemlig indførelse af standarder for modtagelse af ansøgere i medlemsstaterne, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af dette direktivs omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

| (32) | I henhold til den fælles politiske erklæring af 28. september 2011 fra medlemsstaterne og Kommissionen om forklarende dokumenter (6) har medlemsstaterne forpligtet sig til i tilfælde, hvor det er berettiget, at lade meddelelsen af gennemførelsesforanstaltninger ledsage af et eller flere dokumenter, der forklarer forholdet mellem et direktivs bestanddele og de tilsvarende dele i de nationale gennemførelsesinstrumenter. I forbindelse med dette direktiv finder lovgiveren, at fremsendelse af sådanne dokumenter er berettiget. |
| --- | --- |

(32)

I henhold til den fælles politiske erklæring af 28. september 2011 fra medlemsstaterne og Kommissionen om forklarende dokumenter (6) har medlemsstaterne forpligtet sig til i tilfælde, hvor det er berettiget, at lade meddelelsen af gennemførelsesforanstaltninger ledsage af et eller flere dokumenter, der forklarer forholdet mellem et direktivs bestanddele og de tilsvarende dele i de nationale gennemførelsesinstrumenter. I forbindelse med dette direktiv finder lovgiveren, at fremsendelse af sådanne dokumenter er berettiget.

| (33) | I medfør af artikel 1 og 2 og artikel 4a, stk. 1, i protokol nr. 21 om Det Forende Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), og med forbehold af artikel 4 i samme protokol, deltager Det Forenede Kongerige og Irland ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige og Irland. |
| --- | --- |

(33)

I medfør af artikel 1 og 2 og artikel 4a, stk. 1, i protokol nr. 21 om Det Forende Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), og med forbehold af artikel 4 i samme protokol, deltager Det Forenede Kongerige og Irland ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige og Irland.

| (34) | I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. |
| --- | --- |

(34)

I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark.

| (35) | Dette direktiv respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, der navnlig er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Dette direktiv tilsigter især, at den menneskelige værdighed respekteres fuldt ud, og at anvendelsen af artikel 1, 4, 6, 7, 18, 21, 24 og 47 i chartret fremmes, og skal gennemføres i overensstemmelse hermed. |
| --- | --- |

(35)

Dette direktiv respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, der navnlig er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Dette direktiv tilsigter især, at den menneskelige værdighed respekteres fuldt ud, og at anvendelsen af artikel 1, 4, 6, 7, 18, 21, 24 og 47 i chartret fremmes, og skal gennemføres i overensstemmelse hermed.

| (36) | Forpligtelsen til at gennemføre nærværende direktiv i national lovgivning bør kun omfatte de bestemmelser, hvori der er foretaget indholdsmæssige ændringer i forhold til direktiv 2003/9/EF. Forpligtelsen til at gennemføre de bestemmelser, hvori der ikke er foretaget ændringer, følger af sidstnævnte direktiv. |
| --- | --- |

(36)

Forpligtelsen til at gennemføre nærværende direktiv i national lovgivning bør kun omfatte de bestemmelser, hvori der er foretaget indholdsmæssige ændringer i forhold til direktiv 2003/9/EF. Forpligtelsen til at gennemføre de bestemmelser, hvori der ikke er foretaget ændringer, følger af sidstnævnte direktiv.

| (37) | Nærværende direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til den i bilag II, del B, angivne frist for gennemførelse i national lovgivning af direktiv 2003/9/EF — |
| --- | --- |

(37)

Nærværende direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til den i bilag II, del B, angivne frist for gennemførelse i national lovgivning af direktiv 2003/9/EF —

VEDTAGET DETTE DIREKTIV:

KAPITEL I

FORMÅL, DEFINITIONER OG ANVENDELSESOMRÅDE

Artikel 1

Formål

Formålet med dette direktiv er at indføre standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse (i det følgende benævnt »ansøgere«) i medlemsstaterne.

Artikel 2

Definitioner

I dette direktiv forstås ved:

a)   »ansøgning om international beskyttelse«: en ansøgning om international beskyttelse som defineret i artikel 2, litra h), i direktiv 2011/95/EU

b)   »ansøger«: en tredjelandsstatsborger eller statsløs person, der har indgivet en ansøgning om international beskyttelse, som der endnu ikke er taget endelig stilling til

c)   »familiemedlemmer«: for så vidt familien allerede eksisterede i hjemlandet, følgende medlemmer af ansøgerens familie, der befinder sig i samme medlemsstat i forbindelse med ansøgningen om international beskyttelse:

ansøgerens ægtefælle eller dennes ugifte partner i et fast forhold, hvis ugifte par i den pågældende medlemsstats lovgivning eller praksis sidestilles med gifte par i henhold til dens udlændingelov

mindreårige børn af par som omhandlet i første led eller af ansøgeren, på betingelse af at de er ugifte, uanset om de er født i eller uden for ægteskab eller er adopteret, som fastsat i national ret

faderen, moderen eller en anden voksen, som i henhold til lov eller ifølge praksis i den pågældende medlemsstat er ansvarlig for ansøgeren, hvis den pågældende ansøger er mindreårig og ugift

d)   »mindreårig«: en tredjelandsstatsborger eller en statsløs person under 18 år

e)   »uledsaget mindreårig«: en mindreårig, som ankommer til en medlemsstats område uden at være ledsaget af en voksen, der er ansvarlig for vedkommende i henhold til lov eller ifølge praksis i den pågældende medlemsstat, så længe vedkommende ikke reelt befinder sig i en sådan persons varetægt; denne definition omfatter en mindreårig, der efterlades alene efter at være rejst ind på medlemsstaternes område

f)   »modtagelsesforhold«: alle de foranstaltninger, som medlemsstaterne sikrer ansøgere i overensstemmelse med dette direktiv

g)   »materielle modtagelsesforhold«: modtagelsesforhold, der omfatter indkvartering, kost og tøj, hvad enten dette ydes i form af naturalier, kontantydelser eller værdikuponer eller en kombination af disse tre, samt lommepenge

h)   »frihedsberøvelse«: enhver indespærring af en ansøger, som en medlemsstat foretager på et særligt sted, hvor ansøgeren er berøvet sin bevægelsesfrihed

i)   »indkvarteringscenter«: et hvilket som helst sted, der bruges til kollektiv indkvartering af ansøgere

j)   »repræsentant«: en person eller en organisation, der er udpeget af de kompetente organer til at bistå og repræsentere en uledsaget mindreårig i de procedurer, der er omhandlet i dette direktiv, med henblik på at varetage barnets tarv og udøve retlig handleevne for den mindreårige, hvor det er nødvendigt. Hvis en organisation udpeges som repræsentant, udpeger den en person, som er ansvarlig for at varetage repræsentantens opgaver i forbindelse med den uledsagede mindreårige i overensstemmelse med dette direktiv

k)   »ansøger med særlige modtagelsesbehov«: en sårbar person i overensstemmelse med artikel 21, som har behov for særlige garantier for at nyde godt af de rettigheder og opfylde de forpligtelser, der er fastsat i dette direktiv.

Artikel 3

Anvendelsesområde

1.   Dette direktiv finder anvendelse på alle tredjelandsstatsborgere og statsløse, der indgiver en ansøgning om international beskyttelse på en medlemsstats område, herunder ved grænsen, i dens territorialfarvande eller transitområder, og som har tilladelse til at opholde sig på dette område som ansøgere, og på deres familiemedlemmer, hvis de er omfattet af en sådan ansøgning om international beskyttelse i henhold til national ret.

2.   Dette direktiv finder ikke anvendelse på anmodninger om diplomatisk eller territorialt asyl, der indgives til medlemsstaternes repræsentationer.

3.   Dette direktiv finder ikke anvendelse, når bestemmelserne i Rådets direktiv 2001/55/EF af 20. juli 2001 om minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer og om foranstaltninger, der skal fremme en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelsen af disse personer og følgerne heraf (7) anvendes.

4.   Medlemsstaterne kan beslutte at anvende dette direktiv på procedurerne for behandling af ansøgninger om andre former for beskyttelse end den, der følger af direktiv 2011/95/EU.

Artikel 4

Gunstigere bestemmelser

Medlemsstaterne kan indføre eller bibeholde gunstigere bestemmelser om modtagelsesforhold for ansøgere og andre nære slægtninge til ansøgeren, der befinder sig i samme medlemsstat, når de er afhængige af ansøgeren eller af humanitære årsager, i det omfang disse bestemmelser er forenelige med dette direktiv.

KAPITEL II

ALMINDELIGE BESTEMMELSER OM MODTAGELSESFORHOLDENE

Artikel 5

Oplysninger

1.   Medlemsstaterne oplyser mindst ansøgere om de fastsatte ydelser og de forpligtelser, de skal overholde for så vidt angår modtagelsesforholdene, inden for en rimelig frist på ikke over 15 dage efter, at de har indgivet deres ansøgning om international beskyttelse.

Medlemsstaterne sikrer, at ansøgere modtager oplysninger om de organisationer eller grupper af personer, der yder specifik juridisk bistand, og om de organisationer, der vil kunne hjælpe eller oplyse dem om de modtagelsesforhold, der er til rådighed, herunder lægebehandling.

2.   Medlemsstaterne sikrer, at de oplysninger, der er nævnt i stk. 1, gives skriftligt og på et sprog, som ansøgeren forstår eller med rimelighed forventes at forstå. Oplysningerne kan om nødvendigt også gives mundtligt.

Artikel 6

Dokumenter

1.   Medlemsstaterne sikrer, at ansøgeren senest tre dage efter indgivelsen af en ansøgning om international beskyttelse får et dokument udstedt på navn, som bekræfter vedkommendes status som ansøger, eller som attesterer, at den pågældende har tilladelse til at opholde sig på medlemsstatens område, indtil der er truffet afgørelse om ansøgningen, eller mens den behandles.

Kan indehaveren ikke færdes frit på hele eller en del af medlemsstatens område, skal dette fremgå af dokumentet.

2.   Medlemsstaterne kan undlade at anvende denne artikel, når ansøgeren er frihedsberøvet, og i forbindelse med behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet ved grænsen, eller i forbindelse med en procedure til afgørelse af, om ansøgeren er berettiget til indrejse på en medlemsstats område. I særlige tilfælde kan medlemsstaterne under behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse forsyne ansøgere med andre bevisdokumenter svarende til det i stk. 1 nævnte dokument.

3.   Det i stk. 1 nævnte dokument er ikke nødvendigvis et bevis for ansøgerens identitet.

4.   Medlemsstaterne vedtager de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at ansøgere får udstedt det i stk. 1 omhandlede dokument, der skal være gyldigt i lige så lang tid, som ansøgerne har tilladelse til at opholde sig på den pågældende medlemsstats område.

5.   Medlemsstaterne kan udstede et rejsedokument til ansøgere, når tungtvejende humanitære årsager kræver deres tilstedeværelse i en anden stat.

6.   Medlemsstaterne pålægger ikke ansøgere unødvendige eller uforholdsmæssige dokumentationskrav eller andre administrative krav, før de indrømmer dem de rettigheder, som de har i henhold til dette direktiv, alene af den grund at de er ansøgere om international beskyttelse.

Artikel 7

Opholdssted og retten til at færdes frit

1.   Ansøgere kan færdes frit på værtsmedlemsstatens område eller på et område, som de har fået anvist af denne medlemsstat. Det anviste område må ikke berøre privatlivets ukrænkelighed, og det skal give tilstrækkelige muligheder for at sikre adgang til alle de ydelser, der er omhandlet i dette direktiv.

2.   Medlemsstaterne kan bestemme, hvor ansøgeren skal opholde sig i almenhedens interesse, af hensyn til den offentlige orden, eller når det er nødvendigt for en hurtig behandling og effektiv opfølgning af ansøgningen om international beskyttelse.

3.   Medlemsstaterne kan gøre adgangen til materielle modtagelsesforhold betinget af, at ansøgerne opholder sig et bestemt sted, som medlemsstaterne anviser. En sådan afgørelse, som kan være generel, træffes individuelt og i overensstemmelse med national ret.

4.   Medlemsstaterne fastsætter mulighed for at give ansøgere midlertidig tilladelse til at forlade det i stk. 2 og 3 omhandlede opholdssted og/eller det i stk. 1 omhandlede anviste område. Afgørelser træffes individuelt, objektivt og upartisk og skal begrundes, hvis de er negative.

Ansøgeren skal ikke anmode om tilladelse til at overholde aftaler med myndighederne og domstolene, hvis den pågældendes tilstedeværelse er nødvendig.

5.   Medlemsstaterne kræver, at ansøgere meddeler de kompetente myndigheder deres nuværende adresse og hurtigst muligt informerer disse myndigheder om eventuelle adresseændringer.

Artikel 8

Frihedsberøvelse

1.   Medlemsstaterne kan ikke frihedsberøve en person alene af den grund, at vedkommende er en ansøger, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv .../.../EU af ... om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelsesstatus (8)
   (9).

2.   Viser det sig på grundlag af en individuel vurdering af den enkelte sag nødvendigt, kan medlemsstaterne frihedsberøve en ansøger, hvis andre mindre indgribende tvangsforanstaltninger ikke kan anvendes effektivt.

3.   En ansøger må kun frihedsberøves:

| a) | for at fastlægge eller kontrollere vedkommendes identitet eller nationalitet |
| --- | --- |

a)

for at fastlægge eller kontrollere vedkommendes identitet eller nationalitet

| b) | for at fastlægge de forhold, som ansøgningen om international beskyttelse støttes på, og som ikke kunne fastlægges uden frihedsberøvelse, navnlig hvis der er en risiko for, at ansøgeren forsvinder |
| --- | --- |

b)

for at fastlægge de forhold, som ansøgningen om international beskyttelse støttes på, og som ikke kunne fastlægges uden frihedsberøvelse, navnlig hvis der er en risiko for, at ansøgeren forsvinder

| c) | for i forbindelse med en procedure at afgøre, om ansøgeren har ret til indrejse på området |
| --- | --- |

c)

for i forbindelse med en procedure at afgøre, om ansøgeren har ret til indrejse på området

| d) | hvis den pågældende er frihedsberøvet som led i en tilbagesendelsesprocedure i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (10) for at forberede tilbagesendelse og/eller gennemføre udsendelsesprocessen, og den berørte medlemsstat på grundlag af objektive kriterier, herunder at den pågældende allerede har haft mulighed for adgang til asylproceduren, kan dokumentere, at der er rimelig grund til at antage, at den pågældende kun har indgivet ansøgningen om international beskyttelse for at forsinke eller hindre håndhævelsen af afgørelsen om tilbagesendelse |
| --- | --- |

d)

hvis den pågældende er frihedsberøvet som led i en tilbagesendelsesprocedure i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (10) for at forberede tilbagesendelse og/eller gennemføre udsendelsesprocessen, og den berørte medlemsstat på grundlag af objektive kriterier, herunder at den pågældende allerede har haft mulighed for adgang til asylproceduren, kan dokumentere, at der er rimelig grund til at antage, at den pågældende kun har indgivet ansøgningen om international beskyttelse for at forsinke eller hindre håndhævelsen af afgørelsen om tilbagesendelse

| e) | når beskyttelsen af den nationale sikkerhed eller offentlige orden gør det påkrævet |
| --- | --- |

e)

når beskyttelsen af den nationale sikkerhed eller offentlige orden gør det påkrævet

| f) | i overensstemmelse med artikel 28 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. .../...af ... om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne (11)
   (12). |
| --- | --- |

f)

i overensstemmelse med artikel 28 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. .../...af ... om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne (11)
   (12).

Grundene til frihedsberøvelse fastsættes i national ret.

4.   Medlemsstaterne sikrer, at regler vedrørende alternativer til frihedsberøvelse, såsom regelmæssigt at melde sig hos myndighederne, at stille en økonomisk garanti eller en pligt til at forblive på et bestemt sted, er fastsat i national ret.

Artikel 9

Frihedsberøvede ansøgeres garantier

1.   Frihedsberøvelse af en ansøger skal være så kort som mulig og må kun opretholdes, så længe som de i artikel 8, stk. 3, grunde gør sig gældende.

Administrative procedurer, som vedrører de i artikel 8, stk. 3, anførte grunde til frihedsberøvelse, gennemføres med rettidig omhu. Forsinkelser i administrative procedurer, som ikke kan tilskrives ansøgeren, berettiger ikke til fortsat frihedsberøvelse.

2.   Afgørelser om frihedsberøvelse af ansøgere træffes skriftlig af retsinstanser eller administrative myndigheder. Afgørelsen om frihedsberøvelse skal indeholde den faktiske og retlige begrundelse, som den bygger på.

3.   Træffes afgørelsen om frihedsberøvelse af administrative myndigheder, skal medlemsstaterne åbne mulighed for en hurtig retlig prøvelse af lovligheden af frihedsberøvelsen, der skal foretages af en retsinstans ex officio og/eller efter anmodning fra ansøgeren. Handler retsinstansen ex officio, skal der træffes afgørelse om en sådan prøvelse så hurtigt som muligt efter påbegyndelsen af frihedsberøvelsen. Anmoder ansøgeren om prøvelse, skal der træffes afgørelse så hurtigt som muligt efter indledningen af den relevante procedure. Med henblik herpå fastsætter medlemsstaterne i den nationale lovgivning en frist, inden for hvilken den retlige prøvelse ex officio og/eller den retlige prøvelse efter anmodning fra ansøgeren skal gennemføres.

Fastlås det som følge af den retlige prøvelse, at frihedsberøvelsen er ulovlig, løslades ansøgeren straks.

4.   Frihedsberøvede ansøgere skal straks orienteres skriftligt, på et sprog de forstår eller med rimelighed forventes at forstå, om grundene til frihedsberøvelsen og om procedurerne i national ret for at bestride afgørelsen om frihedsberøvelse samt om muligheden for at anmode om gratis juridisk bistand og repræsentation.

5.   Frihedsberøvelsen tages med passende mellemrum op til fornyet vurdering af retsinstansen, ex officio og/eller på den pågældende ansøgers anmodning, navnlig hvis den er af længere varighed, der opstår nye forhold, eller der fremkommer nye oplysninger, som kan have betydning for frihedsberøvelsens lovlighed.

6.   I tilfælde af retlig prøvelse af afgørelsen om frihedsberøvelse som omhandlet i stk. 3 sikrer medlemsstaterne, at ansøgere har adgang til gratis juridisk bistand og repræsentation. Dette skal som minimum omfatte udarbejdelse af de nødvendige procesdokumenter og deltagelse i retsmødet ved retsinstansen på ansøgerens vegne.

Gratis juridisk bistand og repræsentation ydes af personer med passende kvalifikationer, som er godkendt eller har tilladelse i henhold til national ret, og hvis interesser ikke strider mod eller potentielt kan stride mod ansøgerens interesser.

7.   Medlemsstaterne kan også fastsætte bestemmelser om, at gratis juridisk bistand og repræsentation kun ydes:

| a) | til personer, der ikke har tilstrækkelige midler, og/eller |
| --- | --- |

a)

til personer, der ikke har tilstrækkelige midler, og/eller

| b) | gennem tjenester, der stilles til rådighed af juridiske eller andre rådgivere, som i henhold til national ret specifikt er udpeget til at bistå og repræsentere ansøgere. |
| --- | --- |

b)

gennem tjenester, der stilles til rådighed af juridiske eller andre rådgivere, som i henhold til national ret specifikt er udpeget til at bistå og repræsentere ansøgere.

8.   Medlemsstaterne kan også:

| a) | pålægge økonomiske og/eller tidsmæssige begrænsninger i forbindelse med gratis juridisk bistand og repræsentation, forudsat at dette ikke vilkårligt begrænser adgangen til juridisk bistand og repræsentation |
| --- | --- |

a)

pålægge økonomiske og/eller tidsmæssige begrænsninger i forbindelse med gratis juridisk bistand og repræsentation, forudsat at dette ikke vilkårligt begrænser adgangen til juridisk bistand og repræsentation

| b) | fastsætte bestemmelser om, at behandlingen af ansøgere for så vidt angår gebyrer og andre udgifter ikke må være gunstigere end den behandling, der generelt gives deres egne statsborgere i forbindelse med juridisk bistand. |
| --- | --- |

b)

fastsætte bestemmelser om, at behandlingen af ansøgere for så vidt angår gebyrer og andre udgifter ikke må være gunstigere end den behandling, der generelt gives deres egne statsborgere i forbindelse med juridisk bistand.

9.   Medlemsstaterne kan anmode om helt eller delvist at få godtgjort alle de udgifter, som de har betalt, hvis og når ansøgerens finansielle situation har forbedret sig betydeligt, eller hvis afgørelsen om at betale sådanne udgifter er blevet truffet på grundlag af urigtige oplysninger fra ansøgeren.

10.   Procedurerne for adgang til juridisk bistand og repræsentation fastsættes i national ret.

Artikel 10

Vilkår under frihedsberøvelsen

1.   Frihedsberøvelse af ansøgere skal som hovedregel finde sted i særlige faciliteter til brug for frihedsberøvelse. Hvis en medlemsstat ikke kan stille indkvartering til rådighed i en særlig facilitet til brug for frihedsberøvelse og som følge heraf er nødt til at benytte fængsler, holdes den frihedsberøvede ansøger adskilt fra de almindelige indsatte, og de vilkår under frihedsberøvelsen, der er fastlagt i dette direktiv, finder anvendelse.

Frihedsberøvede ansøgere skal som hovedregel holdes adskilt fra andre tredjelandsstatsborgere, som ikke har indgivet ansøgning om international beskyttelse.

Kan ansøgere ikke frihedsberøves adskilt fra andre tredjelandsstatsborgere, sikrer den pågældende medlemsstat, at de vilkår under frihedsberøvelsen, der er fastlagt i dette direktiv, finder anvendelse.

2.   Frihedsberøvede ansøgere skal have adgang til udendørsområder.

3.   Medlemsstaterne sikrer, at personer, der repræsenterer De Forenede Nationers Højkommissær for Flygtninge (UNHCR), har mulighed for at kommunikere med og aflægge besøg hos ansøgere på betingelser, der respekterer privatlivets fred. Denne mulighed gælder også en organisation, som arbejder på den pågældende medlemsstats område på vegne af UNHCR ifølge en aftale med den pågældende medlemsstat.

4.   Medlemsstaterne sikrer, at familiemedlemmer, juridiske eller andre rådgivere og personer, som repræsenterer relevante ikkestatslige organisationer, der er anerkendt af den pågældende medlemsstat, har mulighed for at kommunikere med og aflægge besøg hos ansøgere på betingelser, der respekterer privatlivets fred. Adgangen til faciliteten til brug for frihedsberøvelse kan kun begrænses, hvis begrænsningen i medfør af national ret er objektiv nødvendig af hensyn til sikkerheden, den offentlige orden eller den administrative ledelse af faciliteten til brug for frihedsberøvelse, forudsat at adgangen ikke dermed begrænses alvorligt eller gøres umulig.

5.   Medlemsstaterne sikrer, at frihedsberøvede ansøgere systematisk får oplysninger om de regler, der gælder i centret, og om deres rettigheder og forpligtelser på et sprog, de forstår eller med rimelighed forventes at forstå. Frihedsberøves ansøgeren ved et grænseovergangssted eller i et transitområde, kan medlemsstaterne fravige dette krav i behørigt begrundede tilfælde og for en rimelig periode, som skal være så kort som muligt. Denne undtagelse finder ikke anvendelse i de tilfælde, der er omhandlet i artikel 43 i direktiv .../.../EU (13).

Artikel 11

Frihedsberøvelse af sårbare personer og ansøgere med særlige modtagelsesbehov

1.   Frihedsberøvede sårbare ansøgeres helbred, herunder deres mentale sundhed, skal være et væsentligt anliggende for de nationale myndigheder.

Frihedsberøves sårbare personer, sikrer medlemsstaterne regelmæssigt tilsyn og passende støtte under hensyntagen til deres særlige situation, herunder deres helbred.

2.   Mindreårige må kun frihedsberøves som sidste udvej, og efter at det er fastslået, at andre mindre indgribende tvangsforanstaltninger ikke kan anvendes effektivt. Sådan frihedsberøvelse skal være for den kortest mulige periode, og der skal gøres alt for at løslade de frihedsberøvede mindreårige og indkvartere dem i passende faciliteter for mindreårige.

Den mindreåriges tarv, jf. artikel 23, stk. 2, kommer i første række.

Frihedsberøves mindreårige, skal de have mulighed for at deltage i fritidsaktiviteter, herunder leg og rekreation, der passer til deres alder.

3.   Uledsagede mindreårige må kun frihedsberøves under ganske særlige omstændigheder. Enhver indsats skal gøres for at løslade den frihedsberøvede uledsagede mindreårige så hurtigt som muligt.

Uledsagede mindreårige må aldrig frihedsberøves i fængsler.

Uledsagede mindreårige skal så vidt muligt indkvarteres i institutioner med personale og faciliteter, der tager hensyn til behovene hos personer på deres alder.

Frihedsberøves uledsagede mindreårige, skal medlemsstaterne sikre, at de indkvarteres adskilt fra voksne.

4.   Frihedsberøvede familier skal have separat indkvartering, der sikrer tilstrækkelig beskyttelse af privatlivet.

5.   Frihedsberøves kvindelige ansøgere, sikrer medlemsstaterne, at de indkvarteres adskilt fra mandlige ansøgere, medmindre sidstnævnte er familiemedlemmer, og alle berørte personer har givet deres samtykke.

Undtagelser fra første afsnit kan også gælde for brugen af fællesområder, der benyttes til rekreation eller sociale aktiviteter, herunder til indtagelse af måltider.

6.   Frihedsberøves ansøgeren ved et grænseovergangssted eller i et transitområde, kan medlemsstaterne i behørigt begrundede tilfælde og for en rimelig periode, som skal være så kort som mulig, fravige stk. 2, tredje afsnit, stk. 4 og stk. 5, første afsnit, med undtagelse af de tilfælde, der er omhandlet i artikel 43 i direktiv .../.../EU (14).

Artikel 12

Familier

Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til så vidt muligt at bevare familiens enhed på deres område, hvis den pågældende medlemsstat stiller indkvartering til rådighed for ansøgere. Disse foranstaltninger finder anvendelse med ansøgerens accept.

Artikel 13

Helbredsundersøgelser

Medlemsstaterne kan kræve, at ansøgere underkastes en helbredsundersøgelse af hensyn til den offentlige sundhed.

Artikel 14

Skolegang og undervisning for mindreårige

1.   Medlemsstaterne giver mindreårige børn af ansøgere samt mindreårige ansøgere adgang til uddannelsessystemet på betingelser, der svarer til dem, som gælder for deres egne statsborgere, så længe en udsendelsesforanstaltning vedrørende dem selv eller deres forældre ikke er gennemført. Denne uddannelse kan finde sted i indkvarteringscentrene.

Medlemsstaterne kan bestemme, at denne adgang er begrænset til det offentlige uddannelsessystem.

Medlemsstaterne kan ikke afbryde undervisning på sekundærtrinnet, blot fordi den mindreårige har nået myndighedsalderen.

2.   Adgangen til uddannelsessystemet må ikke udsættes i mere end tre måneder fra den dato, hvor ansøgningen om international beskyttelse er indgivet af den mindreårige eller på dennes vegne.

Mindreårige tilbydes indslusningskurser, herunder sprogkurser, hvis det er nødvendigt for at fremme deres adgang til og deltagelse i uddannelsessystemet, jf. stk. 1.

3.   Er der ikke mulighed for adgang til uddannelsessystemet som omhandlet i stk. 1 som følge af den mindreåriges særlige situation, skal den pågældende medlemsstat tilbyde alternative undervisningsformer i overensstemmelse med dens nationale ret og praksis.

Artikel 15

Beskæftigelse

1.   Medlemsstaterne sikrer, at ansøgere har adgang til arbejdsmarkedet senest ni måneder fra datoen for indgivelse af ansøgningen om international beskyttelse, hvis den kompetente myndighed ikke har truffet en afgørelse i første instans, og forsinkelsen ikke kan tilskrives ansøgeren.

2.   Medlemsstaterne beslutter, på hvilke vilkår ansøgeren får adgang til arbejdsmarkedet, i overensstemmelse med deres nationale ret, samtidig med at de sikrer, at ansøgere har effektiv adgang til arbejdsmarkedet.

Af arbejdsmarkedspolitiske hensyn kan medlemsstaterne give forrang til unionsborgere og statsborgere fra stater, der er parter i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, samt tredjelandsstatsborgere, der har lovligt ophold.

3.   Adgangen til arbejdsmarkedet må ikke trækkes tilbage under klageprocedurer, når en klage over en negativ afgørelse efter normalproceduren har opsættende virkning, før der er meddelt negativ afgørelse i klagesagen.

Artikel 16

Erhvervsuddannelse

Medlemsstaterne kan give ansøgere adgang til erhvervsuddannelse, uanset om de har adgang til arbejdsmarkedet eller ej.

Adgang til erhvervsuddannelse, der er forbundet med en arbejdskontrakt, afhænger af, i hvilket omfang ansøgeren har adgang til arbejdsmarkedet i overensstemmelse med artikel 15.

Artikel 17

Generelle regler om materielle modtagelsesforhold og lægebehandling

1.   Medlemsstaterne sørger for, at der er materielle modtagelsesforhold til rådighed for ansøgere, når de indgiver ansøgning om international beskyttelse.

2.   Medlemsstaterne sikrer, at de materielle modtagelsesforhold muliggør en passende levestandard for ansøgere, som sikrer deres underhold og beskytter deres fysiske og mentale sundhed.

Medlemsstaterne sørger for, at levestandarden også opretholdes, når det drejer sig om sårbare personer, jf. artikel 21, og frihedsberøvede personer.

3.   Medlemsstaterne kan gøre alle eller nogle af de materielle modtagelsesforhold og lægebehandlinger betinget af, at ansøgere ikke har tilstrækkelige midler til at opretholde en levestandard, som deres sundhed kræver, og til at sikre deres underhold.

4.   Medlemsstaterne kan kræve, at ansøgere dækker eller bidrager til dækningen af omkostningerne i forbindelse med de materielle modtagelsesforhold og de lægebehandlinger, der er omhandlet i dette direktiv, jf. stk. 3, når ansøgerne råder over tilstrækkelige midler, f.eks. hvis de har arbejdet i en rimelig periode.

Viser det sig, at en ansøger havde tilstrækkelige midler til at dække de materielle modtagelsesforhold og lægebehandling, da disse basale behov blev opfyldt, kan medlemsstaterne kræve tilbagebetaling fra ansøgeren.

5.   Yder medlemsstaterne materielle modtagelsesforhold i form af kontantydelser eller værdikuponer, fastlægges størrelsen heraf på grundlag af det eller de niveauer, som den pågældende medlemsstat har fastlagt enten ved lov eller praksis for at sikre en passende levestandard for egne statsborgere. Medlemsstaterne kan i den forbindelse indrømme ansøgere en mindre gunstig behandling end egne statsborgere, navnlig hvis materiel støtte delvis ydes i form af naturalier, eller hvis disse niveauer, når de anvendes på egne statsborgere, tager sigte på at sikre en levestandard, der er højere end den, som dette direktiv foreskriver for ansøgere.

Artikel 18

Bestemmelser om materielle modtagelsesforhold

1.   Stilles der gratis indkvartering til rådighed, skal det ske i en af følgende former eller en kombination heraf:

| a) | lokaler, der anvendes med henblik på indkvartering af ansøgere under behandlingen af en ansøgning om internationale beskyttelse, der er indgivet ved grænsen eller i transitområder |
| --- | --- |

a)

lokaler, der anvendes med henblik på indkvartering af ansøgere under behandlingen af en ansøgning om internationale beskyttelse, der er indgivet ved grænsen eller i transitområder

| b) | indkvarteringscentre, hvor der sikres en passende levestandard |
| --- | --- |

b)

indkvarteringscentre, hvor der sikres en passende levestandard

| c) | private huse, lejligheder, hoteller eller andre bygninger, der egner sig til indkvartering af ansøgere. |
| --- | --- |

c)

private huse, lejligheder, hoteller eller andre bygninger, der egner sig til indkvartering af ansøgere.

2.   Med forbehold af eventuelle særlige vilkår under frihedsberøvelsen, jf. artikel 10 og 11, i forbindelse med den indkvartering, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 1, litra a), b) og c), sikrer medlemsstaterne, at:

| a) | ansøgere har garanti for beskyttelse af deres familieliv |
| --- | --- |

a)

ansøgere har garanti for beskyttelse af deres familieliv

| b) | ansøgere har mulighed for at kommunikere med slægtninge, juridiske eller andre rådgivere, personer, som repræsenterer UNHCR og andre relevante nationale, internationale og ikkestatslige organisationer og organer |
| --- | --- |

b)

ansøgere har mulighed for at kommunikere med slægtninge, juridiske eller andre rådgivere, personer, som repræsenterer UNHCR og andre relevante nationale, internationale og ikkestatslige organisationer og organer

| c) | der med henblik på at bistå ansøgerne gives adgang for familiemedlemmer, juridiske eller andre rådgivere, personer, som repræsenterer UNHCR og relevante ikkestatslige organisationer, som er anerkendt af medlemsstaten. Denne adgang kan kun begrænses af grunde, der vedrører centrenes og ansøgernes sikkerhed. |
| --- | --- |

c)

der med henblik på at bistå ansøgerne gives adgang for familiemedlemmer, juridiske eller andre rådgivere, personer, som repræsenterer UNHCR og relevante ikkestatslige organisationer, som er anerkendt af medlemsstaten. Denne adgang kan kun begrænses af grunde, der vedrører centrenes og ansøgernes sikkerhed.

3.   Medlemsstaterne tager hensyn til køn, alder og den situation, som sårbare personer befinder sig i, i forbindelse med ansøgere i de stk. 1, litra a) og b), omhandlede lokaler og indkvarteringscentre.

4.   Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger til at forhindre overfald og kønsspecifik vold, herunder seksuelle overgreb og chikane, i de lokaler og indkvarteringscentre, der er nævnt i stk. 1, litra a) og b).

5.   Medlemsstaterne sikrer så vidt muligt, at voksne ansøgere, der er økonomisk afhængige, og som har særlige modtagelsesbehov, indkvarteres sammen med nære voksne slægtninge, som allerede befinder sig i den samme medlemsstat, og som i henhold til lov eller ifølge praksis i den pågældende medlemsstat har ansvaret for dem.

6.   Medlemsstaterne sørger for, at ansøgere kun overføres fra en indkvartering til en anden, når det er nødvendigt. Medlemsstaterne giver ansøgere mulighed for at informere deres juridiske eller andre rådgivere om overførslen og om deres nye adresse.

7.   Personalet i indkvarteringscentrene skal have en passende uddannelse og være bundet af de i national ret fastsatte regler om tavshedspligt med hensyn til de oplysninger, de får kendskab til under deres arbejde.

8.   Medlemsstaterne kan inddrage ansøgere i forvaltningen af de materielle ressourcer og de ikkematerielle aspekter af livet i centret gennem et repræsentativt rådgivende organ eller råd bestående af beboere.

9.   I behørigt begrundede tilfælde kan medlemsstaterne undtagelsesvis fastsætte nærmere bestemmelser om andre materielle modtagelsesforhold end dem, der er fastsat i denne artikel, i en rimelig periode, der skal være så kort som muligt, når:

| a) | der er behov for en vurdering af ansøgerens særlige behov i overensstemmelse med artikel 22 |
| --- | --- |

a)

der er behov for en vurdering af ansøgerens særlige behov i overensstemmelse med artikel 22

| b) | den sædvanlige indkvarteringskapacitet midlertidigt er opbrugt. |
| --- | --- |

b)

den sædvanlige indkvarteringskapacitet midlertidigt er opbrugt.

Sådanne andre forhold skal under alle omstændigheder dække de basale behov.

Artikel 19

Lægebehandling

1.   Medlemsstaterne sørger for, at ansøgere får den nødvendige lægebehandling, som mindst skal omfatte akut lægehjælp og absolut nødvendig behandling af sygdomme og alvorlige mentale forstyrrelser.

2.   Medlemsstaterne yder den nødvendige lægebehandling eller anden form for behandling til ansøgere med særlige modtagelsesbehov, herunder om nødvendigt passende psykiatrisk behandling.

KAPITEL III

INDSKRÆNKNING ELLER INDDRAGELSE AF MATERIELLE MODTAGELSESFORHOLD

Artikel 20

Indskrænkning eller inddragelse af materielle modtagelsesforhold

1.   Medlemsstaterne kan indskrænke eller i ganske særlige og behørigt begrundede tilfælde inddrage materielle modtagelsesforhold, hvis en ansøger:

| a) | forlader det opholdssted, der er fastlagt af den kompetente myndighed, uden at underrette myndigheden, eller, hvis dette kræves, uden tilladelse, eller |
| --- | --- |

a)

forlader det opholdssted, der er fastlagt af den kompetente myndighed, uden at underrette myndigheden, eller, hvis dette kræves, uden tilladelse, eller

| b) | undlader at overholde sin mødepligt, at imødekomme anmodninger om at fremkomme med oplysninger eller at møde til personlige samtaler vedrørende asylproceduren i en rimelig periode, der fastlægges i national ret, eller |
| --- | --- |

b)

undlader at overholde sin mødepligt, at imødekomme anmodninger om at fremkomme med oplysninger eller at møde til personlige samtaler vedrørende asylproceduren i en rimelig periode, der fastlægges i national ret, eller

| c) | har indgivet en fornyet ansøgning som defineret i artikel 2, litra q), i direktiv .../.../EU (15). |
| --- | --- |

c)

har indgivet en fornyet ansøgning som defineret i artikel 2, litra q), i direktiv .../.../EU (15).

Når ansøgeren i forbindelse med litra a) og b) opspores eller frivilligt melder sig hos de kompetente myndigheder, træffes der på grundlag af årsagerne til den pågældendes forsvinden en begrundet afgørelse om genoptagelse af adgangen til alle de materielle modtagelsesforhold, der er indskrænket eller inddraget, eller nogle af dem.

2.   Medlemsstaterne kan også begrænse de materielle modtagelsesforhold, hvis de kan godtgøre, at ansøgeren uden rimelig grund ikke har indgivet en ansøgning om international beskyttelse, så snart det var praktisk muligt efter ankomsten til den pågældende medlemsstat.

3.   Medlemsstaterne kan begrænse eller inddrage de materielle modtagelsesforhold, hvis en ansøger har skjult sine økonomiske midler og derfor uberettiget nydt godt af materielle modtagelsesforhold.

4.   Medlemsstaterne kan iværksætte sanktioner i tilfælde af alvorlige overtrædelser af de bestemmelser, der er fastlagt for indkvarteringscentrene, samt i tilfælde af grov voldelig adfærd.

5.   Afgørelser om indskrænkning eller inddragelse af materielle modtagelsesforhold eller om sanktioner som omhandlet i stk. 1-4 træffes individuelt, objektivt og upartisk og skal begrundes. Afgørelser baseres på den pågældende persons særlige situation, specielt med hensyn til personer, der er omfattet af artikel 21, under hensyn til proportionalitetsprincippet. Medlemsstaterne sikrer under alle omstændigheder adgang til lægebehandling i overensstemmelse med artikel 19 og en værdig levestandard for alle ansøgere.

6.   Medlemsstaterne sikrer, at de materielle modtagelsesforhold ikke inddrages eller indskrænkes, før der er truffet en afgørelse i overensstemmelse med stk. 5.

KAPITEL IV

BESTEMMELSER VEDRØRENDE SÅRBARE PERSONER

Artikel 21

Almindeligt princip

Medlemsstaterne skal i den nationale lovgivning til gennemførelse af dette direktiv tage hensyn til den særlige situation for sårbare personer, såsom mindreårige, uledsagede mindreårige, handicappede, ældre, gravide kvinder, enlige forældre med mindreårige børn, ofre for menneskehandel, personer med alvorlige sygdomme, personer med mentale forstyrrelser og personer, der har været udsat for tortur, voldtægt eller anden form for grov vold af psykisk, fysisk eller seksuel karakter, f.eks. ofre for kvindelig kønslemlæstelse.

Artikel 22

Vurdering af sårbare personers særlige modtagelsesbehov

1.   Medlemsstaterne vurderer med henblik på en effektiv gennemførelse af artikel 21, om ansøgeren har særlige modtagelsesbehov. Medlemsstaterne skal endvidere angive, hvilke behov der er tale om.

Denne vurdering skal iværksættes inden for en rimelig frist efter indgivelse af en ansøgning om international beskyttelse og kan indarbejdes i eksisterende nationale procedurer. Medlemsstaterne sikrer, at der også tages hensyn til de særlige modtagelsesbehov i overensstemmelse med dette direktiv, såfremt de først viser sig på et senere tidspunkt i asylproceduren.

Medlemsstaterne sikrer, at der i støtten til ansøgere med særlige modtagelsesbehov i overensstemmelse med dette direktiv tages hensyn til disses særlige modtagelsesbehov under hele asylproceduren, og at der føres tilstrækkeligt tilsyn med deres situation.

2.   Den i stk. 1 omhandlede vurdering behøver ikke antage form af en administrativ procedure.

3.   Kun sårbare personer som omhandlet i artikel 21 kan anses for at have særlige modtagelsesbehov og således omfattes af den særlige støtte i medfør af dette direktiv.

4.   Den i stk. 1 omhandlede vurdering berører ikke vurderingen af behovet for international beskyttelse i medfør af direktiv 2011/95/EU.

Artikel 23

Mindreårige

1.   Barnets tarv kommer i første række, når medlemsstaterne gennemfører de bestemmelser i dette direktiv, der vedrører mindreårige. Medlemsstaterne sikrer en levestandard, der er passende for den mindreåriges fysiske, mentale, åndelige, moralske og sociale udvikling.

2.   Ved vurdering af barnets tarv tager medlemsstaterne især behørigt hensyn til følgende faktorer:

| a) | muligheden for familiesammenføring |
| --- | --- |

a)

muligheden for familiesammenføring

| b) | den mindreåriges trivsel og sociale udvikling under særlig hensyntagen til vedkommendes baggrund |
| --- | --- |

b)

den mindreåriges trivsel og sociale udvikling under særlig hensyntagen til vedkommendes baggrund

| c) | sikkerhedshensyn, navnlig hvis der er risiko for, at den mindreårige er offer for menneskehandel |
| --- | --- |

c)

sikkerhedshensyn, navnlig hvis der er risiko for, at den mindreårige er offer for menneskehandel

| d) | den mindreåriges egen mening under hensyntagen til vedkommendes alder og modenhed. |
| --- | --- |

d)

den mindreåriges egen mening under hensyntagen til vedkommendes alder og modenhed.

3.   Medlemsstaterne sikrer, at mindreårige har adgang til fritidsaktiviteter, herunder leg og rekreation, der er passende for deres alder, i de lokaler og indkvarteringscentre, der er omhandlet i artikel 18, stk. 1, litra a) og b), og til udendørsaktiviteter.

4.   Medlemsstaterne sikrer, at mindreårige, der har været udsat for misbrug, vanrøgt, udnyttelse, tortur eller grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling, eller som har lidt under væbnede konflikter, får adgang til rehabilitering, og tilbyder dem en passende psykiatrisk behandling og kvalificeret rådgivning, når der er behov derfor.

5.   Medlemsstaterne sikrer, at mindreårige børn af ansøgere og mindreårige ansøgere indkvarteres sammen med deres forældre, deres ugifte mindreårige søskende eller den voksne, der i henhold til lov eller ifølge praksis i den pågældende medlemsstat har ansvaret for dem, forudsat at det er i overensstemmelse med den mindreåriges tarv.

Artikel 24

Uledsagede mindreårige

1.   Medlemsstaterne træffer hurtigst muligt foranstaltninger til at sikre, at en repræsentant repræsenterer og bistår den uledsagede mindreårige, således at sidstnævnte kan nyde de rettigheder og opfylde de forpligtelser, der er fastsat i dette direktiv. Den uledsagede mindreårige skal straks underrettes om, at der er udnævnt en repræsentant. Repræsentanten skal udføre sine opgaver i overensstemmelse med princippet om varetagelse af barnets tarv som fastsat i artikel 23, stk. 2, og have den fornødne ekspertise med henblik herpå. For at sikre den mindreåriges trivsel og sociale udvikling, jf. artikel 23, stk. 2, litra b), må den person, der fungerer som repræsentant, kun udskiftes, hvis det er nødvendigt. Organisationer eller personer, hvis interesser strider mod eller potentielt kan stride mod den uledsagede mindreåriges interesser, må ikke udnævnes til repræsentanter.

De relevante myndigheder skal regelmæssigt foretage en vurdering, herunder med hensyn til om der er tilstrækkelige midler til at repræsentere den uledsagede mindreårige.

2.   Uledsagede mindreårige, der indgiver en ansøgning om international beskyttelse, anbringes fra det tidspunkt, hvor de får tilladelse til indrejse, til det tidspunkt, hvor de er nødt til at forlade den medlemsstats område, hvor ansøgningen om international beskyttelse er indgivet eller behandles:

| a) | hos voksne slægtninge |
| --- | --- |

a)

hos voksne slægtninge

| b) | i en plejefamilie |
| --- | --- |

b)

i en plejefamilie

| c) | i indkvarteringscentre med særlige faciliteter for mindreårige |
| --- | --- |

c)

i indkvarteringscentre med særlige faciliteter for mindreårige

| d) | i andre former for indkvartering, der egner sig for mindreårige. |
| --- | --- |

d)

i andre former for indkvartering, der egner sig for mindreårige.

Medlemsstaterne kan anbringe uledsagede mindreårige på 16 år og derover i indkvarteringscentre for voksne ansøgere, hvis det er i overensstemmelse med deres tarv, jf. artikel 23, stk. 2.

Så vidt muligt må søskende ikke skilles ad under hensyntagen til den pågældende mindreåriges tarv og navnlig til barnets alder og modenhed. Flytning af uledsagede mindreårige fra ét indkvarteringssted til et andet skal begrænses til et minimum.

3.   Medlemsstaterne begynder at opspore den uledsagede mindreåriges familiemedlemmer, eventuelt med internationale eller andre relevante organisationers hjælp, hurtigst muligt efter, at en ansøgning om international beskyttelse er indgivet, idet de beskytter den mindreåriges tarv. I de tilfælde, hvor der kan foreligge en trussel mod den mindreåriges eller dennes nære slægtninges liv eller integritet, særlig hvis de er blevet i hjemlandet, må det sikres, at indsamlingen, behandlingen og videregivelsen af oplysninger om de pågældende foretages på et fortroligt grundlag, så man undgår at bringe deres sikkerhed i fare.

4.   De personer, der arbejder med uledsagede mindreårige, skal have fulgt og løbende følge relevant undervisning vedrørende mindreåriges behov og være bundet af regler om tavshedspligt fastsat i national ret i forbindelse med de oplysninger, som de får kendskab til under deres arbejde.

Artikel 25

Ofre for tortur og vold

1.   Medlemsstaterne sørger for, at personer, der har været udsat for tortur, voldtægt eller andre former for grov vold, modtager den nødvendige behandling for de skader, som sådanne handlinger har forårsaget, navnlig ved at få adgang til passende medicinsk og psykologisk behandling eller pleje.

2.   De personer, der arbejder med ofre for tortur, voldtægt eller andre former for grov vold, skal have fulgt og løbende følge relevant undervisning vedrørende deres behov og er omfattet af de regler om tavshedspligt, som er fastsat i national ret, i forbindelse med de oplysninger, som de får kendskab til under deres arbejde.

KAPITEL V

KLAGER

Artikel 26

Klager

1.   Medlemsstaterne sørger for, at der som led i de procedurer, der er fastlagt i national ret, kan indgives klage over afgørelser vedrørende modtagelse, inddragelse eller indskrænkning af ydelser i henhold til dette direktiv eller over afgørelser truffet i henhold til artikel 7, som berører ansøgere individuelt. Der skal i det mindste i sidste instans være mulighed for klage over eller fornyet prøvelse af de faktiske omstændigheder og den retlige vurdering ved en retsinstans.

2.   I tilfælde af klage eller fornyet prøvelse ved en retsinstans, jf. stk. 1, sikrer medlemsstaterne, at der på anmodning er adgang til gratis juridisk bistand og repræsentation, for så vidt som det er nødvendigt for at sikre effektiv adgang til retlig prøvelse. Dette skal som minimum omfatte udarbejdelse af de nødvendige procesdokumenter og deltagelse i retsmødet ved retsinstansen på ansøgerens vegne.

Gratis juridisk bistand og repræsentation ydes af personer med passende kvalifikationer, som er godkendt eller har tilladelse i henhold til national lovgivning, og hvis interesser ikke strider mod eller potentielt kan stride mod ansøgerens interesser.

3.   Medlemsstaterne kan også fastsætte bestemmelser om, at gratis juridisk bistand og repræsentation kun ydes:

| a) | til personer, der ikke har tilstrækkelige midler, og/eller |
| --- | --- |

a)

til personer, der ikke har tilstrækkelige midler, og/eller

| b) | gennem tjenester, der stilles til rådighed af juridiske eller andre rådgivere, som i henhold til national ret specifikt er udpeget til at bistå og repræsentere ansøgere. |
| --- | --- |

b)

gennem tjenester, der stilles til rådighed af juridiske eller andre rådgivere, som i henhold til national ret specifikt er udpeget til at bistå og repræsentere ansøgere.

Medlemsstaterne kan fastsætte bestemmelser om, at gratis juridisk bistand og repræsentation ikke kan stilles til rådighed, hvis der efter en kompetent myndigheds opfattelse ikke er reelle udsigter til, at klagen eller anmodningen om fornyet prøvelse imødekommes. I sådanne tilfælde sikrer medlemsstaterne, at den juridiske bistand og repræsentationen ikke begrænses vilkårligt, og at ansøgeren ikke forhindres i at få effektiv adgang til retlig prøvelse.

4.   Medlemsstaterne kan også:

| a) | pålægge økonomiske og/eller tidsmæssige begrænsninger i forbindelse med gratis juridisk bistand og repræsentation, forudsat at dette ikke vilkårligt begrænser adgangen til juridisk bistand og repræsentation |
| --- | --- |

a)

pålægge økonomiske og/eller tidsmæssige begrænsninger i forbindelse med gratis juridisk bistand og repræsentation, forudsat at dette ikke vilkårligt begrænser adgangen til juridisk bistand og repræsentation

| b) | fastsætte bestemmelser om, at behandlingen af ansøgere for så vidt angår gebyrer og andre udgifter ikke må være gunstigere end den behandling, der generelt gives deres egne statsborgere i forbindelse med juridisk bistand. |
| --- | --- |

b)

fastsætte bestemmelser om, at behandlingen af ansøgere for så vidt angår gebyrer og andre udgifter ikke må være gunstigere end den behandling, der generelt gives deres egne statsborgere i forbindelse med juridisk bistand.

5.   Medlemsstaterne kan anmode om helt eller delvist at få godtgjort alle de udgifter, som de har betalt, hvis og når ansøgerens finansielle situation har forbedret sig betydeligt, eller hvis afgørelsen om at betale sådanne udgifter er blevet truffet på grundlag af urigtige oplysninger fra ansøgeren.

6.   Procedurerne for adgang til juridisk bistand og repræsentation fastsættes i national ret.

KAPITEL VI

FORANSTALTNINGER, DER SKAL GØRE MODTAGELSESSYSTEMET MERE EFFEKTIVT

Artikel 27

Kompetente myndigheder

Hver medlemsstat meddeler Kommissionen, hvilke myndigheder der er ansvarlige for at opfylde forpligtelserne i henhold til dette direktiv. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen eventuelle ændringer i oplysningerne om disse myndigheder.

Artikel 28

System for styring, overvågning og kontrol

1.   Medlemsstaterne indfører under behørig hensyntagen til deres forfatningsmæssige opbygning relevante ordninger til at sikre, at der indføres passende styring, overvågning og kontrol af modtagelsesforholdenes niveau.

2.   Medlemsstaterne indsender de relevante oplysninger til Kommissionen på formularen i bilag I senest den ... (16).

Artikel 29

Personale og midler

1.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de myndigheder og andre organisationer, der gennemfører dette direktiv, har modtaget den nødvendige grundlæggende uddannelse til imødekommelse af både mandlige og kvindelige ansøgeres behov.

2.   Medlemsstaterne afsætter de nødvendige midler i forbindelse med de nationale regler, der gennemfører dette direktiv.

KAPITEL VII

AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

Artikel 30

Rapporter

Kommissionen aflægger senest den ... (17) rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af dette direktiv og foreslår i givet fald de nødvendige ændringer.

Medlemsstaterne sender senest den ... (16) Kommissionen alle de oplysninger, der er relevante for udarbejdelsen af rapporten.

Efter at have fremlagt den første rapport aflægger Kommissionen mindst hvert femte år rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af dette direktiv.

Artikel 31

Gennemførelse

1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme artikel 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28 og 30 samt bilag I senest den ... (18). De meddeler straks Kommissionen teksten til disse bestemmelser.

Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De skal også indeholde en erklæring om, at henvisninger i gældende love og administrative bestemmelser til det direktiv, der ophæves ved nærværende direktiv, gælder som henvisninger til nærværende direktiv. De nærmere regler for henvisningen og for affattelsen af den nævnte erklæring fastsættes af medlemsstaterne.

2.   Medlemsstaterne tilsender Kommissionen de vigtigste nationale bestemmelser, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.

Artikel 32

Ophævelse

Direktiv 2003/9/EF ophæves for de medlemsstater, der er bundet af nærværende direktiv, med virkning fra den ... (19), uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til den i bilag II, del B, angivne frist for gennemførelse af direktivet i national ret.

Henvisninger til det ophævede direktiv betragtes som henvisninger til nærværende direktiv og læses efter sammenligningstabellen i bilag III.

Artikel 33

Ikrafttræden

Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Artikel 13 og 29 samt bilag I finder anvendelse fra den ... (20).

Artikel 34

Adressater

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.

Udfærdiget i, den ...

På Europa-Parlamentets vegne

...

Formand

På Rådets vegne

...

Formand

---

(1)  EUT C 317 af 23.12.2009, s. 110, og EUT C 24 af 28.1.2012, s. 80.

1

(2)  EUT C 79 af 27.3.2010, s. 58.

2

(3)  Europa-Parlamentets holdning af 7.5.2009 (EUT C 212 E af 5.8.2010, s. 348) og Rådets førstebehandlingsholdning af 6.6.2013. Europa-Parlamentets holdning af ... (endnu ikke offentliggjort i EUT) og Rådets afgørelse af ....

3

(4)  EUT L 31 af 6.2.2003, s. 18.

4

(5)  EUT L 337 af 20.12.2011, s. 9.

5

(6)  EUT C 369 af 17.12.2011, s. 14.

6

(7)  EFT L 212 af 7.8.2001, s. 12.

7

(8)  Dok. 8260/13 [direktivet om asylprocedurer].

8

(9)  EUT L ....

9

(10)  EUT L 348 af 24.12.2008, s. 98.

10

(11)  Dok. 15605/2/12 REV 2 [Dublinforordningen].

11

(12)  EUT L ...

12

(13)  Direktivet i artikel 8 [direktivet om asylprocedurer].

13

(14)  Direktivet i artikel 8 [direktivet om asylprocedurer].

14

(15)  Direktivet i artikel 8 [direktivet om asylprocedurer].

15

(16)  36 måneder efter datoen for ikrafttrædelsen af dette direktiv.

16

(17)  48 måneder efter datoen for ikrafttrædelsen af dette direktiv.

17

(18)  24 måneder efter datoen for ikrafttrædelsen af dette direktiv.

18

(19)  24 måneder efter datoen for ikrafttrædelsen af dette direktiv.

19

(20)  24 måneder efter datoen for ikrafttrædelsen af dette direktiv.

20

---

BILAG I

Skema til indberetning af de oplysninger, som medlemsstaterne skal indgive, jf. artikel 28, stk. 2

Efter den dato, der er anført i artikel 28, stk. 2, indgives de oplysninger, som medlemsstaterne skal indgive, på ny til Kommissionen, hvis der foretages en væsentlig ændring i den nationale lovgivning eller praksis, som betyder, at de indgivne oplysninger er forældede.

| 1. | Redegør venligst på grundlag af artikel 2, litra k), og artikel 22 for de forskellige trin i proceduren til at fastslå, om en person har særlige modtagelsesbehov, herunder det øjeblik, hvor denne sættes i gang og dens konsekvenser for, hvordan der tages hensyn til sådanne behov, navnlig for uledsagede mindreårige, ofre for tortur, voldtægt eller andre former for grov psykisk, fysisk eller seksuel vold og ofre for menneskehandel. |
| --- | --- |

1.

Redegør venligst på grundlag af artikel 2, litra k), og artikel 22 for de forskellige trin i proceduren til at fastslå, om en person har særlige modtagelsesbehov, herunder det øjeblik, hvor denne sættes i gang og dens konsekvenser for, hvordan der tages hensyn til sådanne behov, navnlig for uledsagede mindreårige, ofre for tortur, voldtægt eller andre former for grov psykisk, fysisk eller seksuel vold og ofre for menneskehandel.

| 2. | Angiv fuldstændige oplysninger om de dokumenter, der er omhandlet i artikel 6, herunder deres type, betegnelse og format. |
| --- | --- |

2.

Angiv fuldstændige oplysninger om de dokumenter, der er omhandlet i artikel 6, herunder deres type, betegnelse og format.

| 3. | Angiv venligst med henvisning til artikel 15, i hvilket omfang eventuelle særlige vilkår er knyttet til ansøgeres adgang til arbejdsmarkedet, og beskriv disse begrænsninger nærmere. |
| --- | --- |

3.

Angiv venligst med henvisning til artikel 15, i hvilket omfang eventuelle særlige vilkår er knyttet til ansøgeres adgang til arbejdsmarkedet, og beskriv disse begrænsninger nærmere.

| 4. | Beskriv venligst med henvisning til artikel 2, litra g), hvordan materielle modtagelsesforhold tilbydes (dvs. hvilke materielle modtagelsesforhold der stilles til rådighed i form af naturalier, kontantydelser, værdikuponer eller en kombination af disse), og anfør niveauet af de lommepenge, ansøgere får. |
| --- | --- |

4.

Beskriv venligst med henvisning til artikel 2, litra g), hvordan materielle modtagelsesforhold tilbydes (dvs. hvilke materielle modtagelsesforhold der stilles til rådighed i form af naturalier, kontantydelser, værdikuponer eller en kombination af disse), og anfør niveauet af de lommepenge, ansøgere får.

| 5. | Redegør venligst for eventuelle referenceværdier, der anvendes i national ret og praksis til at fastlægge niveauet af finansiel bistand til ansøgere, jf. artikel 17, stk. 5. Redegør for årsagen til en eventuel mindre gunstig behandling af ansøgere i forhold til egne statsborgere. |
| --- | --- |

5.

Redegør venligst for eventuelle referenceværdier, der anvendes i national ret og praksis til at fastlægge niveauet af finansiel bistand til ansøgere, jf. artikel 17, stk. 5. Redegør for årsagen til en eventuel mindre gunstig behandling af ansøgere i forhold til egne statsborgere.

---

BILAG II

Del A

Ophævet direktiv

(omhandlet i artikel 32)

| Rådets direktiv 2003/9/EF | (EUT L 31 af 6.2.2003, s. 18) |
| --- | --- |

Rådets direktiv 2003/9/EF

(EUT L 31 af 6.2.2003, s. 18)

Del B

Frist for gennemførelse i national lovgivning

(omhandlet i artikel 32)

| Direktiv | Frist for gennemførelse |
| --- | --- |
| 2003/9/EF | 6. februar 2005 |

Direktiv

Frist for gennemførelse

2003/9/EF

6. februar 2005

---

BILAG III

Sammenligningstabel

| Direktiv 2003/9/EF | Dette direktiv |
| --- | --- |
| Artikel 1 | Artikel 1 |
| Artikel 2, indledende tekst | Artikel 2, indledende tekst |
| Artikel 2, litra a) | — |
| Artikel 2, litra b) | — |
| — | Artikel 2, litra a) |
| Artikel 2, litra c) | Artikel 2, litra b) |
| Artikel 2, litra d), indledende tekst | Artikel 2, litra c), indledende tekst |
| Artikel 2, litra d), nr. i) | Artikel 2, litra c), første led |
| Artikel 2, litra d), nr. ii) | Artikel 2, litra c), andet led |
| — | Artikel 2, litra c), tredje led |
| Artikel 2, litra e), f) og g) | — |
| — | Artikel 2, litra d) |
| Artikel 2, litra h) | Artikel 2, litra e) |
| Artikel 2, litra i) | Artikel 2, litra f) |
| Artikel 2, litra j) | Artikel 2, litra g) |
| Artikel 2, litra k) | Artikel 2, litra h) |
| Artikel 2, litra l) | Artikel 2, litra i) |
| — | Artikel 2, litra j) |
| — | Artikel 2, litra k) |
| Artikel 3 | Artikel 3 |
| Artikel 4 | Artikel 4 |
| Artikel 5 | Artikel 5 |
| Artikel 6, stk. 1-5 | Artikel 6, stk. 1-5 |
| — | Artikel 6, stk. 6 |
| Artikel 7, stk. 1 og 2 | Artikel 7, stk. 1 og 2 |
| Artikel 7, stk. 3 | — |
| Artikel 7, stk. 4-6 | Artikel 7, stk. 3-5 |
| — | Artikel 8 |
| — | Artikel 9 |
| — | Artikel 10 |
| — | Artikel 11 |
| Artikel 8 | Artikel 12 |
| Artikel 9 | Artikel 13 |
| Artikel 10, stk. 1 | Artikel 14, stk. 1 |
| Artikel 10, stk. 2 | Artikel 14, stk. 2, første afsnit |
| — | Artikel 14, stk. 2, andet afsnit |
| Artikel 10, stk. 3 | Artikel 14, stk. 3 |
| Artikel 11, stk. 1 | — |
| — | Artikel 15, stk. 1 |
| Artikel 11, stk. 2 | Artikel 15, stk. 2 |
| Artikel 11, stk. 3 | Artikel 15, stk. 3 |
| Artikel 11, stk. 4 | — |
| Artikel 12 | Artikel 16 |
| Artikel 13, stk. 1-4 | Artikel 17, stk. 1-4 |
| Artikel 13, stk. 5 | — |
| — | Artikel 17, stk. 5 |
| Artikel 14, stk. 1 | Artikel 18, stk. 1 |
| Artikel 14, stk. 2, første afsnit, indledende tekst, litra a) og b) | Artikel 18, stk. 2, indledende tekst, litra a) og b) |
| artikel 14, stk. 7 | Artikel 18, stk. 2, litra c) |
| — | Artikel 18, stk. 3 |
| Artikel 14, stk. 2, andet afsnit | Artikel 18, stk. 4 |
| Artikel 14, stk. 3 | — |
| — | Artikel 18, stk. 5 |
| Artikel 14, stk. 4 | Artikel 18, stk. 6 |
| Artikel 14, stk. 5 | Artikel 18, stk. 7 |
| Artikel 14, stk. 6 | Artikel 18, stk. 8 |
| Artikel 14, stk. 8, første afsnit, indledende tekst, første led | Artikel 18, stk. 9, første afsnit, indledende tekst, litra a) |
| Artikel 14, stk. 8, første afsnit, andet led | — |
| Artikel 14, stk. 8, første afsnit, tredje led | Artikel 18, stk. 9, første afsnit, litra b) |
| Artikel 14, stk. 8, første afsnit, fjerde led | — |
| Artikel 14, stk. 8, andet afsnit | Artikel 18, stk. 9, andet afsnit |
| Artikel 15 | Artikel 19 |
| Artikel 16, stk. 1, indledende tekst | Artikel 20, stk. 1, indledende tekst |
| Artikel 16, stk. 1, litra a, første afsnit, første, andet og tredje led | Artikel 20, stk. 1, første afsnit, litra a), b) og c) |
| Artikel 16, stk. 1, litra a), andet afsnit | Artikel 20, stk. 1, andet afsnit |
| Artikel 16, stk. 1, litra b) | — |
| Artikel 16, stk. 2 | — |
| — | Artikel 20, stk. 2 og 3 |
| Artikel 16, stk. 3-5 | Artikel 20, stk. 4-6 |
| Artikel 17, stk. 1 | Artikel 21 |
| Artikel 17, stk. 2 | — |
| — | Artikel 22 |
| Artikel 18, stk. 1 | Artikel 23, stk. 1 |
| — | Artikel 23, stk. 2 og 3 |
| Artikel 18, stk. 2 | Artikel 23, stk. 4 |
| — | Artikel 23, stk. 5 |
| Artikel 19 | Artikel 24 |
| Artikel 20 | Artikel 25, stk. 1 |
| — | Artikel 25, stk. 2 |
| Artikel 21, stk. 1 | Artikel 26, stk. 1 |
| — | Artikel 26, stk. 2-5 |
| Artikel 21, stk. 2 | Artikel 26, stk. 6 |
| Artikel 22 | — |
| — | Artikel 27 |
| Artikel 23 | Artikel 28, stk. 1 |
| — | Artikel 28, stk. 2 |
| Artikel 24 | Artikel 29 |
| Artikel 25 | Artikel 30 |
| Artikel 26 | Artikel 31 |
| — | Artikel 32 |
| Artikel 27 | Artikel 33, første afsnit |
| — | Artikel 33, andet afsnit |
| Artikel 28 | Artikel 34 |
| — | Bilag I |
| — | Bilag II |
| — | Bilag III |

Direktiv 2003/9/EF

Dette direktiv

Artikel 1

Artikel 1

Artikel 2, indledende tekst

Artikel 2, indledende tekst

Artikel 2, litra a)

—

Artikel 2, litra b)

—

—

Artikel 2, litra a)

Artikel 2, litra c)

Artikel 2, litra b)

Artikel 2, litra d), indledende tekst

Artikel 2, litra c), indledende tekst

Artikel 2, litra d), nr. i)

Artikel 2, litra c), første led

Artikel 2, litra d), nr. ii)

Artikel 2, litra c), andet led

—

Artikel 2, litra c), tredje led

Artikel 2, litra e), f) og g)

—

—

Artikel 2, litra d)

Artikel 2, litra h)

Artikel 2, litra e)

Artikel 2, litra i)

Artikel 2, litra f)

Artikel 2, litra j)

Artikel 2, litra g)

Artikel 2, litra k)

Artikel 2, litra h)

Artikel 2, litra l)

Artikel 2, litra i)

—

Artikel 2, litra j)

—

Artikel 2, litra k)

Artikel 3

Artikel 3

Artikel 4

Artikel 4

Artikel 5

Artikel 5

Artikel 6, stk. 1-5

Artikel 6, stk. 1-5

—

Artikel 6, stk. 6

Artikel 7, stk. 1 og 2

Artikel 7, stk. 1 og 2

Artikel 7, stk. 3

—

Artikel 7, stk. 4-6

Artikel 7, stk. 3-5

—

Artikel 8

—

Artikel 9

—

Artikel 10

—

Artikel 11

Artikel 8

Artikel 12

Artikel 9

Artikel 13

Artikel 10, stk. 1

Artikel 14, stk. 1

Artikel 10, stk. 2

Artikel 14, stk. 2, første afsnit

—

Artikel 14, stk. 2, andet afsnit

Artikel 10, stk. 3

Artikel 14, stk. 3

Artikel 11, stk. 1

—

—

Artikel 15, stk. 1

Artikel 11, stk. 2

Artikel 15, stk. 2

Artikel 11, stk. 3

Artikel 15, stk. 3

Artikel 11, stk. 4

—

Artikel 12

Artikel 16

Artikel 13, stk. 1-4

Artikel 17, stk. 1-4

Artikel 13, stk. 5

—

—

Artikel 17, stk. 5

Artikel 14, stk. 1

Artikel 18, stk. 1

Artikel 14, stk. 2, første afsnit, indledende tekst, litra a) og b)

Artikel 18, stk. 2, indledende tekst, litra a) og b)

artikel 14, stk. 7

Artikel 18, stk. 2, litra c)

—

Artikel 18, stk. 3

Artikel 14, stk. 2, andet afsnit

Artikel 18, stk. 4

Artikel 14, stk. 3

—

—

Artikel 18, stk. 5

Artikel 14, stk. 4

Artikel 18, stk. 6

Artikel 14, stk. 5

Artikel 18, stk. 7

Artikel 14, stk. 6

Artikel 18, stk. 8

Artikel 14, stk. 8, første afsnit, indledende tekst, første led

Artikel 18, stk. 9, første afsnit, indledende tekst, litra a)

Artikel 14, stk. 8, første afsnit, andet led

—

Artikel 14, stk. 8, første afsnit, tredje led

Artikel 18, stk. 9, første afsnit, litra b)

Artikel 14, stk. 8, første afsnit, fjerde led

—

Artikel 14, stk. 8, andet afsnit

Artikel 18, stk. 9, andet afsnit

Artikel 15

Artikel 19

Artikel 16, stk. 1, indledende tekst

Artikel 20, stk. 1, indledende tekst

Artikel 16, stk. 1, litra a, første afsnit, første, andet og tredje led

Artikel 20, stk. 1, første afsnit, litra a), b) og c)

Artikel 16, stk. 1, litra a), andet afsnit

Artikel 20, stk. 1, andet afsnit

Artikel 16, stk. 1, litra b)

—

Artikel 16, stk. 2

—

—

Artikel 20, stk. 2 og 3

Artikel 16, stk. 3-5

Artikel 20, stk. 4-6

Artikel 17, stk. 1

Artikel 21

Artikel 17, stk. 2

—

—

Artikel 22

Artikel 18, stk. 1

Artikel 23, stk. 1

—

Artikel 23, stk. 2 og 3

Artikel 18, stk. 2

Artikel 23, stk. 4

—

Artikel 23, stk. 5

Artikel 19

Artikel 24

Artikel 20

Artikel 25, stk. 1

—

Artikel 25, stk. 2

Artikel 21, stk. 1

Artikel 26, stk. 1

—

Artikel 26, stk. 2-5

Artikel 21, stk. 2

Artikel 26, stk. 6

Artikel 22

—

—

Artikel 27

Artikel 23

Artikel 28, stk. 1

—

Artikel 28, stk. 2

Artikel 24

Artikel 29

Artikel 25

Artikel 30

Artikel 26

Artikel 31

—

Artikel 32

Artikel 27

Artikel 33, første afsnit

—

Artikel 33, andet afsnit

Artikel 28

Artikel 34

—

Bilag I

—

Bilag II

—

Bilag III

---

RÅDETS BEGRUNDELSE

I.   INDLEDNING

Den 7. juni 2011 modtog Rådet et ændret forslag fra Kommissionen til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastlæggelse af standarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne (omarbejdning) (11214/11). Kommissionen ændrede sit oprindelige forslag om omarbejdning af direktivet om modtagelsesforhold af 9. december 2008 (16913/1/08 REV 1) under hensyntagen til Europa-Parlamentets førstebehandlingsholdning vedtaget den 7. maj 2009 (9333/09) og til de synspunkter, der blev givet udtryk for i Rådet.

Med henblik på at undgå forsinkelser fastlagde Europa-Parlamentet sin forhandlingsposition vedrørende det ændrede kommissionsforslag ved at vurdere det ændrede forslag i lyset af sin førstebehandlingsholdning til det oprindelige forslag.

Den 16. juli 2009 vedtog Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg sin udtalelse til Kommissionens oprindelige forslag (SOC/332 – CESE 1209/2009). Udvalget besluttet den 26.-27. oktober 2011 ikke at afgive ny udtalelse om det ændrede forslag. Regionsudvalget vedtog sin udtalelse til det oprindelige forslag på plenarmødet den 6.-7. oktober 2009 (CdR 90/2009 fin) og besluttede den 18. oktober 2011 ikke at afgive udtalelse om det ændrede forslag, men at underrette Rådet om sine synspunkter gennem en skrivelse til Rådets generalsekretær (18840/11).

På samlingen den 25.-26. oktober 2012 bekræftede Rådet den politiske enighed om det ændrede forslag (14112/1/12 REV 1).

I henhold til protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, deltager Det Forenede Kongerige og Irland ikke i vedtagelsen af omarbejdningen af direktivet om modtagelsesforhold. I medfør af protokollen om Danmarks stilling deltager Danmark ikke i vedtagelsen af direktivet, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark.

II.   FORMÅLET MED FORSLAGET

Direktivet om modtagelsesforhold fastsætter standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse. Omarbejdningen af direktivet om modtagelsesforhold er en del af en række lovgivningsforslag på asylområdet fremlagt af Kommissionen i overensstemmelse med Det Europæiske Råds tilsagn om at oprette et fælles europæisk asylsystem senest i 2012.

Formålet med omarbejdningen af direktivet om modtagelsesforhold er at garantere tilstrækkelige og sammenlignelige modtagelsesbetingelser i de medlemsstater, der er bundet af direktivet, at respektere de grundlæggende rettigheder i lyset af den retspraksis, der er under udvikling ved Den Europæiske Unions Domstol og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, samt at sikre sammenhæng med de andre asylinstrumenter.

III.   ANALYSE AF RÅDETS FØRSTEBEHANDLINGSHOLDNING

A.   
  Generelle bemærkninger

Med udgangspunkt i Kommissionens ændrede forslag har Europa-Parlamentet og Rådet ført forhandlinger med henblik på at indgå en aftale på tidspunktet for Rådets førstebehandlingsholdning. Teksten i Rådets holdning afspejler til fulde det kompromis, de to medlovgivere er nået frem til. Dette kompromis tilsikrer højere og mere harmoniserede standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse, navnlig sårbare personer med særlige modtagelsesbehov. Samtidig afspejler kompromiset behovet for regler, der muliggør en effektiv gennemførelse, i betragtning af de forskellige nationale retssystemer og regler om bekæmpelse af misbrug af asylprocessen. Kompromisset tilsigter ligeledes at undgå unødvendige administrative og økonomiske byrder for medlemsstaterne.

B.   
  Centrale spørgsmål

Kompromisteksten afspejlet i Rådets førstebehandlingsholdning tilpasser det gældende direktiv (1) på følgende nøgleområder:

1.   Definition af familiemedlemmer og fælles indkvartering

Kompromisteksten i førstebehandlingsholdningen skaber sammenhæng mellem de forskellige asylinstrumenter ved at tilpasse definitionen på familiemedlemmer til definitionen i det omarbejdede kvalifikationsdirektiv (2). Sammenholdt med definitionen i det gældende direktiv om modtagelsesforhold, der omfatter ægtefælle eller ugift partner og ugifte børn, udvides definitionen til også at omfatte far, mor eller anden voksen med ansvar for ansøgeren, forudsat at sidstnævnte er mindreårig og ugift.

Endvidere indeholder Rådets førstebehandlingsholdning nye bestemmelser om fælles indkvartering. For det første skal medlemsstaterne sikre, så vidt det er muligt, at voksne økonomisk afhængige ansøgere med særlige modtagelsesbehov indkvarteres sammen med nære voksne slægtninge, der allerede befinder sig i samme medlemsstat, og som i medfør af lovgivningen eller den nationale praksis i den berørte medlemsstat er ansvarlige for de pågældende. For det andet skal medlemsstaterne sikre, at ansøgeres mindreårige børn eller mindreårige ansøgere indkvarteres sammen med deres forældre, med den voksne, der har ansvaret for dem, eller med deres ugifte søskende, forudsat at dette er i deres interesse.

2.   Frihedsberøvelse

Kompromisteksten afspejlet i førstebehandlingsholdningen indfører en omfattende lovgivningsmæssig ramme, der regulerer frihedsberøvelse af ansøgere om international beskyttelse. Denne ramme indeholder regler om årsager til frihedsberøvelse, frihedsberøvede asylansøgeres garantier, vilkår under frihedsberøvelsen samt frihedsberøvelse af sårbare personer og personer med særlige modtagelsesbehov.

2.1.   Årsager til frihedsberøvelse

Listen over årsager til frihedsberøvelse er udarbejdet i lyset af international lovgivning og retspraksis fra Den Europæiske Unions Domstol og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, idet der tages højde for nødvendigheden af, at medlemsstaterne på effektiv vis kan imødegå uretmæssige ansøgninger. Listen består af de årsager til frihedsberøvelse, der findes i Europarådets rekommandation, suppleret af en henvisning til frihedsberøvelse i Dublinforordningen. Endvidere indeholder Rådets holdning en frihedsberøvelsesgrund for personer, der er genstand for en tilbagesendelsesprocedure i medfør af tilbagesendelsesdirektivet (3) med henblik på at forberede tilbagesendelsen og/eller gennemføre en udsendelsesproces. I sådanne tilfælde skal medlemsstaterne på grundlag af objektive kriterier, herunder at den frihedsberøvede ansøger allerede har haft mulighed for adgang til asylproceduren, kunne dokumentere, at der er rimelig grund til at antage, at den pågældende kun ansøger for at forsinke eller hindre håndhævelsen af beslutningen om tilbagesendelse.

2.2.   Frihedsberøvede asylansøgeres garantier

I lyset af de forskellige nationale retssystemer indeholder kompromisteksten afspejlet i førstebehandlingsholdningen en bestemmelse om, at medlemsstaterne skal sørge for en hurtig retlig prøvelse af lovligheden af frihedsberøvelsen truffet af administrative myndigheder, som kan foretages af egen drift eller efter anmodning fra ansøgeren om international beskyttelse. Når retsinstansen handler af egen drift, skal der træffes afgørelse om prøvelsen så hurtigt som muligt efter påbegyndelsen af frihedsberøvelsen. Når ansøgeren anmoder om prøvelse, træffes afgørelsen om prøvelse af lovligheden af frihedsberøvelsen så hurtigt som muligt efter indledningen af den relevante sag. Medlemsstaterne fastsætter i den nationale lovgivning en frist, inden for hvilken prøvelserne skal gennemføres.

Med sigte på at sikre retten til effektive retsmidler underrettes frihedsberøvede ansøgere om international beskyttelse omgående skriftligt om årsagerne til frihedsberøvelsen, om procedurerne i den nationale lovgivning for antagelse af afgørelsen om frihedsberøvelse og om muligheden for at anmode om gratis juridisk bistand og repræsentation. Dette skal finde sted på et sprog, som ansøgeren forstår, eller med rimelighed forventes at forstå.

Hvad endelig angår gratis juridisk bistand og repræsentation bringer førstebehandlingsholdningen teksten til direktivet om modtagelsesforhold på linje med teksten til det gældende asylproceduredirektiv (4), men uden at vurdere, hvorvidt gratis juridisk bistand og repræsentation skal tilkendes ud fra sandsynligheden for, at prøvelsen ender med et positivt resultat. Det præciseres desuden, at gratis juridisk bistand og repræsentation ydes af personer med passende kvalifikationer, som er godkendt eller har tilladelse efter national lovgivning, uden nogen form for interessekonflikt i forhold til ansøgeren om international beskyttelse.

2.3.   Vilkår under frihedsberøvelsen

Bestemmelserne om vilkårene under frihedsberøvelsen fastlægger rettighederne for en frihedsberøvet ansøger om international beskyttelse, idet der tages højde for asylpraksis. På den baggrund tilbageholdes ansøgere i reglen i særlige modtagelsesfaciliteter. Desuden holdes ansøgere, så vidt det er muligt, adskilt fra andre tredjelandsstatsborgere. Indkvarteres ansøgerne i fængsler, skal de altid holdes adskilt fra kriminelle. Uanset vilkårene for frihedsberøvelsen bevarer ansøgerne deres rettigheder i medfør af direktivet, herunder retten til privatlivets fred, når de kommunikerer med repræsentanter eller familiemedlemmer.

2.4.   Frihedsberøvelse af sårbare personer og personer med særlige modtagelsesbehov

Kompromisteksten i førstebehandlingsholdningen indeholder særlige bestemmelser om frihedsberøvelse af sårbare personer og personer med særlige modtagelsesbehov. Frihedsberøvede sårbare ansøgeres helbred, herunder deres mentale sundhed, skal tillægges særlig vægt af de nationale myndigheder. Hvis sårbare personer frihedsberøves, skal medlemsstaterne desuden sikre regelmæssigt tilsyn og passende støtte under hensyntagen til deres særlige situation, herunder deres helbred.

I overensstemmelse med De Forenede Nationers konvention om barnets rettigheder anføres det, at mindreårige kun kan frihedsberøves som sidste udvej, og at uledsagede mindreårige kun kan frihedsberøves under ganske særlige omstændigheder og aldrig i fængsler.

3.   Adgang til arbejdsmarkedet

Kompromisteksten i førstebehandlingsholdningen forkorter ventetiden for ansøgere om international beskyttelse for adgang til arbejdsmarkedet fra tolv til ni måneder. At give adgang til arbejdsmarkedet tre måneder tidligere er baseret på to afvejede overvejelser: På den ene side kan tidligere adgang gøre ansøgere økonomisk uafhængige på et tidligere tidspunkt og derved mindske risikoen for udnyttelse på det sorte marked og mindske behovet for støtte fra det offentlige – og tidligere adgang giver dem mulighed for hurtigere at blive effektivt integreret i værtslandets samfund. På den anden side vil tidligere adgang muligvis gøre det mere attraktivt for økonomiske migranter, der ikke opfylder betingelserne for international beskyttelse, at forsøge at udnytte asylsystemet.

4.   De materielle modtagelsesforhold

Kompromisteksten i førstebehandlingsholdningen foreskriver, at når medlemsstater yder ansøgere om international beskyttelse materielle modtagelsesforhold i form af kontantydelser eller værdikuponer, fastsættes beløbet på grundlag af det eller de niveauer, som den pågældende medlemsstat har fastlagt enten ved lov eller i praksis for at sikre en passende levestandard for sine statsborgere. Det angives yderligere, at medlemsstaterne kan indrømme asylansøgere en mindre gunstig behandling end egne statsborgere, navnlig hvis materiel støtte delvis ydes i form af naturalier, eller hvis ovennævnte niveauer, når de anvendes på egne statsborgere, tager sigte på at sikre en levestandard, der er højere end foreskrevet for ansøgere om international beskyttelse.

Endvidere giver førstebehandlingsholdningen mulighed for at etablere en tilpasset ordning, der kan begrænse og inddrage de materielle modtagelsesforhold. Medlemsstaterne skal sikre, at ansøgere om international beskyttelse har en værdig levestandard. De kan også begrænse eller, i ganske særlige og behørigt begrundede tilfælde, inddrage materielle modtagelsesforhold, hvis en ansøger forlader sit opholdssted, ikke melder tilbage på passende vis eller har indgivet en fornyet ansøgning. Endvidere er det fortsat muligt at begrænse de materielle modtagelsesforhold, hvis en person ikke har indgivet en ansøgning så hurtigt som muligt. Endelig, som i det gældende direktiv, har medlemsstaterne mulighed for at begrænse eller inddrage forhold, hvis en ansøger har skjulte økonomiske midler.

5.   Sårbare personer med særlige modtagelsesbehov

Kompromisteksten i førstebehandlingsholdningen gør det til en forpligtelse for medlemsstaterne at foretage en vurdering af sårbare personers særlige modtagelsesbehov. Ofre for kvindelig kønslemlæstelse tilføjes på den ikkeudtømmende liste over kategorier af sårbare personer. Endvidere er det angivet, med henblik på at undgå en unødvendig administrativ byrde, at en sådan vurdering ikke behøver være i form af en administrativ procedure, og at medlemsstaterne kan integrere vurderingen i deres nuværende nationale procedurer.

6.   Gratis juridisk bistand og repræsentation

Ansøgere om international beskyttelse har ret til adgang til effektive retsmidler, når de klager over beslutninger vedrørende modtagelse, inddragelse eller indskrænkning af ydelser og beslutninger vedrørende opholdssted og retten til at færdes frit. I disse tilfælde er betingelserne for tildeling af gratis juridisk bistand og repræsentation de samme som ved prøvelsen af en afgørelse om frihedsberøvelse med den undtagelse, at medlemsstaterne kan fastsætte bestemmelser om, at gratis juridisk bistand og repræsentation ikke kan stilles til rådighed, hvis der efter en kompetent myndigheds opfattelse ikke er reelle udsigter til, at ansøgerens klage imødekommes.

7.   Andre vigtige spørgsmål

Andre vigtige spørgsmål, om hvilke Rådet og Europa-Parlamentet indgik kompromis i Rådets førstebehandlingsholdning, vedrører:

| — | Fastsættelse af »repræsentantens« kvalifikationer med henblik på at sætte uledsagede mindreårige i stand til bedre at kunne nyde de rettigheder og opfylde de forpligtelser, der er fastsat i direktivet om modtagelsesforhold. |
| --- | --- |

—

Fastsættelse af »repræsentantens« kvalifikationer med henblik på at sætte uledsagede mindreårige i stand til bedre at kunne nyde de rettigheder og opfylde de forpligtelser, der er fastsat i direktivet om modtagelsesforhold.

| — | Medlemsstaterne må ikke gøre tildeling af modtagelsesforhold afhængig af unødvendige eller uforholdsmæssige dokumentationskrav eller andre administrative krav. |
| --- | --- |

—

Medlemsstaterne må ikke gøre tildeling af modtagelsesforhold afhængig af unødvendige eller uforholdsmæssige dokumentationskrav eller andre administrative krav.

| — | Medlemsstaterne skal sørge for, at ansøgere om international beskyttelse får den nødvendige lægebehandling, som mindst skal omfatte akut lægehjælp og absolut nødvendig behandling af sygdomme og alvorlige mentale forstyrrelser. Det fastslås desuden, at medlemsstaterne skal yde den nødvendige lægebehandling eller anden form for behandling til asylansøgere med særlige modtagelsesbehov, herunder den fornødne psykiatriske behandling. |
| --- | --- |

—

Medlemsstaterne skal sørge for, at ansøgere om international beskyttelse får den nødvendige lægebehandling, som mindst skal omfatte akut lægehjælp og absolut nødvendig behandling af sygdomme og alvorlige mentale forstyrrelser. Det fastslås desuden, at medlemsstaterne skal yde den nødvendige lægebehandling eller anden form for behandling til asylansøgere med særlige modtagelsesbehov, herunder den fornødne psykiatriske behandling.

| — | Medlemsstaterne skal begynde at opspore uledsagede mindreåriges familiemedlemmer, om nødvendigt med internationale eller andre relevante organisationers hjælp, hurtigst muligt efter, at en ansøgning om international beskyttelse er indgivet, idet de beskytter den mindreåriges tarv. |
| --- | --- |

—

Medlemsstaterne skal begynde at opspore uledsagede mindreåriges familiemedlemmer, om nødvendigt med internationale eller andre relevante organisationers hjælp, hurtigst muligt efter, at en ansøgning om international beskyttelse er indgivet, idet de beskytter den mindreåriges tarv.

| — | Medlemsstaterne skal sørge for, at personer, der har været udsat for tortur, voldtægt eller andre former for grov vold, får den nødvendige behandling, navnlig ved at få adgang til passende medicinsk og psykologisk behandling eller pleje. De, der arbejder med sådanne personer, skal desuden have fulgt og løbende følge relevant undervisning og har tavshedspligt. |
| --- | --- |

—

Medlemsstaterne skal sørge for, at personer, der har været udsat for tortur, voldtægt eller andre former for grov vold, får den nødvendige behandling, navnlig ved at få adgang til passende medicinsk og psykologisk behandling eller pleje. De, der arbejder med sådanne personer, skal desuden have fulgt og løbende følge relevant undervisning og har tavshedspligt.

| — | Medlemsstaterne skal videregive oplysninger om direktivets gennemførelse for at sætte Kommissionen i stand til at overvåge gennemførelsen af det. |
| --- | --- |

—

Medlemsstaterne skal videregive oplysninger om direktivets gennemførelse for at sætte Kommissionen i stand til at overvåge gennemførelsen af det.

IV.   KONKLUSION

Rådets førstebehandlingsholdning afspejler det kompromis, som der blev opnået enighed om i forhandlingerne mellem Rådet og Europa-Parlamentet med støtte fra Kommissionen. Dette kompromis bekræftes ved skrivelse af formanden for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender (LIBE) i Europa-Parlamentet til formanden for De Faste Repræsentanters Komité (13885/12). I denne skrivelse anfører formanden for LIBE, at han vil henstille til medlemmerne af LIBE og efterfølgende til plenarforsamlingen, at de accepterer Rådets førstebehandlingsholdning uden ændringer ved Parlamentets andenbehandling, idet de to institutioners jurist-lingvister dog skal gennemgå teksten. For Den Europæiske Union udgør denne ændring af direktivet om modtagelsesforhold endnu et vigtigt element i gennemførelsen af det fælles europæiske asylsystem.

---

(1)  Rådets direktiv 2003/9/EF om fastlæggelse af minimumsstandarder for modtagelse af asylansøgere i medlemsstaterne (EUT L 31 af 6.2.2003, s. 18).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse (EUT L 337 af 20.12.2011, s. 9).

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (EUT L 348 af 24.12.2008, s. 98).

(4)  Rådets direktiv 2005/85/EF om minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne (EUT L 326 af 13.12.2005, s. 13).

---

| 25.6.2013 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | CE 179/27 |
| --- | --- | --- | --- |

25.6.2013

DA

Den Europæiske Unions Tidende

CE 179/27

---

RÅDETS FØRSTEBEHANDLINGSHOLDNING (EU) Nr. 7/2013

med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (omarbejdning)

Vedtaget af Rådet den 6. juni 2013

2013/C 179 E/02

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —

under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 78, stk. 2, litra d),

under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,

under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),

under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),

efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og

ud fra følgende betragtninger:

| (1) | Der skal foretages en række væsentlige ændringer af Rådets direktiv 2005/85/EF af 1. december 2005 om fastlæggelse af minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus (4). Direktivet bør af klarhedshensyn omarbejdes. |
| --- | --- |

(1)

Der skal foretages en række væsentlige ændringer af Rådets direktiv 2005/85/EF af 1. december 2005 om fastlæggelse af minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus (4). Direktivet bør af klarhedshensyn omarbejdes.

| (2) | En fælles politik på asylområdet, herunder et fælles europæisk asylsystem, udgør en integrerende del af Unionens målsætning om gradvis at indføre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er åbent for personer, som tvunget af omstændighederne legitimt søger beskyttelse i Unionen. En sådan politik bør være underlagt princippet om solidaritet og rimelig ansvarsfordeling mellem medlemsstaterne, herunder for så vidt angår dens finansielle virkninger. |
| --- | --- |

(2)

En fælles politik på asylområdet, herunder et fælles europæisk asylsystem, udgør en integrerende del af Unionens målsætning om gradvis at indføre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er åbent for personer, som tvunget af omstændighederne legitimt søger beskyttelse i Unionen. En sådan politik bør være underlagt princippet om solidaritet og rimelig ansvarsfordeling mellem medlemsstaterne, herunder for så vidt angår dens finansielle virkninger.

| (3) | Det Europæiske Råd nåede på sit særlige møde i Tammerfors den 15. og 16. oktober 1999 til enighed om at arbejde for oprettelsen af et fælles europæisk asylsystem, som bygger på en fuldstændig og inklusiv anvendelse af Genèvekonventionen om flygtninges retsstilling af 28. juli 1951, som ændret ved New York-protokollen af 31. januar 1967 (»Genèvekonventionen«), og bekræfter dermed non-refoulement-princippet og sikrer, at ingen sendes tilbage til forfølgelse. |
| --- | --- |

(3)

Det Europæiske Råd nåede på sit særlige møde i Tammerfors den 15. og 16. oktober 1999 til enighed om at arbejde for oprettelsen af et fælles europæisk asylsystem, som bygger på en fuldstændig og inklusiv anvendelse af Genèvekonventionen om flygtninges retsstilling af 28. juli 1951, som ændret ved New York-protokollen af 31. januar 1967 (»Genèvekonventionen«), og bekræfter dermed non-refoulement-princippet og sikrer, at ingen sendes tilbage til forfølgelse.

| (4) | I konklusionerne fra Tammerfors hedder det, at et fælles europæisk asylsystem på kort sigt bør omfatte fælles standarder for en retfærdig og effektiv asylprocedure i medlemsstaterne, og på længere sigt EU-bestemmelser, der fører til en fælles asylprocedure i Unionen. |
| --- | --- |

(4)

I konklusionerne fra Tammerfors hedder det, at et fælles europæisk asylsystem på kort sigt bør omfatte fælles standarder for en retfærdig og effektiv asylprocedure i medlemsstaterne, og på længere sigt EU-bestemmelser, der fører til en fælles asylprocedure i Unionen.

| (5) | Første fase i oprettelsen af et fælles europæisk asylsystem gennemførtes med vedtagelsen af relevante retlige instrumenter som fastsat i traktaten, herunder direktiv 2005/85/EF, som var en første foranstaltning vedrørende asylprocedurer. |
| --- | --- |

(5)

Første fase i oprettelsen af et fælles europæisk asylsystem gennemførtes med vedtagelsen af relevante retlige instrumenter som fastsat i traktaten, herunder direktiv 2005/85/EF, som var en første foranstaltning vedrørende asylprocedurer.

| (6) | Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 4. november 2004 Haagprogrammet, som fastsatte de mål, der skulle nås inden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed i perioden 2005-2010. Europa-Kommissionen opfordredes i Haagprogrammet til at afslutte evalueringen af de retlige instrumenter, som blev vedtaget i første fase, og at forelægge Europa-Parlamentet og Rådet anden fases instrumenter og foranstaltninger. I overensstemmelse med Haagprogrammet er formålet med oprettelsen af det fælles europæiske asylsystem at få indført en fælles asylprocedure og en ensartet status, der har gyldighed overalt i Unionen. |
| --- | --- |

(6)

Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 4. november 2004 Haagprogrammet, som fastsatte de mål, der skulle nås inden for området med frihed, sikkerhed og retfærdighed i perioden 2005-2010. Europa-Kommissionen opfordredes i Haagprogrammet til at afslutte evalueringen af de retlige instrumenter, som blev vedtaget i første fase, og at forelægge Europa-Parlamentet og Rådet anden fases instrumenter og foranstaltninger. I overensstemmelse med Haagprogrammet er formålet med oprettelsen af det fælles europæiske asylsystem at få indført en fælles asylprocedure og en ensartet status, der har gyldighed overalt i Unionen.

| (7) | I den europæiske pagt om indvandring og asyl, der blev vedtaget den 16. oktober 2008, bemærkede Det Europæiske Råd, at der stadig var betydelige forskelle fra medlemsstat til medlemsstat med hensyn til tildeling af beskyttelse og opfordrede til, at der blev iværksat nye initiativer, herunder et forslag om indførelse af en ensartet asylprocedure med fælles garantier med henblik på at færdiggøre indførelsen af et fælles europæisk asylsystem som omhandlet i Haagprogrammet. |
| --- | --- |

(7)

I den europæiske pagt om indvandring og asyl, der blev vedtaget den 16. oktober 2008, bemærkede Det Europæiske Råd, at der stadig var betydelige forskelle fra medlemsstat til medlemsstat med hensyn til tildeling af beskyttelse og opfordrede til, at der blev iværksat nye initiativer, herunder et forslag om indførelse af en ensartet asylprocedure med fælles garantier med henblik på at færdiggøre indførelsen af et fælles europæisk asylsystem som omhandlet i Haagprogrammet.

| (8) | Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 10.-11. december 2009 Stockholmprogrammet, som gentog engagementet i målet om senest i 2012 at oprette et fælles område for beskyttelse og solidaritet baseret på en fælles asylprocedure og en ensartet status for de personer, der indrømmes international beskyttelse, på grundlag af høje beskyttelsesstandarder samt retfærdige og effektive procedurer. I Stockholmprogrammet erklæredes det, at mennesker, der har behov for international beskyttelse, skal sikres adgang til retligt sikre og effektive asylprocedurer. I overensstemmelse med Stockholmprogrammet bør enkeltpersoner tilbydes samme behandlingsniveau med hensyn til proceduremæssige ordninger og fastlæggelse af status, uanset i hvilken medlemsstat deres ansøgning om international beskyttelse indgives. Målet er, at sager, der ligner hinanden, behandles ens og fører til samme resultat. |
| --- | --- |

(8)

Det Europæiske Råd vedtog på sit møde den 10.-11. december 2009 Stockholmprogrammet, som gentog engagementet i målet om senest i 2012 at oprette et fælles område for beskyttelse og solidaritet baseret på en fælles asylprocedure og en ensartet status for de personer, der indrømmes international beskyttelse, på grundlag af høje beskyttelsesstandarder samt retfærdige og effektive procedurer. I Stockholmprogrammet erklæredes det, at mennesker, der har behov for international beskyttelse, skal sikres adgang til retligt sikre og effektive asylprocedurer. I overensstemmelse med Stockholmprogrammet bør enkeltpersoner tilbydes samme behandlingsniveau med hensyn til proceduremæssige ordninger og fastlæggelse af status, uanset i hvilken medlemsstat deres ansøgning om international beskyttelse indgives. Målet er, at sager, der ligner hinanden, behandles ens og fører til samme resultat.

| (9) | Ressourcerne fra Den Europæiske Flygtningefond og Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO) bør anvendes til at støtte medlemsstaternes indsats tilstrækkeligt med hensyn til gennemførelsen af de standarder, der fastsættes i den anden fase af det fælles europæiske asylsystem, ikke mindst de medlemsstater, der er udsat for et særligt og uforholdsmæssigt stort pres på deres asylsystem, navnlig på grund af deres geografiske beliggenhed eller demografiske situation. |
| --- | --- |

(9)

Ressourcerne fra Den Europæiske Flygtningefond og Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO) bør anvendes til at støtte medlemsstaternes indsats tilstrækkeligt med hensyn til gennemførelsen af de standarder, der fastsættes i den anden fase af det fælles europæiske asylsystem, ikke mindst de medlemsstater, der er udsat for et særligt og uforholdsmæssigt stort pres på deres asylsystem, navnlig på grund af deres geografiske beliggenhed eller demografiske situation.

| (10) | Ved gennemførelsen af dette direktiv bør medlemsstaterne tage hensyn til relevante retningslinjer fra EASO. |
| --- | --- |

(10)

Ved gennemførelsen af dette direktiv bør medlemsstaterne tage hensyn til relevante retningslinjer fra EASO.

| (11) | For at sikre en alsidig og effektiv vurdering af ansøgernes behov for international beskyttelse, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse (5), bør EU-rammen for procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse baseres på princippet om en ensartet procedure. |
| --- | --- |

(11)

For at sikre en alsidig og effektiv vurdering af ansøgernes behov for international beskyttelse, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse (5), bør EU-rammen for procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse baseres på princippet om en ensartet procedure.

| (12) | Hovedformålet med dette direktiv er at udvikle standarderne for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af international beskyttelse yderligere med henblik på at få indført en fælles asylprocedure i Unionen. |
| --- | --- |

(12)

Hovedformålet med dette direktiv er at udvikle standarderne for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af international beskyttelse yderligere med henblik på at få indført en fælles asylprocedure i Unionen.

| (13) | Den indbyrdes tilnærmelse af reglerne vedrørende procedurerne for tildeling og fratagelse af international beskyttelse bør medvirke til at begrænse de sekundære bevægelser mellem medlemsstaterne af ansøgere om international beskyttelse, hvor sådanne bevægelser forårsages af forskelle i de retlige rammer, og at skabe tilsvarende vilkår for anvendelsen af direktiv 2011/95/EU i medlemsstaterne. |
| --- | --- |

(13)

Den indbyrdes tilnærmelse af reglerne vedrørende procedurerne for tildeling og fratagelse af international beskyttelse bør medvirke til at begrænse de sekundære bevægelser mellem medlemsstaterne af ansøgere om international beskyttelse, hvor sådanne bevægelser forårsages af forskelle i de retlige rammer, og at skabe tilsvarende vilkår for anvendelsen af direktiv 2011/95/EU i medlemsstaterne.

| (14) | Medlemsstaterne bør have beføjelser til at indføre eller opretholde gunstigere bestemmelser for tredjelandsstatsborgere eller statsløse, der ansøger en medlemsstat om international beskyttelse, når en sådan ansøgning anses for at være begrundet med, at vedkommende har behov for international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU. |
| --- | --- |

(14)

Medlemsstaterne bør have beføjelser til at indføre eller opretholde gunstigere bestemmelser for tredjelandsstatsborgere eller statsløse, der ansøger en medlemsstat om international beskyttelse, når en sådan ansøgning anses for at være begrundet med, at vedkommende har behov for international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU.

| (15) | Med hensyn til behandlingen af de personer, der er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde, er medlemsstaterne bundet af forpligtelser i henhold til instrumenter under international ret, som de er part i. |
| --- | --- |

(15)

Med hensyn til behandlingen af de personer, der er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde, er medlemsstaterne bundet af forpligtelser i henhold til instrumenter under international ret, som de er part i.

| (16) | Det er væsentligt, at der i alle ansøgninger om international beskyttelse træffes afgørelse på grundlag af de faktiske omstændigheder og i første instans af myndigheder, hvis personale har den relevante viden eller har modtaget den nødvendige uddannelse i spørgsmål vedrørende international beskyttelse. |
| --- | --- |

(16)

Det er væsentligt, at der i alle ansøgninger om international beskyttelse træffes afgørelse på grundlag af de faktiske omstændigheder og i første instans af myndigheder, hvis personale har den relevante viden eller har modtaget den nødvendige uddannelse i spørgsmål vedrørende international beskyttelse.

| (17) | For at sikre, at ansøgninger om international beskyttelse behandles, og at afgørelser herom træffes på et objektivt og upartisk grundlag, er det nødvendigt, at fagfolk, der handler inden for rammerne af de procedurer, der er fastlagt i dette direktiv, udøver deres aktiviteter under behørig hensyntagen til de gældende deontologiske principper. |
| --- | --- |

(17)

For at sikre, at ansøgninger om international beskyttelse behandles, og at afgørelser herom træffes på et objektivt og upartisk grundlag, er det nødvendigt, at fagfolk, der handler inden for rammerne af de procedurer, der er fastlagt i dette direktiv, udøver deres aktiviteter under behørig hensyntagen til de gældende deontologiske principper.

| (18) | Både medlemsstaterne og ansøgerne om international beskyttelse har interesse i, at der træffes hurtig afgørelse om ansøgninger om international beskyttelse, dog således at det ikke sker på bekostning af udførelsen af en korrekt og fuldstændig sagsbehandling. |
| --- | --- |

(18)

Både medlemsstaterne og ansøgerne om international beskyttelse har interesse i, at der træffes hurtig afgørelse om ansøgninger om international beskyttelse, dog således at det ikke sker på bekostning af udførelsen af en korrekt og fuldstændig sagsbehandling.

| (19) | Med henblik på at afkorte procedurens samlede varighed i visse tilfælde bør medlemsstaterne i overensstemmelse med deres nationale behov have fleksibilitet til at prioritere behandlingen af en hvilken som helst ansøgning og behandle den før andre tidligere indgivne ansøgninger uden dog dermed at fravige de normalt gældende tidsfrister, principper og garantier for procedurerne. |
| --- | --- |

(19)

Med henblik på at afkorte procedurens samlede varighed i visse tilfælde bør medlemsstaterne i overensstemmelse med deres nationale behov have fleksibilitet til at prioritere behandlingen af en hvilken som helst ansøgning og behandle den før andre tidligere indgivne ansøgninger uden dog dermed at fravige de normalt gældende tidsfrister, principper og garantier for procedurerne.

| (20) | Under nøje definerede omstændigheder, hvor en ansøgning sandsynligvis er grundløs, eller hvor der skal tages hensyn til alvorlige nationale sikkerhedsanliggender eller den offentlige orden, bør medlemsstaterne have mulighed for at accelerere behandlingsproceduren, navnlig ved at indføre kortere, men rimelige, tidsfrister for visse dele af proceduren, idet dette dog ikke må være til hinder for udførelsen af en tilstrækkelig og fuldstændig behandling eller for ansøgerens effektive adgang til de grundlæggende principper og garantier, der er fastsat i dette direktiv. |
| --- | --- |

(20)

Under nøje definerede omstændigheder, hvor en ansøgning sandsynligvis er grundløs, eller hvor der skal tages hensyn til alvorlige nationale sikkerhedsanliggender eller den offentlige orden, bør medlemsstaterne have mulighed for at accelerere behandlingsproceduren, navnlig ved at indføre kortere, men rimelige, tidsfrister for visse dele af proceduren, idet dette dog ikke må være til hinder for udførelsen af en tilstrækkelig og fuldstændig behandling eller for ansøgerens effektive adgang til de grundlæggende principper og garantier, der er fastsat i dette direktiv.

| (21) | Så længe en ansøger kan give en tilfredsstillende redegørelse herfor, bør manglende dokumenter ved indrejsen eller anvendelse af falske dokumenter ikke i sig selv medføre en automatisk anvendelse af en grænseprocedure eller en fremskyndet procedure. |
| --- | --- |

(21)

Så længe en ansøger kan give en tilfredsstillende redegørelse herfor, bør manglende dokumenter ved indrejsen eller anvendelse af falske dokumenter ikke i sig selv medføre en automatisk anvendelse af en grænseprocedure eller en fremskyndet procedure.

| (22) | Det er endvidere i både medlemsstaternes og ansøgernes interesse at sikre en korrekt anerkendelse af behovet for international beskyttelse allerede i første instans. Ansøgerne bør derfor i første instans have adgang til gratis retlige og proceduremæssige oplysninger, der tager hensyn til deres særlige situation. De bibragte oplysninger bør blandt andet sætte ansøgerne i stand til bedre at forstå proceduren og dermed bidrage til, at de kan opfylde de relevante forpligtelser. Det ville være ude af proportioner at pålægge medlemsstaterne udelukkende at lade kvalificerede jurister informere ansøgerne. Det bør derfor overlades medlemsstaterne at finde frem til den mest hensigtsmæssige måde at bibringe sådanne oplysninger, det være sig gennem ikke-statslige organisationer eller fagfolk fra regeringsmyndigheder eller særlige statslige tjenester. |
| --- | --- |

(22)

Det er endvidere i både medlemsstaternes og ansøgernes interesse at sikre en korrekt anerkendelse af behovet for international beskyttelse allerede i første instans. Ansøgerne bør derfor i første instans have adgang til gratis retlige og proceduremæssige oplysninger, der tager hensyn til deres særlige situation. De bibragte oplysninger bør blandt andet sætte ansøgerne i stand til bedre at forstå proceduren og dermed bidrage til, at de kan opfylde de relevante forpligtelser. Det ville være ude af proportioner at pålægge medlemsstaterne udelukkende at lade kvalificerede jurister informere ansøgerne. Det bør derfor overlades medlemsstaterne at finde frem til den mest hensigtsmæssige måde at bibringe sådanne oplysninger, det være sig gennem ikke-statslige organisationer eller fagfolk fra regeringsmyndigheder eller særlige statslige tjenester.

| (23) | Når en afgørelse påklages, bør ansøgere, på visse betingelser, have gratis juridisk bistand og repræsentation af en person, som i henhold national ret har kompetence hertil. Endvidere bør ansøgere på alle trin i proceduren have ret til, for egen regning, at rådføre sig med juridiske rådgivere eller andre rådgivere, der i henhold til national ret er godkendt eller har tilladelse til at virke som sådanne. |
| --- | --- |

(23)

Når en afgørelse påklages, bør ansøgere, på visse betingelser, have gratis juridisk bistand og repræsentation af en person, som i henhold national ret har kompetence hertil. Endvidere bør ansøgere på alle trin i proceduren have ret til, for egen regning, at rådføre sig med juridiske rådgivere eller andre rådgivere, der i henhold til national ret er godkendt eller har tilladelse til at virke som sådanne.

| (24) | Begrebet offentlig orden kan blandt andet omfatte en dom for at have begået en alvorlig forbrydelse. |
| --- | --- |

(24)

Begrebet offentlig orden kan blandt andet omfatte en dom for at have begået en alvorlig forbrydelse.

| (25) | Af hensyn til en korrekt anerkendelse af dem, der har behov for beskyttelse som flygtninge efter Genèvekonventionens artikel 1 eller personer, der kan indrømmes subsidiær beskyttelse, bør alle ansøgere have effektiv adgang til procedurerne, mulighed for at samarbejde og kommunikere på en passende måde med de kompetente myndigheder, så de kan fremlægge de relevante oplysninger i sagen, og tilstrækkelige proceduremæssige garantier til, at de kan gå videre med sagen i alle faser af proceduren. Proceduren for behandling af en ansøgning om international beskyttelse bør desuden under normale forhold som et minimum sikre ansøgeren: retten til at forblive i landet, indtil den besluttende myndighed træffer afgørelse; adgang til tolkebistand ved fremlæggelsen af sagen under samtaler med myndighederne; mulighed for at kommunikere med en repræsentant for De Forenede Nationers Flygtningehøjkommissær (UNHCR) og med organisationer, der vejleder eller rådgiver ansøgere om international beskyttelse; retten til passende underretning om en afgørelse og om begrundelsen for denne afgørelse, både hvad angår de faktiske og retlige spørgsmål, mulighed for at rådføre sig med en juridisk rådgiver eller anden rådgiver; retten til at blive orienteret om deres retsstilling på afgørende tidspunkter i proceduren på et sprog, som de kan forstå eller med rimelighed formodes at forstå; samt i tilfælde af en negativ afgørelse retten til et effektivt restmiddel ved en domstol eller et domstolslignende organ. |
| --- | --- |

(25)

Af hensyn til en korrekt anerkendelse af dem, der har behov for beskyttelse som flygtninge efter Genèvekonventionens artikel 1 eller personer, der kan indrømmes subsidiær beskyttelse, bør alle ansøgere have effektiv adgang til procedurerne, mulighed for at samarbejde og kommunikere på en passende måde med de kompetente myndigheder, så de kan fremlægge de relevante oplysninger i sagen, og tilstrækkelige proceduremæssige garantier til, at de kan gå videre med sagen i alle faser af proceduren. Proceduren for behandling af en ansøgning om international beskyttelse bør desuden under normale forhold som et minimum sikre ansøgeren: retten til at forblive i landet, indtil den besluttende myndighed træffer afgørelse; adgang til tolkebistand ved fremlæggelsen af sagen under samtaler med myndighederne; mulighed for at kommunikere med en repræsentant for De Forenede Nationers Flygtningehøjkommissær (UNHCR) og med organisationer, der vejleder eller rådgiver ansøgere om international beskyttelse; retten til passende underretning om en afgørelse og om begrundelsen for denne afgørelse, både hvad angår de faktiske og retlige spørgsmål, mulighed for at rådføre sig med en juridisk rådgiver eller anden rådgiver; retten til at blive orienteret om deres retsstilling på afgørende tidspunkter i proceduren på et sprog, som de kan forstå eller med rimelighed formodes at forstå; samt i tilfælde af en negativ afgørelse retten til et effektivt restmiddel ved en domstol eller et domstolslignende organ.

| (26) | For at sikre effektiv adgang til behandlingsproceduren bør det personale, der først kommer i kontakt med personer, der søger om international beskyttelse, især det personale, der foretager overvågningen af lande- eller søgrænser, eller som udfører grænsekontrol, modtage relevante oplysninger om og nødvendig uddannelse i, hvordan det genkender og håndterer ansøgninger om international beskyttelse, bl.a. ved at tage behørigt hensyn til de relevante retningslinjer fra EASO. Personalet bør være i stand til at give tredjelandsstatsborgere eller statsløse, som befinder sig på medlemsstaternes område, herunder ved grænsen, i søterritoriet eller i transitområder, og som indgiver en ansøgning om international beskyttelse, relevante oplysninger om, hvor og hvordan ansøgninger om international beskyttelse kan indgives. Hvis disse personer befinder sig i en medlemsstats søterritorium, bør de sættes i land og få deres ansøgninger behandlet i overensstemmelse med dette direktiv. |
| --- | --- |

(26)

For at sikre effektiv adgang til behandlingsproceduren bør det personale, der først kommer i kontakt med personer, der søger om international beskyttelse, især det personale, der foretager overvågningen af lande- eller søgrænser, eller som udfører grænsekontrol, modtage relevante oplysninger om og nødvendig uddannelse i, hvordan det genkender og håndterer ansøgninger om international beskyttelse, bl.a. ved at tage behørigt hensyn til de relevante retningslinjer fra EASO. Personalet bør være i stand til at give tredjelandsstatsborgere eller statsløse, som befinder sig på medlemsstaternes område, herunder ved grænsen, i søterritoriet eller i transitområder, og som indgiver en ansøgning om international beskyttelse, relevante oplysninger om, hvor og hvordan ansøgninger om international beskyttelse kan indgives. Hvis disse personer befinder sig i en medlemsstats søterritorium, bør de sættes i land og få deres ansøgninger behandlet i overensstemmelse med dette direktiv.

| (27) | Da tredjelandsstatsborgere og statsløse, der har meddelt, at de ønsker at ansøge om international beskyttelse, er ansøgere om international beskyttelse, bør de overholde forpligtelserne og nyde godt af rettighederne i henhold til dette direktiv og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv .../.../EU af ... om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse (6)
   (7). Med henblik på dette bør medlemsstaterne snarest muligt registrere den kendsgerning, at disse personer er ansøgere om international beskyttelse. |
| --- | --- |

(27)

Da tredjelandsstatsborgere og statsløse, der har meddelt, at de ønsker at ansøge om international beskyttelse, er ansøgere om international beskyttelse, bør de overholde forpligtelserne og nyde godt af rettighederne i henhold til dette direktiv og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv .../.../EU af ... om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse (6)
   (7). Med henblik på dette bør medlemsstaterne snarest muligt registrere den kendsgerning, at disse personer er ansøgere om international beskyttelse.

| (28) | Med henblik på at lette adgangen til behandlingsproceduren ved grænseovergangssteder og i faciliteter for frihedsberøvede, bør oplysninger om muligheden for at ansøge om international beskyttelse gøres tilgængelige. Det bør gennem tolkebistand sikres, at der kan kommunikeres tilstrækkeligt til, at de kompetente myndigheder forstår, hvorvidt en person udtrykker ønske om at søge om international beskyttelse. |
| --- | --- |

(28)

Med henblik på at lette adgangen til behandlingsproceduren ved grænseovergangssteder og i faciliteter for frihedsberøvede, bør oplysninger om muligheden for at ansøge om international beskyttelse gøres tilgængelige. Det bør gennem tolkebistand sikres, at der kan kommunikeres tilstrækkeligt til, at de kompetente myndigheder forstår, hvorvidt en person udtrykker ønske om at søge om international beskyttelse.

| (29) | Visse ansøgere kan have behov for særlige proceduremæssige garantier, bl.a. på grund af alder, køn, seksuel orientering, kønsidentitet, handicap, alvorlig sygdom, mentale forstyrrelser eller som følge af tortur, voldtægt eller andre alvorlige former for psykologisk, fysisk eller seksuel vold. Medlemsstaterne bør bestræbe sig på at identificere ansøgere, der har behov for særlige proceduremæssige garantier, inden der træffes afgørelse i første instans. Sådanne ansøgere bør gives tilstrækkelig støtte, herunder tilstrækkelig tid, således at der skabes de nødvendige betingelser for, at de har effektiv adgang til procedurerne og til at fremlægge de elementer, der skal til for at underbygge deres ansøgning om international beskyttelse. |
| --- | --- |

(29)

Visse ansøgere kan have behov for særlige proceduremæssige garantier, bl.a. på grund af alder, køn, seksuel orientering, kønsidentitet, handicap, alvorlig sygdom, mentale forstyrrelser eller som følge af tortur, voldtægt eller andre alvorlige former for psykologisk, fysisk eller seksuel vold. Medlemsstaterne bør bestræbe sig på at identificere ansøgere, der har behov for særlige proceduremæssige garantier, inden der træffes afgørelse i første instans. Sådanne ansøgere bør gives tilstrækkelig støtte, herunder tilstrækkelig tid, således at der skabes de nødvendige betingelser for, at de har effektiv adgang til procedurerne og til at fremlægge de elementer, der skal til for at underbygge deres ansøgning om international beskyttelse.

| (30) | Når der ikke kan ydes tilstrækkelig støtte til en ansøger med behov for særlige proceduremæssige garantier inden for rammerne af den fremskyndede procedure eller grænseproceduren, bør en sådan ansøger undtages fra disse procedurer. Behovet for særlige proceduremæssige garantier af en karakter, der kunne forhindre anvendelsen af den fremskyndede procedure eller grænseproceduren bør også betyde, at ansøgeren gives supplerende garantier i tilfælde, hvor den pågældendes klage ikke har automatisk opsættende virkning, med henblik på at gøre klageadgangen effektiv i den pågældendes særlige tilfælde. |
| --- | --- |

(30)

Når der ikke kan ydes tilstrækkelig støtte til en ansøger med behov for særlige proceduremæssige garantier inden for rammerne af den fremskyndede procedure eller grænseproceduren, bør en sådan ansøger undtages fra disse procedurer. Behovet for særlige proceduremæssige garantier af en karakter, der kunne forhindre anvendelsen af den fremskyndede procedure eller grænseproceduren bør også betyde, at ansøgeren gives supplerende garantier i tilfælde, hvor den pågældendes klage ikke har automatisk opsættende virkning, med henblik på at gøre klageadgangen effektiv i den pågældendes særlige tilfælde.

| (31) | Nationale foranstaltninger, hvor der ses på identifikation og dokumentation af symptomer og tegn på tortur eller anden alvorlig fysisk eller psykisk vold, herunder seksuelle overgreb, i procedurer omfattet af dette direktiv, kan blandt andet være baseret på manualen om effektiv efterforskning og dokumentation af tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf (Istanbulprotokollen). |
| --- | --- |

(31)

Nationale foranstaltninger, hvor der ses på identifikation og dokumentation af symptomer og tegn på tortur eller anden alvorlig fysisk eller psykisk vold, herunder seksuelle overgreb, i procedurer omfattet af dette direktiv, kan blandt andet være baseret på manualen om effektiv efterforskning og dokumentation af tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf (Istanbulprotokollen).

| (32) | For at sikre reel lighed mellem kvindelige og mandlige ansøgere bør behandlingsprocedurerne være kønssensitive. Navnlig bør de personlige samtaler være tilrettelagt på en sådan måde, at både kvindelige og mandlige ansøgere har mulighed for at tale om deres tidligere erfaringer i tilfælde, hvor der er tale om kønsbaseret forfølgelse. Der bør tages passende hensyn til de meget komplicerede aspekter af kønsrelaterede sager i de procedurer, der er baseret på begrebet »sikkert tredjeland«, begrebet »sikkert oprindelsesland« eller begrebet »fornyede ansøgninger«. |
| --- | --- |

(32)

For at sikre reel lighed mellem kvindelige og mandlige ansøgere bør behandlingsprocedurerne være kønssensitive. Navnlig bør de personlige samtaler være tilrettelagt på en sådan måde, at både kvindelige og mandlige ansøgere har mulighed for at tale om deres tidligere erfaringer i tilfælde, hvor der er tale om kønsbaseret forfølgelse. Der bør tages passende hensyn til de meget komplicerede aspekter af kønsrelaterede sager i de procedurer, der er baseret på begrebet »sikkert tredjeland«, begrebet »sikkert oprindelsesland« eller begrebet »fornyede ansøgninger«.

| (33) | Medlemsstaterne bør først og fremmest tage hensyn til barnets tarv ved anvendelsen af dette direktiv, i overensstemmelse med Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (»charteret«) og De Forenende Nationers konvention om barnets rettigheder af 1989. Ved vurderingen af barnets tarv bør medlemsstaterne navnlig tage behørigt hensyn til den mindreåriges trivsel og sociale udvikling, herunder vedkommendes baggrund. |
| --- | --- |

(33)

Medlemsstaterne bør først og fremmest tage hensyn til barnets tarv ved anvendelsen af dette direktiv, i overensstemmelse med Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (»charteret«) og De Forenende Nationers konvention om barnets rettigheder af 1989. Ved vurderingen af barnets tarv bør medlemsstaterne navnlig tage behørigt hensyn til den mindreåriges trivsel og sociale udvikling, herunder vedkommendes baggrund.

| (34) | Procedurerne for, hvordan behovet for international beskyttelse undersøges, bør være således, at de kompetente myndigheder er i stand til at foretage en meget stringent behandling af ansøgninger om international beskyttelse. |
| --- | --- |

(34)

Procedurerne for, hvordan behovet for international beskyttelse undersøges, bør være således, at de kompetente myndigheder er i stand til at foretage en meget stringent behandling af ansøgninger om international beskyttelse.

| (35) | Når medlemsstaterne som led i behandlingen af ansøgningen foretager en undersøgelse af ansøgeren, skal denne undersøgelse foretages af en person af samme køn. Dette berører ikke en undersøgelse, der foretages af sikkerhedsgrunde på grundlag af national ret. |
| --- | --- |

(35)

Når medlemsstaterne som led i behandlingen af ansøgningen foretager en undersøgelse af ansøgeren, skal denne undersøgelse foretages af en person af samme køn. Dette berører ikke en undersøgelse, der foretages af sikkerhedsgrunde på grundlag af national ret.

| (36) | Indgiver en ansøger en fornyet ansøgning uden at fremlægge nyt bevismateriale eller nye argumenter, vil det være ude af proportioner at pålægge medlemsstaterne at gennemføre en ny fuldstændig behandlingsprocedure. I sådanne tilfælde bør medlemsstaterne kunne afvise en ansøgning ud fra princippet om res judicata. |
| --- | --- |

(36)

Indgiver en ansøger en fornyet ansøgning uden at fremlægge nyt bevismateriale eller nye argumenter, vil det være ude af proportioner at pålægge medlemsstaterne at gennemføre en ny fuldstændig behandlingsprocedure. I sådanne tilfælde bør medlemsstaterne kunne afvise en ansøgning ud fra princippet om res judicata.

| (37) | For så vidt angår deltagelse af ansatte fra en anden myndighed end den besluttende myndighed ved afholdelsen af rettidige samtaler om indholdet af en ansøgning bør udtrykket »rettidig« forstås i forhold til de tidsfrister, der er fastsat i artikel 31. |
| --- | --- |

(37)

For så vidt angår deltagelse af ansatte fra en anden myndighed end den besluttende myndighed ved afholdelsen af rettidige samtaler om indholdet af en ansøgning bør udtrykket »rettidig« forstås i forhold til de tidsfrister, der er fastsat i artikel 31.

| (38) | Mange ansøgninger om international beskyttelse fremsættes ved grænsen eller i en medlemsstats transitområde, inden det besluttes, om ansøgeren kan rejse ind i landet. Medlemsstaterne bør kunne indføre procedurer for antagelse af sager og/eller grundig behandling, der ville kunne gøre det muligt at træffe afgørelse om sådanne ansøgninger ved disse beliggenheder under nærmere definerede omstændigheder. |
| --- | --- |

(38)

Mange ansøgninger om international beskyttelse fremsættes ved grænsen eller i en medlemsstats transitområde, inden det besluttes, om ansøgeren kan rejse ind i landet. Medlemsstaterne bør kunne indføre procedurer for antagelse af sager og/eller grundig behandling, der ville kunne gøre det muligt at træffe afgørelse om sådanne ansøgninger ved disse beliggenheder under nærmere definerede omstændigheder.

| (39) | Ved fastsættelsen af, om situationen er usikker i en ansøgers oprindelsesland, bør medlemsstaterne sørge for at få præcise og ajourførte oplysninger fra relevante kilder som EASO, UNHCR, Europarådet og andre relevante internationale organisationer. Medlemsstaterne bør sikre, at enhver udsættelse af afslutningen af proceduren er fuldt ud forenelig med deres forpligtelser i henhold til direktiv 2011/95/EU og artikel 41 i charteret, uden at dette berører nærværende direktivs procedurers effektivitet og fairness. |
| --- | --- |

(39)

Ved fastsættelsen af, om situationen er usikker i en ansøgers oprindelsesland, bør medlemsstaterne sørge for at få præcise og ajourførte oplysninger fra relevante kilder som EASO, UNHCR, Europarådet og andre relevante internationale organisationer. Medlemsstaterne bør sikre, at enhver udsættelse af afslutningen af proceduren er fuldt ud forenelig med deres forpligtelser i henhold til direktiv 2011/95/EU og artikel 41 i charteret, uden at dette berører nærværende direktivs procedurers effektivitet og fairness.

| (40) | Et afgørende kriterium for, om en ansøgning om international beskyttelse er velbegrundet, er, om ansøgeren er i sikkerhed i sit oprindelsesland. Hvis et tredjeland kan betragtes som et sikkert oprindelsesland, bør medlemsstaterne kunne betragte det som sikkert for en given ansøger, medmindre vedkommende fremlægger oplysninger om det modsatte. |
| --- | --- |

(40)

Et afgørende kriterium for, om en ansøgning om international beskyttelse er velbegrundet, er, om ansøgeren er i sikkerhed i sit oprindelsesland. Hvis et tredjeland kan betragtes som et sikkert oprindelsesland, bør medlemsstaterne kunne betragte det som sikkert for en given ansøger, medmindre vedkommende fremlægger oplysninger om det modsatte.

| (41) | I betragtning af den harmonisering, der er opnået vedrørende anerkendelse af tredjelandsstatsborgere og statsløse som personer med international beskyttelse, bør der etableres fælles kriterier for at udpege tredjelande som sikre oprindelseslande. |
| --- | --- |

(41)

I betragtning af den harmonisering, der er opnået vedrørende anerkendelse af tredjelandsstatsborgere og statsløse som personer med international beskyttelse, bør der etableres fælles kriterier for at udpege tredjelande som sikre oprindelseslande.

| (42) | Udpegelsen af et tredjeland som sikkert oprindelsesland med henblik på dette direktiv kan ikke give dette lands statsborgere en absolut garanti for sikkerhed. Det siger sig selv, at den vurdering, der ligger til grund for udpegelsen, kun kan tage hensyn til de generelle civile, lovgivningsmæssige og politiske forhold i dette land og til, om aktører, der står bag forfølgelse, tortur eller umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, i praksis bliver straffet, hvis de bliver fundet skyldige i det pågældende land. Det er derfor vigtigt, at såfremt en ansøger påviser, at der er gyldige grunde til ikke at anse landet som sikkert i vedkommendes særlige situation, kan udpegelsen af landet som sikkert ikke længere betragtes som relevant for vedkommende. |
| --- | --- |

(42)

Udpegelsen af et tredjeland som sikkert oprindelsesland med henblik på dette direktiv kan ikke give dette lands statsborgere en absolut garanti for sikkerhed. Det siger sig selv, at den vurdering, der ligger til grund for udpegelsen, kun kan tage hensyn til de generelle civile, lovgivningsmæssige og politiske forhold i dette land og til, om aktører, der står bag forfølgelse, tortur eller umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, i praksis bliver straffet, hvis de bliver fundet skyldige i det pågældende land. Det er derfor vigtigt, at såfremt en ansøger påviser, at der er gyldige grunde til ikke at anse landet som sikkert i vedkommendes særlige situation, kan udpegelsen af landet som sikkert ikke længere betragtes som relevant for vedkommende.

| (43) | Medlemsstaterne bør undersøge substansen i samtlige ansøgninger, dvs. vurdere om den pågældende ansøger kan anerkendes med henblik på international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU, medmindre andet er fastsat i nærværende direktiv, navnlig hvis det med rimelighed kan antages, at et andet land ville foretage undersøgelsen eller yde tilstrækkelig beskyttelse. Især bør medlemsstaterne ikke være forpligtet til at vurdere substansen i en ansøgning om international beskyttelse, hvis et første asylland har givet ansøgeren flygtningestatus eller på anden vis ydet tilstrækkelig beskyttelse, og ansøgeren vil kunne tilbagetages til det pågældende land. |
| --- | --- |

(43)

Medlemsstaterne bør undersøge substansen i samtlige ansøgninger, dvs. vurdere om den pågældende ansøger kan anerkendes med henblik på international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU, medmindre andet er fastsat i nærværende direktiv, navnlig hvis det med rimelighed kan antages, at et andet land ville foretage undersøgelsen eller yde tilstrækkelig beskyttelse. Især bør medlemsstaterne ikke være forpligtet til at vurdere substansen i en ansøgning om international beskyttelse, hvis et første asylland har givet ansøgeren flygtningestatus eller på anden vis ydet tilstrækkelig beskyttelse, og ansøgeren vil kunne tilbagetages til det pågældende land.

| (44) | Medlemsstaterne bør ikke være forpligtet til at vurdere substansen i en ansøgning om international beskyttelse, hvis ansøgeren på grund af en tilstrækkelig tilknytning til et tredjeland i henhold til national ret med rimelighed kan forventes at søge beskyttelse i det pågældende tredjeland, og der er grund til at formode, at ansøgeren vil få tilladelse til at indrejse eller genindrejse i det pågældende land. Medlemsstaterne bør kun følge denne fremgangsmåde, hvis den pågældende ansøger vil være i sikkerhed i det pågældende tredjeland. Der bør fastsættes fælles principper for, hvordan medlemsstaterne kan betragte eller udpege tredjelande som sikre, for dermed at undgå asylansøgeres sekundære bevægelser. |
| --- | --- |

(44)

Medlemsstaterne bør ikke være forpligtet til at vurdere substansen i en ansøgning om international beskyttelse, hvis ansøgeren på grund af en tilstrækkelig tilknytning til et tredjeland i henhold til national ret med rimelighed kan forventes at søge beskyttelse i det pågældende tredjeland, og der er grund til at formode, at ansøgeren vil få tilladelse til at indrejse eller genindrejse i det pågældende land. Medlemsstaterne bør kun følge denne fremgangsmåde, hvis den pågældende ansøger vil være i sikkerhed i det pågældende tredjeland. Der bør fastsættes fælles principper for, hvordan medlemsstaterne kan betragte eller udpege tredjelande som sikre, for dermed at undgå asylansøgeres sekundære bevægelser.

| (45) | Med hensyn til visse europæiske tredjelande, der opfylder særlig høje standarder på menneskerettighedsområdet og for beskyttelse af flygtninge, bør medlemsstaterne endvidere kunne undlade at behandle eller ikke foretage nogen fuldstændig behandling af ansøgninger om international beskyttelse fra ansøgere, som rejser ind på deres område fra disse europæiske tredjelande. |
| --- | --- |

(45)

Med hensyn til visse europæiske tredjelande, der opfylder særlig høje standarder på menneskerettighedsområdet og for beskyttelse af flygtninge, bør medlemsstaterne endvidere kunne undlade at behandle eller ikke foretage nogen fuldstændig behandling af ansøgninger om international beskyttelse fra ansøgere, som rejser ind på deres område fra disse europæiske tredjelande.

| (46) | Når medlemsstaterne anvender begreberne om sikre lande fra sag til sag eller udpeger lande som sikre ved at opstille lister over dem, bør de bl.a. tage hensyn til de retningslinjer og operationelle vejledninger og de oplysninger om oprindelseslande og aktiviteter herunder metodologien i EASO's rapport om oplysninger om oprindelseslande, som er omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 439/2010 af 19. maj 2010 om oprettelse af et europæisk asylstøttekontor (8) samt relevante retningslinjer fra UNHCR. |
| --- | --- |

(46)

Når medlemsstaterne anvender begreberne om sikre lande fra sag til sag eller udpeger lande som sikre ved at opstille lister over dem, bør de bl.a. tage hensyn til de retningslinjer og operationelle vejledninger og de oplysninger om oprindelseslande og aktiviteter herunder metodologien i EASO's rapport om oplysninger om oprindelseslande, som er omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 439/2010 af 19. maj 2010 om oprettelse af et europæisk asylstøttekontor (8) samt relevante retningslinjer fra UNHCR.

| (47) | Med henblik på at lette den regelmæssige udveksling af oplysninger om den nationale anvendelse af begreberne sikkert oprindelsesland, sikkert tredjeland og europæisk sikkert tredjeland samt en regelmæssig gennemgang, som Kommissionen foretager af medlemsstaternes anvendelse af disse begreber og med henblik på at forberede en eventuel yderligere harmonisering i fremtiden bør medlemsstaterne underrette og regelmæssigt informere Kommissionen om, hvilke tredjelande begreberne anvendes på. Kommissionen bør regelmæssigt underrette Europa-Parlamentet om resultatet af sine gennemgange. |
| --- | --- |

(47)

Med henblik på at lette den regelmæssige udveksling af oplysninger om den nationale anvendelse af begreberne sikkert oprindelsesland, sikkert tredjeland og europæisk sikkert tredjeland samt en regelmæssig gennemgang, som Kommissionen foretager af medlemsstaternes anvendelse af disse begreber og med henblik på at forberede en eventuel yderligere harmonisering i fremtiden bør medlemsstaterne underrette og regelmæssigt informere Kommissionen om, hvilke tredjelande begreberne anvendes på. Kommissionen bør regelmæssigt underrette Europa-Parlamentet om resultatet af sine gennemgange.

| (48) | Med henblik på at sikre den korrekte anvendelse af begreberne om sikre lande på grundlag af ajourførte oplysninger bør medlemsstaterne regelmæssigt gøre status over situationen i de pågældende lande på grundlag af en række informationskilder, herunder navnlig oplysninger fra andre medlemsstater, EASO, UNHCR, Europarådet og andre relevante internationale organisationer. Når medlemsstaterne bliver opmærksomme på en væsentlig ændring i menneskerettighedssituationen i et land, som de har betegnet som sikkert, bør de sikre sig, at der hurtigst muligt gøres status over den pågældende situation, og om nødvendigt tage stilling til, om landet fortsat skal betegnes som sikkert. |
| --- | --- |

(48)

Med henblik på at sikre den korrekte anvendelse af begreberne om sikre lande på grundlag af ajourførte oplysninger bør medlemsstaterne regelmæssigt gøre status over situationen i de pågældende lande på grundlag af en række informationskilder, herunder navnlig oplysninger fra andre medlemsstater, EASO, UNHCR, Europarådet og andre relevante internationale organisationer. Når medlemsstaterne bliver opmærksomme på en væsentlig ændring i menneskerettighedssituationen i et land, som de har betegnet som sikkert, bør de sikre sig, at der hurtigst muligt gøres status over den pågældende situation, og om nødvendigt tage stilling til, om landet fortsat skal betegnes som sikkert.

| (49) | Med hensyn til fratagelse af flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus bør medlemsstaterne sikre, at de personer, der nyder international beskyttelse, underrettes behørigt om en eventuel fornyet overvejelse af deres status og får mulighed for at forelægge deres synspunkt, inden myndighederne kan træffe begrundet afgørelse om at fratage dem deres status. |
| --- | --- |

(49)

Med hensyn til fratagelse af flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus bør medlemsstaterne sikre, at de personer, der nyder international beskyttelse, underrettes behørigt om en eventuel fornyet overvejelse af deres status og får mulighed for at forelægge deres synspunkt, inden myndighederne kan træffe begrundet afgørelse om at fratage dem deres status.

| (50) | Det afspejler et grundlæggende princip i EU-retten, at de afgørelser, der træffes vedrørende en ansøgning om international beskyttelse, afslag på genoptagelse af behandlingen af en ansøgning, efter at den er afbrudt, og afgørelser om fratagelse af flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus omfattes af et effektivt retsmiddel ved en domstol eller et domstolslignende organ. |
| --- | --- |

(50)

Det afspejler et grundlæggende princip i EU-retten, at de afgørelser, der træffes vedrørende en ansøgning om international beskyttelse, afslag på genoptagelse af behandlingen af en ansøgning, efter at den er afbrudt, og afgørelser om fratagelse af flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus omfattes af et effektivt retsmiddel ved en domstol eller et domstolslignende organ.

| (51) | I henhold til artikel 72 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) berører dette direktiv ikke medlemsstaternes beføjelser med hensyn til opretholdelse af lov og orden og beskyttelse af den indre sikkerhed. |
| --- | --- |

(51)

I henhold til artikel 72 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) berører dette direktiv ikke medlemsstaternes beføjelser med hensyn til opretholdelse af lov og orden og beskyttelse af den indre sikkerhed.

| (52) | Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (9) gælder for medlemsstaternes behandling af personoplysninger i henhold til dette direktiv. |
| --- | --- |

(52)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (9) gælder for medlemsstaternes behandling af personoplysninger i henhold til dette direktiv.

| (53) | Dette direktiv omhandler ikke de procedurer mellem medlemsstaterne, der er reguleret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. .../...om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller statsløs i en af medlemsstaterne (10)
   (11). |
| --- | --- |

(53)

Dette direktiv omhandler ikke de procedurer mellem medlemsstaterne, der er reguleret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. .../...om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller statsløs i en af medlemsstaterne (10)
   (11).

| (54) | Dette direktiv bør finde anvendelse på ansøgere, som forordning nr. .../... (12) gælder for, i tillæg til og uden at berøre bestemmelserne i nævnte forordning. |
| --- | --- |

(54)

Dette direktiv bør finde anvendelse på ansøgere, som forordning nr. .../... (12) gælder for, i tillæg til og uden at berøre bestemmelserne i nævnte forordning.

| (55) | Gennemførelsen af dette direktiv bør evalueres med regelmæssige mellemrum. |
| --- | --- |

(55)

Gennemførelsen af dette direktiv bør evalueres med regelmæssige mellemrum.

| (56) | Målet for dette direktiv, nemlig at fastsætte fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af dette direktivs omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU). I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål. |
| --- | --- |

(56)

Målet for dette direktiv, nemlig at fastsætte fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af dette direktivs omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU). I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

| (57) | I overensstemmelse med den fælles politiske erklæring af 28. september 2011 (13) fra medlemsstaterne og Kommissionen om forklarende dokumenter har medlemsstaterne forpligtet sig til i begrundede tilfælde at lade meddelelsen af gennemførelsesforanstaltninger ledsage af et eller flere dokumenter, der forklarer forholdet mellem et direktivs bestanddele og de tilsvarende dele i de nationale gennemførelsesinstrumenter. For så vidt angår dette direktiv finder lovgiveren, at fremsendelsen af sådanne dokumenter er begrundet. |
| --- | --- |

(57)

I overensstemmelse med den fælles politiske erklæring af 28. september 2011 (13) fra medlemsstaterne og Kommissionen om forklarende dokumenter har medlemsstaterne forpligtet sig til i begrundede tilfælde at lade meddelelsen af gennemførelsesforanstaltninger ledsage af et eller flere dokumenter, der forklarer forholdet mellem et direktivs bestanddele og de tilsvarende dele i de nationale gennemførelsesinstrumenter. For så vidt angår dette direktiv finder lovgiveren, at fremsendelsen af sådanne dokumenter er begrundet.

| (58) | I medfør af artikel 1 og 2 og artikel 4a, stk. 1, i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, jf. dog protokollens artikel 4, deltager disse medlemsstater ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige og Irland. |
| --- | --- |

(58)

I medfør af artikel 1 og 2 og artikel 4a, stk. 1, i protokol nr. 21 om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, jf. dog protokollens artikel 4, deltager disse medlemsstater ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige og Irland.

| (59) | I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark. |
| --- | --- |

(59)

I medfør af artikel 1 og 2 i protokol nr. 22 om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark.

| (60) | Dette direktiv respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, som anerkendes i charteret. Dette direktiv tilstræber navnlig at sikre, at den menneskelige værdighed respekteres fuldt ud, og at anvendelsen af artikel 1, 4, 18, 19, 21, 23, 24 og 47 i nævnte charter fremmes, og skal gennemføres i overensstemmelse hermed. |
| --- | --- |

(60)

Dette direktiv respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, som anerkendes i charteret. Dette direktiv tilstræber navnlig at sikre, at den menneskelige værdighed respekteres fuldt ud, og at anvendelsen af artikel 1, 4, 18, 19, 21, 23, 24 og 47 i nævnte charter fremmes, og skal gennemføres i overensstemmelse hermed.

| (61) | Forpligtelsen til at gennemføre dette direktiv i national ret bør kun omfatte de bestemmelser, hvori der er foretaget indholdsmæssige ændringer i forhold til direktiv 2005/85/EF. Forpligtelsen til at gennemføre de bestemmelser, hvori der ikke er foretaget ændringer, følger af nævnte direktiv. |
| --- | --- |

(61)

Forpligtelsen til at gennemføre dette direktiv i national ret bør kun omfatte de bestemmelser, hvori der er foretaget indholdsmæssige ændringer i forhold til direktiv 2005/85/EF. Forpligtelsen til at gennemføre de bestemmelser, hvori der ikke er foretaget ændringer, følger af nævnte direktiv.

| (62) | Dette direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag II, del B angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiv 2005/85/EF — |
| --- | --- |

(62)

Dette direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag II, del B angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiv 2005/85/EF —

VEDTAGET DETTE DIREKTIV:

KAPITEL I

ALMINDELIGE BESTEMMELSER

Artikel 1

Formål

Formålet med dette direktiv er at fastsætte fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU.

Artikel 2

Definitioner

I dette direktiv forstås ved:

| a) | »Genèvekonventionen«: konventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling, som ændret ved New York-protokollen af 31. januar 1967 |
| --- | --- |

a)

»Genèvekonventionen«: konventionen af 28. juli 1951 om flygtninges retsstilling, som ændret ved New York-protokollen af 31. januar 1967

| b) | »ansøgning om international beskyttelse« eller »ansøgning«: en anmodning, der indgives af en tredjelandsstatsborger eller statsløs om beskyttelse fra en medlemsstat, hvor der er grundlag for at antage, at ansøgeren søger om flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus, og vedkommende ikke udtrykkeligt anmoder om anden form for beskyttelse, der ikke er omfattet af direktiv 2011/95/EU, og som kan søges særskilt |
| --- | --- |

b)

»ansøgning om international beskyttelse« eller »ansøgning«: en anmodning, der indgives af en tredjelandsstatsborger eller statsløs om beskyttelse fra en medlemsstat, hvor der er grundlag for at antage, at ansøgeren søger om flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus, og vedkommende ikke udtrykkeligt anmoder om anden form for beskyttelse, der ikke er omfattet af direktiv 2011/95/EU, og som kan søges særskilt

| c) | »ansøger«: en tredjelandsstatsborger eller statsløs, der har indgivet en ansøgning om international beskyttelse, hvorom der endnu ikke er truffet endelig afgørelse |
| --- | --- |

c)

»ansøger«: en tredjelandsstatsborger eller statsløs, der har indgivet en ansøgning om international beskyttelse, hvorom der endnu ikke er truffet endelig afgørelse

| d) | »ansøger med behov for særlige proceduremæssige garantier«: en ansøger, hvis evne til at kunne udnytte rettighederne og overholde forpligtelserne i dette direktiv er begrænsede som følge af individuelle omstændigheder |
| --- | --- |

d)

»ansøger med behov for særlige proceduremæssige garantier«: en ansøger, hvis evne til at kunne udnytte rettighederne og overholde forpligtelserne i dette direktiv er begrænsede som følge af individuelle omstændigheder

| e) | »endelig afgørelse«: en afgørelse om hvorvidt en tredjelandsstatsborger eller statsløs kan indrømmes flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus i henhold til direktiv 2011/95/EU, og for hvilken der ikke findes flere retsmidler i henhold til kapitel V i nærværende direktiv, uanset om et sådant retsmiddel bevirker, at ansøgere får tilladelse til at blive i de berørte medlemsstater, indtil afgørelsen er truffet |
| --- | --- |

e)

»endelig afgørelse«: en afgørelse om hvorvidt en tredjelandsstatsborger eller statsløs kan indrømmes flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus i henhold til direktiv 2011/95/EU, og for hvilken der ikke findes flere retsmidler i henhold til kapitel V i nærværende direktiv, uanset om et sådant retsmiddel bevirker, at ansøgere får tilladelse til at blive i de berørte medlemsstater, indtil afgørelsen er truffet

| f) | »besluttende myndighed«: enhver domstolslignende eller administrativ instans i en medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af ansøgninger om international beskyttelse, og som er kompetent til at træffe afgørelse i første instans i sådanne sager |
| --- | --- |

f)

»besluttende myndighed«: enhver domstolslignende eller administrativ instans i en medlemsstat, der er ansvarlig for behandlingen af ansøgninger om international beskyttelse, og som er kompetent til at træffe afgørelse i første instans i sådanne sager

| g) | »flygtning«: en tredjelandsstatsborger eller statsløs, som opfylder kravene i artikel 2, litra d, i direktiv 2011/95/EU |
| --- | --- |

g)

»flygtning«: en tredjelandsstatsborger eller statsløs, som opfylder kravene i artikel 2, litra d, i direktiv 2011/95/EU

| h) | »person, der er berettiget til subsidiær beskyttelse«: en tredjelandsstatsborger eller statsløs, som opfylder kravene i artikel 2, litra f), i direktiv 2011/95/EU |
| --- | --- |

h)

»person, der er berettiget til subsidiær beskyttelse«: en tredjelandsstatsborger eller statsløs, som opfylder kravene i artikel 2, litra f), i direktiv 2011/95/EU

| i) | »international beskyttelse «: flygtningestatus og subsidiær beskyttelsesstatus som defineret i litra j) og k) |
| --- | --- |

i)

»international beskyttelse «: flygtningestatus og subsidiær beskyttelsesstatus som defineret i litra j) og k)

| j) | »flygtningestatus«: en medlemsstats anerkendelse af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs som flygtning |
| --- | --- |

j)

»flygtningestatus«: en medlemsstats anerkendelse af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs som flygtning

| k) | »subsidiær beskyttelsesstatus«: en medlemsstats anerkendelse af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs som en person, der er berettiget til subsidiær beskyttelse |
| --- | --- |

k)

»subsidiær beskyttelsesstatus«: en medlemsstats anerkendelse af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs som en person, der er berettiget til subsidiær beskyttelse

| l) | »mindreårig«: en tredjelandsstatsborger eller en statsløs under 18 år |
| --- | --- |

l)

»mindreårig«: en tredjelandsstatsborger eller en statsløs under 18 år

| m) | »uledsaget mindreårig«: en uledsaget mindreårig som defineret i artikel 2, litra l), i direktiv 2011/95/EU |
| --- | --- |

m)

»uledsaget mindreårig«: en uledsaget mindreårig som defineret i artikel 2, litra l), i direktiv 2011/95/EU

| n) | »repræsentant«: en person eller en organisation, der er udpeget af de kompetente myndigheder til at bistå og repræsentere en uledsaget mindreårig i procedurerne i dette direktiv med henblik på at varetage barnets tarv og udøve retlig handleevne for den mindreårige, hvor det er nødvendigt. Udpeges en organisation som repræsentant, udpeger denne en person, der er ansvarlig for at varetage repræsentantens opgaver i forhold til den uledsagede mindreårige i overensstemmelse med dette direktiv |
| --- | --- |

n)

»repræsentant«: en person eller en organisation, der er udpeget af de kompetente myndigheder til at bistå og repræsentere en uledsaget mindreårig i procedurerne i dette direktiv med henblik på at varetage barnets tarv og udøve retlig handleevne for den mindreårige, hvor det er nødvendigt. Udpeges en organisation som repræsentant, udpeger denne en person, der er ansvarlig for at varetage repræsentantens opgaver i forhold til den uledsagede mindreårige i overensstemmelse med dette direktiv

| o) | »fratagelse af international beskyttelse «: en afgørelse truffet af en kompetent myndighed om at tilbagekalde, afslutte eller afslå at forlænge en persons flygtningestatus eller subsidiære beskyttelsesstatus i henhold til direktiv 2011/95/EU. |
| --- | --- |

o)

»fratagelse af international beskyttelse «: en afgørelse truffet af en kompetent myndighed om at tilbagekalde, afslutte eller afslå at forlænge en persons flygtningestatus eller subsidiære beskyttelsesstatus i henhold til direktiv 2011/95/EU.

| p) | »forblive i medlemsstaten«: at forblive på medlemsstatens område, herunder ved grænsen eller i transitområder i den medlemsstat, hvor ansøgningen om international beskyttelse er indgivet eller behandles |
| --- | --- |

p)

»forblive i medlemsstaten«: at forblive på medlemsstatens område, herunder ved grænsen eller i transitområder i den medlemsstat, hvor ansøgningen om international beskyttelse er indgivet eller behandles

| q) | »fornyet ansøgning«: en ny ansøgning om international beskyttelse, der indgives, efter at der er truffet endelig afgørelse om en tidligere ansøgning, herunder i tilfælde, hvor ansøgeren udtrykkeligt har trukket sin ansøgning tilbage, og i tilfælde, hvor den besluttende myndighed har afslået ansøgningen, efter at den implicit er blevet trukket tilbage i overensstemmelse med artikel 28, stk. 1. |
| --- | --- |

q)

»fornyet ansøgning«: en ny ansøgning om international beskyttelse, der indgives, efter at der er truffet endelig afgørelse om en tidligere ansøgning, herunder i tilfælde, hvor ansøgeren udtrykkeligt har trukket sin ansøgning tilbage, og i tilfælde, hvor den besluttende myndighed har afslået ansøgningen, efter at den implicit er blevet trukket tilbage i overensstemmelse med artikel 28, stk. 1.

Artikel 3

Anvendelsesområde

1.   Dette direktiv finder anvendelse på alle ansøgninger om international beskyttelse, der indgives på medlemsstaternes område, herunder ved grænsen, i søterritoriet eller i transitområderne i medlemsstaterne, samt på fratagelse af international beskyttelse.

2.   Dette direktiv finder ikke anvendelse på anmodninger om diplomatisk eller territorialt asyl, der indgives til medlemsstaternes repræsentationer.

3.   Medlemsstaterne kan beslutte at anvende dette direktiv som led i procedurer for behandling af ansøgninger om enhver anden form for beskyttelse, der ikke er omfattet af direktiv 2011/95/EU.

Artikel 4

Ansvarlige myndigheder

1.   Medlemsstaterne udpeger med henblik på alle procedurer en besluttende myndighed, der skal være ansvarlig for en hensigtsmæssig behandling af ansøgningerne i overensstemmelse med dette direktiv. Medlemsstaterne sikrer, at en sådan myndighed råder over de fornødne midler, herunder et tilstrækkeligt antal kompetente ansatte, til at varetage sine opgaver i overensstemmelse med direktivet.

2.   Medlemsstaterne kan fastsætte, at en anden myndighed end den i stk. 1 omhandlede er ansvarlig for:

| a) | at behandle sagerne i henhold til forordning (EU) nr. (14), og |
| --- | --- |

a)

at behandle sagerne i henhold til forordning (EU) nr. (14), og

| b) | at tillade eller nægte indrejse inden for rammerne af proceduren i artikel 43 på de betingelser, der er fastlagt deri og på baggrund af den besluttende myndigheds begrundede udtalelse. |
| --- | --- |

b)

at tillade eller nægte indrejse inden for rammerne af proceduren i artikel 43 på de betingelser, der er fastlagt deri og på baggrund af den besluttende myndigheds begrundede udtalelse.

3.   Medlemsstaternes sikrer, at den besluttende myndigheds personale, jf. stk. 1, er behørigt uddannet. Med henblik herpå sørger medlemsstaterne for den relevante uddannelse, som omfatter de elementer, der er opført i artikel 6, stk. 4, litra a)-e), i forordning (EU) nr. 439/2010. Medlemsstaterne skal desuden tage de relevante uddannelsesaktiviteter, som Det Europæiske Asylstøttekontor (EASO) etablerer og udvikler i betragtning. Personer, der forestår samtaler med ansøgere i henhold til dette direktiv, skal også have erhvervet generelt kendskab til problemer, der kan have negativ indvirkning på ansøgernes evne til at deltage i samtalen som f.eks. tegn på, at ansøgeren tidligere kan have været udsat for tortur.

4.   Udpeges en myndighed i overensstemmelse med stk. 2, sikrer medlemsstaterne, at den pågældende myndigheds personale har det relevante kendskab eller får den nødvendige uddannelse, så det kan opfylde de forpligtelser, der følger af dette direktiv.

5.   Ansøgninger om international beskyttelse, der indgives i en medlemsstat til myndighederne i en anden medlemsstat, som foretager grænse- eller indvandringskontrol dér, behandles af den medlemsstat, på hvis område ansøgningen indgives.

Artikel 5

Gunstigere bestemmelser

Medlemsstaterne kan indføre eller bibeholde gunstigere standarder for procedurerne for tildeling og fratagelse af international beskyttelse, for så vidt sådanne standarder er forenelige med dette direktiv.

KAPITEL II

GRUNDLÆGGENDE PRINCIPPER OG GARANTIER

Artikel 6

Adgang til proceduren

1.   Når en person indgiver en ansøgning om international beskyttelse til en myndighed, der i henhold til national ret er kompetent til at registrere sådanne ansøgninger, skal registreringen ske senest tre arbejdsdage efter, at ansøgningen er indgivet.

Indgives ansøgningen om international beskyttelse til andre myndigheder, der kan forventes at modtage sådanne ansøgninger, men som ikke er kompetente til at registrere dem i henhold til national ret, sikrer medlemsstaterne, at registreringen sker senest seks arbejdsdage efter, at ansøgningen er indgivet.

Medlemsstaterne sikrer, at de andre myndigheder, der kan forventes at modtage ansøgninger om international beskyttelse, såsom politiet, grænsevagter, indvandringsmyndigheder og ansatte ved faciliteter for frihedsberøvede, har de relevante oplysninger, og at deres ansatte modtager den nødvendige uddannelse til at kunne varetage deres opgaver og ansvarsområder og instruks om at meddele ansøgerne, hvor og hvordan ansøgninger om international beskyttelse kan indgives.

2.   Medlemsstaterne sikrer, at en person, der har indgivet en ansøgning om international beskyttelse i praksis har mulighed for at indgive den så hurtigt som muligt. Indgiver ansøgeren ikke sin ansøgning, kan medlemsstaterne anvende artikel 28 i overensstemmelse hermed.

3.   Medlemsstaterne kan kræve, at ansøgninger om international beskyttelse indgives personligt og/eller et bestemt sted, jf. dog stk. 2.

4.   Uanset stk. 3 betragtes en ansøgning om international beskyttelse for at være indgivet på det tidspunkt, hvor en af ansøgeren indgivet formular eller en i national ret fastsat officiel rapport er kommet den pågældende medlemsstats kompetente myndigheder i hænde.

5.   Såfremt ansøgninger om international beskyttelse indgivet samtidigt af et stort antal tredjelandsstatsborgere eller statsløse i praksis gør det meget vanskeligt at overholde tidsfristen i stk. 1, kan medlemsstaterne forlænge fristen til 10 arbejdsdage.

Artikel 7

Ansøgninger indgivet på vegne af personer, over for hvem der består forsørgerpligt, eller mindreårige

1.   Medlemsstaterne sikrer, at enhver voksen person, der har rets- og handleevne, har ret til at indgive en ansøgning om international beskyttelse på egne vegne.

2.   Medlemsstaterne kan fastsætte, at en ansøger kan indgive en ansøgning på vegne af de personer, denne har forsørgerpligt over for. I sådanne tilfælde sikrer medlemsstaterne, at voksne personer, som ansøgeren har forsørgerpligt over for, giver deres samtykke til, at ansøgeren indgiver en ansøgning på deres vegne; ellers skal de have mulighed for selv at indgive en ansøgning på egne vegne.

Der anmodes om samtykke på det tidspunkt, hvor ansøgningen indgives, eller senest når den personlige samtale med den voksne person, over for hvem der består forsørgerpligt, finder sted. Inden der anmodes om samtykke, skal hver enkelt voksen person, over for hvem der består forsørgerpligt, i fortrolighed underrettes om de relevante proceduremæssige konsekvenser af indgivelsen af ansøgningen på vedkommendes vegne og om vedkommendes ret til at indgive en særskilt ansøgning om international beskyttelse.

3.   Medlemsstaterne sikrer, at mindreårige har ret til at indgive en ansøgning om international beskyttelse enten på egne vegne, såfremt vedkommende i henhold til den pågældende medlemsstats lovgivning har proceshabilitet, eller gennem vedkommendes forældre eller andre voksne familiemedlemmer eller andre voksne personer, der er ansvarlige for vedkommende enten retligt eller efter sædvane i den pågældende medlemsstat, eller gennem en repræsentant.

4.   Medlemsstaterne sikrer, at de relevante organer, der er omhandlet i artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (15), har ret til at indgive en ansøgning om international beskyttelse på vegne af en uledsaget mindreårig, hvis disse organer på grundlag af en individuel vurdering af vedkommendes personlige situation er af den opfattelse, at den mindreårige kan have behov for beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU.

5.   Medlemsstaterne kan i deres nationale lovgivning fastsætte:

| a) | de tilfælde, hvor en mindreårig kan indgive en ansøgning på egne vegne |
| --- | --- |

a)

de tilfælde, hvor en mindreårig kan indgive en ansøgning på egne vegne

| b) | de tilfælde, hvor ansøgningen fra en uledsaget mindreårig skal indgives af en udpeget repræsentant, jf. artikel 25, stk. 1, litra a) |
| --- | --- |

b)

de tilfælde, hvor ansøgningen fra en uledsaget mindreårig skal indgives af en udpeget repræsentant, jf. artikel 25, stk. 1, litra a)

| c) | de tilfælde, hvor indgivelse af en ansøgning om international beskyttelse anses for også at være indgivelse af en ansøgning om international beskyttelse til eventuelle ugifte mindreårige. |
| --- | --- |

c)

de tilfælde, hvor indgivelse af en ansøgning om international beskyttelse anses for også at være indgivelse af en ansøgning om international beskyttelse til eventuelle ugifte mindreårige.

Artikel 8

Information og rådgivning i faciliteter for frihedsberøvede og ved grænseovergangssteder

1.   Når der er tegn på, at tredjelandsstatsborgere eller statsløse personer, der tilbageholdes i faciliteter for frihedsberøvede eller befinder sig ved grænseovergangssteder, herunder transitområder, ved de ydre grænser, måske ønsker at søge om international beskyttelse, skal medlemsstaterne give dem oplysninger om muligheden for at gøre dette. I disse faciliteter for frihedsberøvede og overgangssteder sørger medlemsstaterne for tolkebistand, i det omfang det er nødvendigt for at lette adgangen til asylproceduren.

2.   Medlemsstaterne sikrer, at organisationer og personer, der vejleder og rådgiver ansøgere, har effektiv adgang til ansøgere, der befinder sig ved grænseovergangssteder, herunder transitområder, ved de ydre grænser. Medlemsstater kan fastlægge regler for sådanne organisationers og personers tilstedeværelse på disse overgangssteder og navnlig at lade adgangen til dem være betinget af en aftale med medlemsstaternes kompetente myndigheder. Begrænsning af en sådan adgang må kun ske, når det i henhold til national ret er objektivt nødvendigt af hensyn til sikkerheden, den offentlige orden eller den administrative forvaltning af de pågældende overgangssteder, under forudsætning af, at adgangen ikke derved begrænses i alvorlig grad eller umuliggøres.

Artikel 9

Ret til at forblive i medlemsstaten under behandlingen af ansøgningen

1.   Ansøgere har lov til at forblive i medlemsstaten, men kun med henblik på proceduren og indtil den besluttende myndighed har truffet afgørelse efter de procedurer i første instans, der er fastsat i kapitel III. Denne ret til at forblive giver ikke ret til opholdstilladelse.

2.   Medlemsstaterne må kun indrømme en undtagelse fra denne regel, hvis en person indgiver en fornyet ansøgning, jf. artikel 41, eller hvis de vil overgive eller udlevere en person til enten en anden medlemsstat i henhold til forpligtelser, der følger af en europæisk arrestordre (16), eller til et tredjeland, eller til internationale straffedomstole eller -tribunaler.

3.   En medlemsstat kan kun udlevere en ansøger til et tredjeland i medfør af stk. 2, hvis de kompetente myndigheder finder det godtgjort, at en afgørelse om udlevering ikke vil føre til direkte eller indirekte refoulement i strid med den pågældende medlemsstats internationale forpligtelser og EU-forpligtelser.

Artikel 10

Krav til behandlingen af ansøgninger

1.   Medlemsstaterne sikrer, at ansøgninger om international beskyttelse hverken afslås eller udelukkes fra behandling alene med den begrundelse, at de ikke er indgivet hurtigst muligt.

2.   Ved behandlingen af ansøgninger om international beskyttelse afgør den besluttende myndighed først, hvorvidt ansøgerne kan anerkendes som flygtninge, og hvis ikke, om de kan indrømmes subsidiær beskyttelse.

3.   Medlemsstaterne sikrer, at den besluttende myndigheds afgørelser om ansøgninger om international beskyttelse træffes efter en passende behandling af ansøgningerne. Til det formål sikrer medlemsstaterne:

| a) | at ansøgningerne behandles og afgørelserne træffes individuelt, objektivt og upartisk |
| --- | --- |

a)

at ansøgningerne behandles og afgørelserne træffes individuelt, objektivt og upartisk

| b) | at der indhentes præcise og ajourførte oplysninger fra forskellige kilder, f.eks. fra EASO og UNHCR og relevante internationale menneskerettighedsorganisationer, om den generelle situation i ansøgernes oprindelseslande og om nødvendigt i de lande, de er rejst igennem, og at disse oplysninger stilles til rådighed for det personale, der har ansvaret for at behandle ansøgningerne og træffe afgørelse |
| --- | --- |

b)

at der indhentes præcise og ajourførte oplysninger fra forskellige kilder, f.eks. fra EASO og UNHCR og relevante internationale menneskerettighedsorganisationer, om den generelle situation i ansøgernes oprindelseslande og om nødvendigt i de lande, de er rejst igennem, og at disse oplysninger stilles til rådighed for det personale, der har ansvaret for at behandle ansøgningerne og træffe afgørelse

| c) | at det personale, der behandler ansøgningerne og træffer afgørelse, har kendskab til de relevante standarder, der finder anvendelse inden for asyl- og flygtningeretten |
| --- | --- |

c)

at det personale, der behandler ansøgningerne og træffer afgørelse, har kendskab til de relevante standarder, der finder anvendelse inden for asyl- og flygtningeretten

| d) | at det personale, der behandler ansøgningerne og træffer afgørelser, altid har mulighed for at søge nødvendig rådgivning fra eksperter om særlige spørgsmål, for eksempel af lægelig art eller vedrørende kultur, børn eller køn. |
| --- | --- |

d)

at det personale, der behandler ansøgningerne og træffer afgørelser, altid har mulighed for at søge nødvendig rådgivning fra eksperter om særlige spørgsmål, for eksempel af lægelig art eller vedrørende kultur, børn eller køn.

4.   De myndigheder, der er omhandlet i kapitel V, skal gennem den besluttende myndighed eller ansøgeren eller på anden måde have adgang til de generelle oplysninger, der er omhandlet i stk. 3, litra b), og som er nødvendige for, at de kan udføre deres opgaver.

5.   Medlemsstaterne fastsætter regler for oversættelse af dokumenter, der er relevante for behandlingen af ansøgninger.

Artikel 11

Krav til den besluttende myndigheds afgørelser

1.   Medlemsstaterne sikrer, at afgørelser om ansøgninger om international beskyttelse meddeles skriftligt.

2.   Medlemsstaterne sikrer også, at de faktiske og retlige grunde anføres i afgørelsen i tilfælde af afslag på ansøgninger med hensyn til flygtningestatus og/eller subsidiær beskyttelsesstatus, og at der gives skriftlige oplysninger om, hvordan der kan gøres indsigelse mod en negativ afgørelse.

Medlemsstaterne behøver ikke give skriftlige oplysninger om, hvordan der kan gøres indsigelse mod en negativ afgørelse sammen med en afgørelse, hvis ansøgeren tidligere skriftligt eller ved et elektronisk middel, som ansøgeren har adgang til, har fået disse oplysninger.

3.   Medlemsstaterne kan i forbindelse med artikel 7, stk. 2, og hvis ansøgningen hviler på samme grundlag, træffe en enkelt afgørelse, der omfatter alle de personer, over for hvem der består forsørgerpligt, medmindre dette vil medføre, at en ansøgers særlige forhold videregives, hvorved dennes interesser skades, især i tilfælde af forfølgelse på grund af køn, seksuel orientering, kønsidentitet og/eller alder. I sådanne tilfælde tilstilles der en separat afgørelse til den pågældende person.

Artikel 12

Garantier for ansøgere

1.   I forbindelse med de procedurer, der er omhandlet i kapitel III, sikrer medlemsstaterne, at enhver ansøger nyder følgende garantier:

| a) | på et sprog, som ansøgeren forstår eller med rimelighed formodes at forstå, modtager oplysning om den procedure, der skal følges, om rettigheder og forpligtelser under proceduren og om de eventuelle følger, det kan få, hvis vedkommende ikke opfylder sine forpligtelser og ikke samarbejder med myndighederne. Ansøgeren informeres om tidsrammen, om de midler, som vedkommende har til sin rådighed med henblik på at opfylde sin pligt til at forelægge de elementer, der er omhandlet i artikel 4 i direktiv 2011/95/EU, og om konsekvenserne af udtrykkeligt eller implicit at trække ansøgningen tilbage. Disse oplysninger skal gives tidligt nok til, at ansøgeren dels kan udøve de rettigheder, der er garanteret i nærværende direktiv, og dels kan opfylde de forpligtelser, der er fastsat i dets artikel 13 |
| --- | --- |

a)

på et sprog, som ansøgeren forstår eller med rimelighed formodes at forstå, modtager oplysning om den procedure, der skal følges, om rettigheder og forpligtelser under proceduren og om de eventuelle følger, det kan få, hvis vedkommende ikke opfylder sine forpligtelser og ikke samarbejder med myndighederne. Ansøgeren informeres om tidsrammen, om de midler, som vedkommende har til sin rådighed med henblik på at opfylde sin pligt til at forelægge de elementer, der er omhandlet i artikel 4 i direktiv 2011/95/EU, og om konsekvenserne af udtrykkeligt eller implicit at trække ansøgningen tilbage. Disse oplysninger skal gives tidligt nok til, at ansøgeren dels kan udøve de rettigheder, der er garanteret i nærværende direktiv, og dels kan opfylde de forpligtelser, der er fastsat i dets artikel 13

| b) | hvis det er nødvendigt, får stillet en tolk til rådighed med henblik på forelæggelsen af sagen for de kompetente myndigheder. Medlemsstaterne betragter det som nødvendigt at stille en tolk til rådighed, i det mindste når ansøgeren deltager i en samtale i henhold til artikel 14, 15, 16, 17 og 34, og der ikke kan sikres kommunikation uden tolk. I sådanne tilfælde og i andre tilfælde, hvor de kompetente myndigheder indkalder ansøgeren, afholdes udgifterne til tolkning af det offentlige |
| --- | --- |

b)

hvis det er nødvendigt, får stillet en tolk til rådighed med henblik på forelæggelsen af sagen for de kompetente myndigheder. Medlemsstaterne betragter det som nødvendigt at stille en tolk til rådighed, i det mindste når ansøgeren deltager i en samtale i henhold til artikel 14, 15, 16, 17 og 34, og der ikke kan sikres kommunikation uden tolk. I sådanne tilfælde og i andre tilfælde, hvor de kompetente myndigheder indkalder ansøgeren, afholdes udgifterne til tolkning af det offentlige

| c) | får mulighed for at kontakte UNHCR eller en anden organisation, der yder juridisk eller anden rådgivning til ansøgere i overensstemmelse med den pågældende medlemsstats lovgivning |
| --- | --- |

c)

får mulighed for at kontakte UNHCR eller en anden organisation, der yder juridisk eller anden rådgivning til ansøgere i overensstemmelse med den pågældende medlemsstats lovgivning

| d) | i lighed med sine eventuelle juridiske rådgivere eller andre rådgivere i overensstemmelse med artikel 23, stk. 1, har adgang til de oplysninger, der er omhandlet i artikel 10, stk. 3, litra b), og til de oplysninger fra eksperter, der er omhandlet i artikel 10, stk. 3, litra d), hvis den besluttende myndighed har ladet oplysningerne indgå i grundlaget for afgørelsen om ansøgningen |
| --- | --- |

d)

i lighed med sine eventuelle juridiske rådgivere eller andre rådgivere i overensstemmelse med artikel 23, stk. 1, har adgang til de oplysninger, der er omhandlet i artikel 10, stk. 3, litra b), og til de oplysninger fra eksperter, der er omhandlet i artikel 10, stk. 3, litra d), hvis den besluttende myndighed har ladet oplysningerne indgå i grundlaget for afgørelsen om ansøgningen

| e) | inden for en rimelig frist underrettes om den besluttende myndigheds afgørelse om ansøgningen. Hvis en juridisk rådgiver eller anden rådgiver lovmæssigt repræsenterer ansøgeren, kan medlemsstaterne vælge at underrette denne om afgørelsen i stedet for ansøgeren |
| --- | --- |

e)

inden for en rimelig frist underrettes om den besluttende myndigheds afgørelse om ansøgningen. Hvis en juridisk rådgiver eller anden rådgiver lovmæssigt repræsenterer ansøgeren, kan medlemsstaterne vælge at underrette denne om afgørelsen i stedet for ansøgeren

| f) | underrettes om resultatet af den besluttende myndigheds afgørelse på et sprog, som ansøgeren forstår eller med rimelighed formodes at forstå, når de ikke bistås eller repræsenteres af en juridisk rådgiver eller anden rådgiver. De oplysninger, der gives, skal omfatte oplysninger om, hvordan der kan gøres indsigelse mod en negativ afgørelse i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 11, stk. 2. |
| --- | --- |

f)

underrettes om resultatet af den besluttende myndigheds afgørelse på et sprog, som ansøgeren forstår eller med rimelighed formodes at forstå, når de ikke bistås eller repræsenteres af en juridisk rådgiver eller anden rådgiver. De oplysninger, der gives, skal omfatte oplysninger om, hvordan der kan gøres indsigelse mod en negativ afgørelse i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 11, stk. 2.

2.   For så vidt angår procedurerne i kapitel V sikrer medlemsstaterne, at alle ansøgere nyder garantier svarende til dem, der er anført i stk. 1, litra b), c), d) og e).

Artikel 13

Forpligtelser for ansøgere

1.   Medlemsstaterne pålægger ansøgere en forpligtelse til at samarbejde med de kompetente myndigheder med henblik på at fastslå deres identitet og andre af de i artikel 4, stk. 2, i direktiv 2011/95/EU omhandlede elementer. Medlemsstaterne kan pålægge ansøgerne andre forpligtelser til at samarbejde med de kompetente myndigheder, for så vidt sådanne forpligtelser er nødvendige for behandlingen af en ansøgning.

2.   Medlemsstaterne kan navnlig fastsætte:

| a) | at ansøgere skal melde sig til de kompetente myndigheder eller give personligt fremmøde for disse enten straks eller på et nærmere angivet tidspunkt |
| --- | --- |

a)

at ansøgere skal melde sig til de kompetente myndigheder eller give personligt fremmøde for disse enten straks eller på et nærmere angivet tidspunkt

| b) | at ansøgere skal udlevere de dokumenter, de er i besiddelse af, og som er relevante for behandlingen af ansøgningen, f.eks. deres pas |
| --- | --- |

b)

at ansøgere skal udlevere de dokumenter, de er i besiddelse af, og som er relevante for behandlingen af ansøgningen, f.eks. deres pas

| c) | at ansøgere snarest muligt skal oplyse de kompetente myndigheder om deres aktuelle bopæl eller adresse og om enhver ændring heraf. Medlemsstaterne kan fastsætte, at ansøgeren skal modtage enhver meddelelse på den seneste bopæl eller adresse, som vedkommende har oplyst |
| --- | --- |

c)

at ansøgere snarest muligt skal oplyse de kompetente myndigheder om deres aktuelle bopæl eller adresse og om enhver ændring heraf. Medlemsstaterne kan fastsætte, at ansøgeren skal modtage enhver meddelelse på den seneste bopæl eller adresse, som vedkommende har oplyst

| d) | at de kompetente myndigheder kan undersøge ansøgeren og de genstande, som vedkommende medbringer. Med forbehold af undersøgelser, der foretages af sikkerhedsgrunde, skal legemsundersøgelse af ansøgeren i henhold til dette direktiv foretages af en person af samme køn under fuld respekt for principperne om den menneskelige værdighed og den fysiske og psykiske integritet |
| --- | --- |

d)

at de kompetente myndigheder kan undersøge ansøgeren og de genstande, som vedkommende medbringer. Med forbehold af undersøgelser, der foretages af sikkerhedsgrunde, skal legemsundersøgelse af ansøgeren i henhold til dette direktiv foretages af en person af samme køn under fuld respekt for principperne om den menneskelige værdighed og den fysiske og psykiske integritet

| e) | at de kompetente myndigheder kan fotografere ansøgeren, og |
| --- | --- |

e)

at de kompetente myndigheder kan fotografere ansøgeren, og

| f) | at de kompetente myndigheder kan registrere ansøgerens mundtlige erklæringer, forudsat at vedkommende på forhånd oplyses herom. |
| --- | --- |

f)

at de kompetente myndigheder kan registrere ansøgerens mundtlige erklæringer, forudsat at vedkommende på forhånd oplyses herom.

Artikel 14

Personlig samtale

1.   Inden den besluttende myndighed træffer afgørelse, skal ansøgeren tilbydes en personlig samtale om sin ansøgning om international beskyttelse med en person, der i henhold til national ret er kompetent til at forestå en sådan samtale. Personlige samtaler om substansen i en ansøgning om international beskyttelse forestås af den besluttende myndigheds personale. Dette afsnit berører ikke artikel 42, stk. 2, litra b).

Såfremt et stort antal tredjelandsstatsborgere eller statsløse samtidigt søger om international beskyttelse, og det derfor i praksis er umuligt for den besluttende myndighed at afholde samtaler om substansen i hver ansøgning i rette tid, kan medlemsstaterne beslutte at en anden myndigheds personale midlertidigt inddrages i afholdelsen af sådanne samtaler. I så fald skal den pågældende anden myndigheds personale modtage relevant uddannelse på forhånd, herunder i de elementer, der er opført i artikel 6, stk. 4, litra a)-e), i forordning (EU) nr. 439/2010. Personer, der forestår personlige samtaler med ansøgere i henhold til dette direktiv, skal også have erhvervet generelt kendskab til problemer, der kan have negativ indvirkning på en ansøgers evne til at deltage i samtalen som f.eks. tegn på, at ansøgeren tidligere kan have været udsat for tortur.

Har en person indgivet en ansøgning om international beskyttelse på vegne af personer, over for hvem vedkommende har forsørgerpligt, tilbydes samtlige voksne personer, over for hvem der er forsørgerpligt, en personlig samtale.

Medlemsstaterne kan i deres nationale lovgivning fastsætte, i hvilke tilfælde en mindreårig skal tilbydes en personlig samtale.

2.   En personlig samtale om substansen i ansøgningen kan undlades, når:

| a) | den besluttende myndighed kan træffe en positiv afgørelse med hensyn til flygtningestatus på grundlag af de foreliggende bevismidler, eller |
| --- | --- |

a)

den besluttende myndighed kan træffe en positiv afgørelse med hensyn til flygtningestatus på grundlag af de foreliggende bevismidler, eller

| b) | den besluttende myndighed mener, at ansøgeren er uegnet eller ude af stand til at deltage i en samtale på grund af omstændigheder, som vedkommende ikke selv er herre over. I tvivlstilfælde konsulterer den besluttende myndighed en sundhedsperson for at fastslå, om den tilstand, der medfører, at ansøgeren er uegnet eller ude af stand til at deltage i samtalen, er forbigående eller af varig karakter. |
| --- | --- |

b)

den besluttende myndighed mener, at ansøgeren er uegnet eller ude af stand til at deltage i en samtale på grund af omstændigheder, som vedkommende ikke selv er herre over. I tvivlstilfælde konsulterer den besluttende myndighed en sundhedsperson for at fastslå, om den tilstand, der medfører, at ansøgeren er uegnet eller ude af stand til at deltage i samtalen, er forbigående eller af varig karakter.

Hvis der ikke afholdes nogen personlig samtale i henhold til litra b) eller eventuelt med den person, over for hvem der består forsørgerpligt, skal der gøres en rimelig indsats for at give ansøgeren eller den person, over for hvem der består forsørgerpligt, mulighed for at fremlægge yderligere oplysninger.

3.   Det forhold, at der ikke finder en personlig samtale sted i henhold til denne artikel, forhindrer ikke, at den besluttende myndighed træffer afgørelse om en ansøgning om international beskyttelse.

4.   Det forhold, at der ikke finder en personlig samtale sted i henhold til stk. 2, litra b), har ikke negativ indvirkning på den besluttende myndigheds afgørelse.

5.   Uanset artikel 28, stk. 1, kan medlemsstaterne, når de tager stilling til en ansøgning om international beskyttelse, tage det forhold i betragtning, at ansøgeren er udeblevet fra den personlige samtale, medmindre vedkommende havde en gyldig grund til at udeblive.

Artikel 15

Krav til en personlig samtale

1.   En personlig samtale finder normalt sted, uden at der er andre familiemedlemmer til stede, medmindre den besluttende myndighed finder det nødvendigt af hensyn til en tilfredsstillende sagsbehandling, at der er andre familiemedlemmer til stede.

2.   En personlig samtale skal finde sted under forhold, der sikrer passende fortrolighed.

3.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at personlige samtaler finder sted under forhold, som giver ansøgerne mulighed for at give en fyldestgørende redegørelse for grundene til deres ansøgning. Til det formål skal medlemsstaterne:

| a) | sikre, at den person, som skal forestå samtalen, er kompetent til at tage hensyn til de personlige og generelle omstændigheder i forbindelse med ansøgningen, herunder ansøgerens kulturelle oprindelse, køn, seksuel orientering, kønsidentitet eller sårbarhed |
| --- | --- |

a)

sikre, at den person, som skal forestå samtalen, er kompetent til at tage hensyn til de personlige og generelle omstændigheder i forbindelse med ansøgningen, herunder ansøgerens kulturelle oprindelse, køn, seksuel orientering, kønsidentitet eller sårbarhed

| b) | så vidt muligt lade samtalen med ansøgeren forestå af en person af samme køn, hvis ansøgeren anmoder herom, medmindre den besluttende myndighed har grund til at tro, at en sådan anmodning skyldes grunde, der ikke har at gøre med ansøgerens vanskelighed ved at fremlægge grundene for sin ansøgning udførligt |
| --- | --- |

b)

så vidt muligt lade samtalen med ansøgeren forestå af en person af samme køn, hvis ansøgeren anmoder herom, medmindre den besluttende myndighed har grund til at tro, at en sådan anmodning skyldes grunde, der ikke har at gøre med ansøgerens vanskelighed ved at fremlægge grundene for sin ansøgning udførligt

| c) | vælge en tolk, der kan sikre en tilfredsstillende kommunikation mellem ansøgeren og den person, der forestår samtalen. Kommunikationen skal finde sted på det sprog, som ansøgeren foretrækker, medmindre der er et andet sprog, som ansøgeren forstår og kan kommunikere klart på. Så vidt muligt sørger medlemsstaterne for en tolk af samme køn, hvis ansøgeren anmoder herom, medmindre den besluttende myndighed har grund til at tro, at en sådan anmodning skyldes grunde, der ikke har at gøre med ansøgerens vanskelighed ved at fremlægge grundene for sin ansøgning udførligt |
| --- | --- |

c)

vælge en tolk, der kan sikre en tilfredsstillende kommunikation mellem ansøgeren og den person, der forestår samtalen. Kommunikationen skal finde sted på det sprog, som ansøgeren foretrækker, medmindre der er et andet sprog, som ansøgeren forstår og kan kommunikere klart på. Så vidt muligt sørger medlemsstaterne for en tolk af samme køn, hvis ansøgeren anmoder herom, medmindre den besluttende myndighed har grund til at tro, at en sådan anmodning skyldes grunde, der ikke har at gøre med ansøgerens vanskelighed ved at fremlægge grundene for sin ansøgning udførligt

| d) | sikre, at den person, der forestår samtalen om substansen i en ansøgning om international beskyttelse, ikke bærer uniform fra militær eller retshåndhævende myndigheder |
| --- | --- |

d)

sikre, at den person, der forestår samtalen om substansen i en ansøgning om international beskyttelse, ikke bærer uniform fra militær eller retshåndhævende myndigheder

| e) | sikre, at samtaler med mindreårige foregår på en børnevenlig måde. |
| --- | --- |

e)

sikre, at samtaler med mindreårige foregår på en børnevenlig måde.

4.   Medlemsstaterne kan fastsætte regler om tredjeparters tilstedeværelse under den personlige samtale.

Artikel 16

Indholdet af en personlig samtale

Når den besluttende myndighed afholder en personlig samtale om substansen i en ansøgning om international beskyttelse, sikrer den, at ansøgeren får passende mulighed for at forelægge de elementer, der er nødvendige for at underbygge ansøgningen i overensstemmelse med artikel 4 i direktiv 2011/95/EU så fuldstændigt som muligt. Herunder skal ansøgeren have mulighed for at give en forklaring på de elementer, som måtte mangle, og/eller på enhver uoverensstemmelse eller modsigelse i ansøgerens erklæringer.

Artikel 17

Rapporter og optagelser ved personlige samtaler

1.   Medlemsstaterne sikrer, at der enten ved enhver personlig samtale udarbejdes en grundig og faktuel rapport, der indeholder alle væsentlige elementer, eller laves en afskrift.

2.   Medlemsstaterne kan foretage en lyd- eller videooptagelse af den personlige samtale. Hvis der foretages en sådan optagelse, sikrer medlemsstaterne, at optagelsen eller en afskrift heraf er tilgængelig i tilknytning til ansøgerens sagsakter.

3.   Medlemsstaterne sikrer, at ansøgeren har lejlighed til mundtligt og/eller skriftligt at fremsætte bemærkninger til og/eller afklare eventuelle oversættelsesfejl eller misforståelser i rapporten eller afskriften ved afslutningen af den personlige samtale eller inden for en bestemt frist, og inden den besluttende myndighed træffer afgørelse. Med henblik herpå sikrer medlemsstaterne, om nødvendigt med tolkebistand, at ansøgeren er fuldt informeret om rapportens indhold eller om de væsentlige elementer i afskriften. Medlemsstaterne anmoder derefter ansøgeren om at bekræfte, at rapportens indhold eller afskriften afspejler samtalen korrekt.

Er den personlige samtale optaget i henhold til stk. 2, og kan optagelsen anvendes som bevismateriale i de klageprocedurer, der er omhandlet i kapitel V, er medlemsstaterne ikke forpligtet til at anmode ansøgeren om at bekræfte rapportens indhold, eller at afskriften afspejler samtalen korrekt. Fremlægger medlemsstaterne både en afskrift og en optagelse af den personlige samtale, behøver de ikke at give ansøgeren ret til at fremsætte bemærkninger og/eller afklare afskriften, jf. dog artikel 16.

4.   Nægter en ansøger at bekræfte, at rapportens indhold eller afskriften afspejler den personlige samtale korrekt, skal begrundelsen herfor anføres i ansøgerens sagsakter.

En sådan nægtelse af bekræftelse er ikke til hinder for, at den besluttende myndighed træffer afgørelse om ansøgningen.

5.   Ansøgerne og deres juridiske rådgivere eller andre rådgivere som defineret i artikel 23 skal have adgang til rapporten eller afskriften og i givet fald optagelsen, inden den besluttende myndighed træffer afgørelse.

Fremlægger medlemsstaterne både en afskrift og en optagelse af den personlige samtale, er de ikke forpligtet til at give adgang til optagelsen under procedurerne i første instans som omhandlet i kapitel III. I sådanne tilfælde skal de dog give adgang til optagelsen under de i kapitel V omhandlede klageprocedurer.

Behandles ansøgningen i overensstemmelse med artikel 31, stk. 8, kan medlemsstaterne bestemme, at adgangen til rapporten eller afskriften og i givet fald optagelsen gives samtidig med, at afgørelsen træffes, jf. dog nærværende artikels stk. 3.

Artikel 18

Lægeundersøgelse

1.   Finder den besluttende myndighed det relevant for vurderingen af en ansøgning om international beskyttelse i overensstemmelse med artikel 4 i direktiv 2011/95/EU, lader medlemsstaterne med forehold af ansøgerens samtykke foretage en lægeundersøgelse af ansøgeren for at finde tegn, der kunne indikere tidligere forfølgelse eller alvorlig overlast. Alternativt kan medlemsstaterne bestemme, at ansøgeren selv lader foretage en sådan lægeundersøgelse.

De i første afsnit omhandlede lægeundersøgelser skal foretages af kvalificerede sundhedspersoner, og resultatet af undersøgelsen forelægges den besluttende myndighed snarest muligt. Medlemsstaterne kan udpege de sundhedspersoner, der kan foretage sådanne lægeundersøgelser. En ansøgers nægtelse af at gennemgå en sådan lægeundersøgelse, afskærer ikke den besluttende myndighed fra at træffe afgørelse om ansøgningen om international beskyttelse.

Lægeundersøgelser, der foretages i overensstemmelse med dette stykke, betales af offentlige midler.

2.   Foretages der ikke nogen lægeundersøgelse i overensstemmelse med stk. 1, underretter medlemsstaterne ansøgerne om, at de på eget initiativ og for egen regning kan få foretaget en lægeundersøgelse for at finde tegn, der kunne indikere tidligere forfølgelse eller alvorlig overlast.

3.   Resultaterne af de i stk. 1 og 2 nævnte lægeundersøgelser vurderes af den besluttende myndighed sammen med de andre elementer i ansøgningen.

Artikel 19

Gratis juridiske og proceduremæssige oplysninger i forbindelse med procedurer i første instans

1.   I forbindelse med de procedurer i første instans, som er fastsat i kapitel III, sikrer medlemsstaterne, at ansøgere, der anmoder om det, modtager gratis juridiske og proceduremæssige oplysninger herunder som minimum oplysninger om proceduren i lyset af ansøgernes særlige situation. I tilfælde af afslag på en ansøgning i første instans giver medlemsstaterne også ansøgere, der anmoder om det, oplysninger - ud over den, der gives i overensstemmelse med artikel 11, stk. 2, og artikel 12, stk. 1, litra f), - for at redegøre for begrundelsen for afgørelsen og forklare, hvordan den kan påklages.

2.   De gratis juridiske og proceduremæssige oplysninger ydes på de betingelser, der er fastsat i artikel 21.

Artikel 20

Gratis juridisk bistand og repræsentation i forbindelse med klageprocedurer

1.   Medlemsstaterne sikrer, at der efter anmodning ydes gratis juridisk bistand og repræsentation i forbindelse med de klageprocedurer, der er fastsat i kapitel V. Som minimum skal dette omfatte forberedelsen af de nødvendige proceduremæssige dokumenter og deltagelse i høringen ved en domstol eller et domstolslignende organ i første instans på ansøgerens vegne.

2.   Medlemsstaterne kan tillige yde gratis juridisk bistand og/eller repræsentation i forbindelse med de procedurer i første instans, der er fastsat i kapitel III. I sådanne tilfælde finder artikel 19 ikke anvendelse.

3.   Medlemsstaterne kan fastsætte, at der ikke ydes gratis juridisk bistand og repræsentation, hvis der efter domstolens eller det domstolslignende organs eller en anden kompetent myndigheds vurdering ikke er reel udsigt til, at ansøgeren vil få medhold i sin klage.

Træffes en afgørelse om ikke at yde gratis juridisk bistand og repræsentation efter dette stykke af en myndighed, der ikke er en domstol eller et domstolslignende organ, sikrer medlemsstaterne at ansøgeren har ret til effektive retsmidler mod denne afgørelse ved en domstol eller et domstolslignende organ.

I forbindelse med anvendelsen af dette stykke sikrer medlemsstaterne, at den juridiske bistand og repræsentation ikke indskrænkes vilkårligt, og at ansøgerens faktiske adgang til retlig prøvelse ikke hindres.

4.   Gratis juridisk bistand og repræsentation ydes på de betingelser, der er fastsat i artikel 21.

Artikel 21

Betingelser for gratis juridisk og proceduremæssig information samt for gratis juridisk bistand og repræsentation

1.   Medlemsstaterne kan fastsætte, at de gratis juridiske og proceduremæssige oplysninger, der er omhandlet i artikel 19, ydes af ikke-statslige organisationer eller af fagfolk fra statslige myndigheder eller fra særlige statslige tjenester.

Den gratis juridiske bistand og repræsentation, der er omhandlet i artikel 20, ydes af personer, som er godkendt eller har tilladelse efter national ret.

2.   Medlemsstaterne kan fastsætte, at de gratis juridiske og proceduremæssige oplysninger, der er omhandlet i artikel 19, samt den gratis juridiske bistand og repræsentation, der er omhandlet i artikel 20, kun kan ydes:

| a) | til ansøgere, der ikke har tilstrækkelige midler, og/eller |
| --- | --- |

a)

til ansøgere, der ikke har tilstrækkelige midler, og/eller

| b) | gennem de juridiske rådgivere eller andre rådgivere, som specifikt i national ret er udpeget til at bistå og repræsentere ansøgere. |
| --- | --- |

b)

gennem de juridiske rådgivere eller andre rådgivere, som specifikt i national ret er udpeget til at bistå og repræsentere ansøgere.

Medlemsstaterne kan fastsætte, at den gratis juridiske bistand og repræsentation, der er omhandlet i artikel 20, kun kan ydes i forbindelse med klageprocedurer i overensstemmelse med kapitel V ved en domstol eller et domstolslignende organ i første instans og ikke til eventuelle yderligere klager eller revisioner i henhold til national ret, herunder genoptagelse eller revision af klager.

Medlemsstaterne kan også ved anvendelse af artikel 41, stk. 2, litra c), fastsætte, at den gratis juridiske bistand og repræsentation, der er omhandlet i artikel 20, ikke skal ydes til ansøgere, der ikke længere opholder sig på medlemsstatens område.

3.   Medlemsstaterne kan fastsætte nærmere bestemmelser for indgivelse og behandling af anmodninger om gratis juridiske og proceduremæssige oplysninger i henhold til artikel 19 samt om gratis juridisk bistand og repræsentation i henhold til artikel 20.

4.   Medlemsstaterne kan desuden:

| a) | fastsætte økonomiske og/eller tidsmæssige begrænsninger for ydelse af gratis juridiske og proceduremæssige oplysninger, som er omhandlet i artikel 19, samt for ydelse af gratis juridisk bistand og repræsentation, som er omhandlet i artikel 20, medmindre sådanne begrænsninger vilkårligt indskrænker adgangen til juridiske og proceduremæssige oplysninger og juridisk bistand og repræsentation |
| --- | --- |

a)

fastsætte økonomiske og/eller tidsmæssige begrænsninger for ydelse af gratis juridiske og proceduremæssige oplysninger, som er omhandlet i artikel 19, samt for ydelse af gratis juridisk bistand og repræsentation, som er omhandlet i artikel 20, medmindre sådanne begrænsninger vilkårligt indskrænker adgangen til juridiske og proceduremæssige oplysninger og juridisk bistand og repræsentation

| b) | bestemme, at behandlingen af ansøgere for så vidt angår gebyrer og andre omkostninger ikke må være gunstigere end den behandling, der generelt indrømmes landets borgere i spørgsmål vedrørende juridisk bistand. |
| --- | --- |

b)

bestemme, at behandlingen af ansøgere for så vidt angår gebyrer og andre omkostninger ikke må være gunstigere end den behandling, der generelt indrømmes landets borgere i spørgsmål vedrørende juridisk bistand.

5.   Medlemsstaterne kan anmode om helt eller delvis at få godtgjort alle de udgifter, som de har betalt, hvis og når ansøgerens finansielle situation har forbedret sig betydeligt, eller hvis afgørelsen om at betale sådanne udgifter er blevet truffet på grundlag af urigtige oplysninger fra ansøgeren.

Artikel 22

Ret til juridisk bistand og repræsentation i alle faser af proceduren

1.   Ansøgerne skal have mulighed for på egen regning på en effektiv måde at rådføre sig med en juridisk rådgiver eller anden rådgiver, der er godkendt eller har tilladelse som sådan i henhold til national ret, om spørgsmål, der vedrører deres ansøgninger om international beskyttelse, i alle faser af proceduren, herunder efter en negativ afgørelse.

2.   Medlemsstaterne kan tillade, at ikke-statslige organisationer yder juridisk bistand og/eller repræsentation til ansøgere i de procedurer, der er omhandlet i kapitel III og kapitel V i overensstemmelse med national ret.

Artikel 23

Omfanget af juridisk bistand og repræsentation

1.   Medlemsstaterne sikrer, at en juridisk rådgiver eller anden rådgiver, der er godkendt eller har tilladelse som sådan i henhold til national ret, og som bistår eller repræsenterer en ansøger i overensstemmelse national ret, har adgang til de oplysninger i ansøgerens sagsakter, på grundlag af hvilke der er eller vil blive truffet afgørelse.

Medlemsstaterne kan fravige denne bestemmelse, hvis videregivelse af oplysninger eller kilder ville bringe statens sikkerhed, sikkerheden for de organisationer eller personer, der giver oplysningerne, eller sikkerheden for den eller de personer, som oplysningerne vedrører, i fare, eller hvis efterforskningsinteresser i forbindelse med den behandling af ansøgninger om international beskyttelse, som medlemsstaternes kompetente myndigheder foretager, eller medlemsstaternes internationale forbindelser ville blive bragt i fare. I sådanne tilfælde skal medlemsstaterne:

| a) | give de i kapitel V omhandlede myndigheder adgang til sådanne oplysninger eller kilder, og |
| --- | --- |

a)

give de i kapitel V omhandlede myndigheder adgang til sådanne oplysninger eller kilder, og

| b) | fastlægge procedurer i national ret, som sikrer, at ansøgerens ret til et forsvar respekteres. |
| --- | --- |

b)

fastlægge procedurer i national ret, som sikrer, at ansøgerens ret til et forsvar respekteres.

I forbindelse med litra b) kan medlemsstaterne navnlig give adgang til sådanne oplysninger eller kilder til en juridisk rådgiver eller anden rådgiver, som har været gennem en sikkerhedsundersøgelse, for så vidt som oplysningerne er relevante for behandlingen af ansøgningen eller for at kunne træffe afgørelse om fratagelse af international beskyttelse.

2.   Medlemsstaterne sikrer, at den juridiske rådgiver eller anden rådgiver, som bistår eller repræsenterer en ansøger, har adgang til lukkede områder, såsom faciliteter for frihedsberøvede og transitområder, med henblik på at rådføre sig med ansøgeren i overensstemmelse med artikel 10, stk. 4, og artikel 18, stk. 2, litra b) og c), i direktiv .../.../EU (17).

3.   Medlemsstaterne tillader ved den personlige samtale en ansøger at være ledsaget af en juridisk rådgiver eller anden rådgiver, der er anerkendt eller godkendt som sådan i henhold til national ret.

Medlemsstaterne kan bestemme, at den juridiske rådgiver eller anden rådgiver kun må intervenere ved den personlige samtales slutning.

4.   Uden at det berører nærværende artikel eller artikel 25, stk. 1, litra b), kan medlemsstaterne fastsætte regler for juridiske rådgiveres eller andre rådgiveres tilstedeværelse under alle samtaler under proceduren.

Medlemsstaterne kan kræve, at ansøgeren selv er til stede ved den personlige samtale, selv om en juridisk rådgiver eller anden rådgiver repræsenterer vedkommende i henhold til national ret, og kan kræve, at ansøgeren selv besvarer de spørgsmål, der stilles.

Uden at det berører artikel 25, stk. 1, litra b), forhindrer en juridisk rådgivers eller anden rådgivers fravær ikke den kompetente myndighed i at afholde en personlig samtale med ansøgeren.

Artikel 24

Ansøgere med behov for særlige proceduremæssige garantier

1.   Medlemsstaterne vurderer inden for en rimelig frist efter indgivelsen af en ansøgning om international beskyttelse stilling til, om ansøgeren er en ansøger, der har behov for særlige proceduremæssige garantier.

2.   Den vurdering, der er omhandlet i stk. 1, kan integreres i de gældende nationale procedurer og/eller i den vurdering, der er omhandlet i artikel 22 i direktiv .../.../EU (18) og skal ikke nødvendigvis have form af en administrativ procedure.

3.   Medlemsstaterne sikrer, at ansøgere, der er identificeret som ansøgere med behov for særlige proceduremæssige garantier, får passende støtte til, at de kan udnytte rettighederne og overholde forpligtelserne i dette direktiv i hele asylprocedurens varighed.

I tilfælde, hvor en sådan passende støtte ikke kan ydes inden for rammerne af procedurerne i artikel 31, stk. 8, og artikel 43, navnlig når medlemsstaterne finder, at ansøgeren har behov for særlige proceduremæssige garantier som følge af tortur, voldtægt eller anden form for grov vold af psykisk, fysisk eller seksuel karakter, afholder medlemsstaterne sig fra eller ophører med at anvende artikel 31, stk. 8, og artikel 43. Når medlemsstaterne anvender artikel 46, stk. 6, på ansøgere, som artikel 31, stk. 8, og artikel 43 ikke kan anvendes på i medfør af dette afsnit, yder medlemsstaterne mindst de i artikel 46, stk. 7, fastsatte garantier.

4.   Medlemsstaterne sikrer, at behovet for særlige proceduremæssige garantier også tilgodeses i overensstemmelse med dette direktiv, selv om behovet først bliver synligt på et senere stadium af proceduren, uden at proceduren dermed nødvendigvis skal starte forfra.

Artikel 25

Garantier for uledsagede mindreårige

1.   Med forbehold af artikel 14, 15, 16 og 17 skal medlemsstaterne i forbindelse med alle de procedurer, der er omhandlet i dette direktiv:

| a) | træffe foranstaltninger så snart som muligt for at sikre, at en repræsentant repræsenterer og bistår den uledsagede mindreårige, for at denne kan udnytte de rettigheder og overholde de forpligtelser, der er fastsat i dette direktiv. Den uledsagede mindreårige skal straks underrettes om, at der er udpeget en repræsentant. Repræsentanten udfører sine opgaver i overensstemmelse med princippet om barnets tarv og skal besidde den fornødne ekspertise hertil. Den person, der handler som repræsentant, udskiftes kun, hvis det er nødvendigt. Organisationer eller enkeltpersoner, hvis interesser er eller vil kunne være i konflikt med den uledsagede mindreåriges interesser, kan ikke komme i betragtning som repræsentanter. Repræsentanten kan også være den repræsentant, der er omhandlet i direktiv .../.../EU (18) |
| --- | --- |

a)

træffe foranstaltninger så snart som muligt for at sikre, at en repræsentant repræsenterer og bistår den uledsagede mindreårige, for at denne kan udnytte de rettigheder og overholde de forpligtelser, der er fastsat i dette direktiv. Den uledsagede mindreårige skal straks underrettes om, at der er udpeget en repræsentant. Repræsentanten udfører sine opgaver i overensstemmelse med princippet om barnets tarv og skal besidde den fornødne ekspertise hertil. Den person, der handler som repræsentant, udskiftes kun, hvis det er nødvendigt. Organisationer eller enkeltpersoner, hvis interesser er eller vil kunne være i konflikt med den uledsagede mindreåriges interesser, kan ikke komme i betragtning som repræsentanter. Repræsentanten kan også være den repræsentant, der er omhandlet i direktiv .../.../EU (18)

| b) | sikre, at repræsentanten får mulighed for at oplyse den uledsagede mindreårige om betydningen og de mulige følger af den personlige samtale og om nødvendigt om, hvordan vedkommende kan forberede sig på den personlige samtale. Medlemsstaterne sikrer, at en repræsentant og/eller en juridisk rådgiver eller anden rådgiver, der i henhold til national ret er godkendt eller har tilladelse som sådan, er til stede under den personlige samtale og har lejlighed til at stille spørgsmål eller fremsætte bemærkninger inden for de rammer, der fastlægges af den person, der forestår samtalen. |
| --- | --- |

b)

sikre, at repræsentanten får mulighed for at oplyse den uledsagede mindreårige om betydningen og de mulige følger af den personlige samtale og om nødvendigt om, hvordan vedkommende kan forberede sig på den personlige samtale. Medlemsstaterne sikrer, at en repræsentant og/eller en juridisk rådgiver eller anden rådgiver, der i henhold til national ret er godkendt eller har tilladelse som sådan, er til stede under den personlige samtale og har lejlighed til at stille spørgsmål eller fremsætte bemærkninger inden for de rammer, der fastlægges af den person, der forestår samtalen.

Medlemsstaterne kan kræve, at den uledsagede mindreårige selv er til stede ved den personlige samtale, selv om repræsentanten er til stede.

2.   Medlemsstaterne kan undlade at udpege en repræsentant, hvis den uledsagede mindreårige efter al sandsynlighed fylder 18 år, inden der træffes afgørelse i første instans.

3.   Medlemsstaterne sikrer:

| a) | at når en uledsaget mindreårig deltager i en personlig samtale om sin ansøgning om international beskyttelse i overensstemmelse med artikel 14, 15, 16, 17 og 34, forestås denne samtale af en person, der har det nødvendige kendskab til mindreåriges særlige behov |
| --- | --- |

a)

at når en uledsaget mindreårig deltager i en personlig samtale om sin ansøgning om international beskyttelse i overensstemmelse med artikel 14, 15, 16, 17 og 34, forestås denne samtale af en person, der har det nødvendige kendskab til mindreåriges særlige behov

| b) | at det er en embedsmand med det nødvendige kendskab til mindreåriges særlige behov, der forbereder den besluttende myndigheds afgørelse om ansøgningen fra en uledsaget mindreårig. |
| --- | --- |

b)

at det er en embedsmand med det nødvendige kendskab til mindreåriges særlige behov, der forbereder den besluttende myndigheds afgørelse om ansøgningen fra en uledsaget mindreårig.

4.   Uledsagede mindreårige og deres repræsentanter modtager gratis juridiske og proceduremæssige oplysninger som omhandlet i artikel 19, også i forbindelse med de procedurer for fratagelse af international beskyttelse, som er omhandlet i kapitel IV.

5.   Medlemsstaterne kan i forbindelse med behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse lade den uledsagede mindreåriges alder fastslå ved en lægeundersøgelse, hvis medlemsstaterne ud fra almindelige erklæringer eller andre relevante indikationer er i tvivl om vedkommendes alder. Hvis medlemsstaterne efter undersøgelsen fortsat er i tvivl om ansøgerens alder, skal de antage, at ansøgeren er mindreårig.

Alle lægeundersøgelser skal foregå under fuld respekt for individets værdighed, og de undersøgelser, der vælges, skal være så lidt invasive som muligt og foretages af kvalificerede sundhedspersoner med det formål så vidt muligt at opnå et pålideligt resultat.

Lader medlemsstaterne alderen fastslå ved en lægeundersøgelse, sikrer de:

| a) | at uledsagede mindreårige inden behandlingen af deres ansøgning om international beskyttelse underrettes på et sprog, som de kan forstå eller med rimelighed kan formodes at forstå, om muligheden for, at deres alder kan bestemmes ved hjælp af en lægeundersøgelse. De skal blandt andet underrettes om undersøgelsesmetoden og de mulige konsekvenser af resultatet af undersøgelsen for behandlingen af deres ansøgning om international beskyttelse, herunder hvad der vil ske, hvis de nægter at lade sig undersøge |
| --- | --- |

a)

at uledsagede mindreårige inden behandlingen af deres ansøgning om international beskyttelse underrettes på et sprog, som de kan forstå eller med rimelighed kan formodes at forstå, om muligheden for, at deres alder kan bestemmes ved hjælp af en lægeundersøgelse. De skal blandt andet underrettes om undersøgelsesmetoden og de mulige konsekvenser af resultatet af undersøgelsen for behandlingen af deres ansøgning om international beskyttelse, herunder hvad der vil ske, hvis de nægter at lade sig undersøge

| b) | at uledsagede mindreårige og/eller deres repræsentanter indvilliger i, at der gennemføres en lægeundersøgelse for at fastslå de pågældende mindreåriges alder, og |
| --- | --- |

b)

at uledsagede mindreårige og/eller deres repræsentanter indvilliger i, at der gennemføres en lægeundersøgelse for at fastslå de pågældende mindreåriges alder, og

| c) | at en afgørelse om at afslå en ansøgning om international beskyttelse fra en uledsaget mindreårig, som har nægtet at lade sig underkaste en lægeundersøgelse, ikke udelukkende baseres på denne vægring. |
| --- | --- |

c)

at en afgørelse om at afslå en ansøgning om international beskyttelse fra en uledsaget mindreårig, som har nægtet at lade sig underkaste en lægeundersøgelse, ikke udelukkende baseres på denne vægring.

Det forhold, at en uledsaget mindreårig har nægtet at lade sig underkaste en lægeundersøgelse, er ikke til hinder for, at den besluttende myndighed træffer afgørelse om ansøgningen om international beskyttelse.

6.   Den mindreåriges tarv kommer i første række, når medlemsstaterne gennemfører dette direktiv.

Når medlemsstaterne under asylproceduren identificerer en person som uledsaget mindreårig, kan de:

| a) | anvende eller fortsætte med at anvende artikel 31, stk. 8, såfremt:






  i) | ansøgeren kommer fra et land, der opfylder kriterierne for at blive betragtet som et sikkert oprindelsesland i dette direktivs forstand, eller |
| --- | --- | --- |

a)

anvende eller fortsætte med at anvende artikel 31, stk. 8, såfremt:

i)

ansøgeren kommer fra et land, der opfylder kriterierne for at blive betragtet som et sikkert oprindelsesland i dette direktivs forstand, eller

| ii) | ansøgeren har indgivet en fornyet ansøgning om international beskyttelse, der ikke kan afvises i overensstemmelse med artikel 40, stk. 5, eller |
| --- | --- |

ii)

ansøgeren har indgivet en fornyet ansøgning om international beskyttelse, der ikke kan afvises i overensstemmelse med artikel 40, stk. 5, eller

| iii) | tungtvejende grunde taler for, at ansøgeren kan anses for at udgøre en fare for medlemsstatens nationale sikkerhed eller offentlige orden, eller ansøgeren er blevet tvangsudsendt på grund af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed eller offentlige orden i henhold til national ret. |
| --- | --- |

iii)

tungtvejende grunde taler for, at ansøgeren kan anses for at udgøre en fare for medlemsstatens nationale sikkerhed eller offentlige orden, eller ansøgeren er blevet tvangsudsendt på grund af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed eller offentlige orden i henhold til national ret.

| b) | anvende eller fortsætte med at anvende artikel 43 i overensstemmelse med artikel 8-11 i direktiv .../.../EU (19), såfremt:






  i) | ansøgeren kommer fra et land, der opfylder kriterierne for at blive betragtet som et sikkert oprindelsesland i dette direktivs forstand, eller |
| --- | --- | --- |

b)

anvende eller fortsætte med at anvende artikel 43 i overensstemmelse med artikel 8-11 i direktiv .../.../EU (19), såfremt:

i)

ansøgeren kommer fra et land, der opfylder kriterierne for at blive betragtet som et sikkert oprindelsesland i dette direktivs forstand, eller

| ii) | ansøgeren har indgivet en fornyet ansøgning, eller |
| --- | --- |

ii)

ansøgeren har indgivet en fornyet ansøgning, eller

| iii) | tungtvejende grunde taler for, at ansøgeren kan anses for at udgøre en fare for medlemsstatens nationale sikkerhed eller offentlige orden, eller ansøgeren er blevet tvangsudsendt på grund af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed eller offentlige orden i henhold til national ret, eller |
| --- | --- |

iii)

tungtvejende grunde taler for, at ansøgeren kan anses for at udgøre en fare for medlemsstatens nationale sikkerhed eller offentlige orden, eller ansøgeren er blevet tvangsudsendt på grund af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed eller offentlige orden i henhold til national ret, eller

| iv) | der er rimelig grund til at betragte et land, der ikke er en medlemsstat, som et sikkert tredjeland for ansøgeren i medfør af artikel 38, eller |
| --- | --- |

iv)

der er rimelig grund til at betragte et land, der ikke er en medlemsstat, som et sikkert tredjeland for ansøgeren i medfør af artikel 38, eller

| v) | ansøgeren har vildledt myndighederne ved at fremlægge falske dokumenter, eller |
| --- | --- |

v)

ansøgeren har vildledt myndighederne ved at fremlægge falske dokumenter, eller

| vi) | ansøgeren i ond tro har tilintetgjort eller bortskaffet et identitets- eller rejsedokument, der ville have bidraget til at fastslå vedkommendes identitet eller nationalitet. |
| --- | --- |

vi)

ansøgeren i ond tro har tilintetgjort eller bortskaffet et identitets- eller rejsedokument, der ville have bidraget til at fastslå vedkommendes identitet eller nationalitet.

Medlemsstaterne må kun anvende litra v) og vi) i individuelle tilfælde, hvor der er tungtvejende grunde til at formode, at ansøgeren forsøger at skjule relevante elementer, der sandsynligvis ville føre til en negativ afgørelse, og forudsat at ansøgeren under hensyn til de særlige proceduremæssige behov for uledsagede mindreårige har haft fuld lejlighed til at give en tilfredsstillende redegørelse for de handlinger, der er nævnt i litra v) og vi), herunder ved at rådføre sig med sin repræsentant.

| c) | betragte ansøgningen som en ansøgning, der kan afvises, i overensstemmelse med artikel 33, stk. 2, litra c), hvis et land, der ikke er en medlemsstat, betragtes som et sikkert tredjeland for ansøgeren i medfør af artikel 38, forudsat at dette varetager den mindreåriges tarv |
| --- | --- |

c)

betragte ansøgningen som en ansøgning, der kan afvises, i overensstemmelse med artikel 33, stk. 2, litra c), hvis et land, der ikke er en medlemsstat, betragtes som et sikkert tredjeland for ansøgeren i medfør af artikel 38, forudsat at dette varetager den mindreåriges tarv

| d) | anvende proceduren i artikel 20, stk. 3, når den mindreåriges repræsentant har juridiske kvalifikationer i henhold til national ret. |
| --- | --- |

d)

anvende proceduren i artikel 20, stk. 3, når den mindreåriges repræsentant har juridiske kvalifikationer i henhold til national ret.

Medlemsstaterne skal, når de anvender artikel 46, stk. 6, på uledsagede mindreårige, mindst yde de garantier, der er fastsat i artikel 46, stk. 7, i alle tilfælde, jf. dog artikel 41.

Artikel 26

Frihedsberøvelse

1.   Medlemsstaterne frihedsberøver ikke en person alene med den begrundelse, at vedkommende er ansøger. Begrundelserne og betingelserne for frihedsberøvelse og de garantier der er til rådighed for frihedsberøvede ansøgere skal være i overensstemmelse med direktiv .../.../EU (20).

2.   Hvis en ansøger om frihedsberøves, sikrer medlemsstaterne, at der er mulighed for hurtig domstolsprøvelse i overensstemmelse med direktiv .../.../EU (20).

Artikel 27

Procedure, hvis ansøgningen trækkes tilbage

1.   Hvis medlemsstaterne giver mulighed for udtrykkeligt at trække ansøgningen tilbage i henhold til national ret, sikrer de, såfremt en ansøger udtrykkelig trækker sin ansøgning om international beskyttelse tilbage, at den besluttende myndighed træffer afgørelse om enten at afbryde sagsbehandlingen eller at afslå ansøgningen.

2.   Medlemsstaterne kan også fastsætte, at den besluttende myndighed kan beslutte at afbryde sagsbehandlingen uden at træffe afgørelse. I så fald sikrer medlemsstaterne, at den besluttende myndighed anfører dette i ansøgerens sagsakter.

Artikel 28

Procedure, hvis ansøgningen implicit trækkes tilbage eller opgives

1.   Hvis der er rimelig grund til at antage, at en ansøger implicit har trukket sin ansøgning tilbage eller har opgivet den, sikrer medlemsstaterne, at den besluttende myndighed træffer afgørelse om enten at afbryde sagsbehandlingen eller, under forudsætning af, at den besluttende myndighed på grundlag af en passende undersøgelse af ansøgningens substans i overensstemmelse med artikel 4 i direktiv 2011/95/EU betragter ansøgningen som grundløs, afslå ansøgningen.

Medlemsstaterne kan antage, at ansøgeren implicit har trukket sin ansøgning om international beskyttelse tilbage eller opgivet den, navnlig hvis det konstateres:

| a) | at ansøgeren ikke har besvaret anmodninger om at give oplysninger, der er afgørende for vedkommendes ansøgning, jf. artikel 4 i direktiv 2011/95/EU, eller er udeblevet fra en personlig samtale, jf. nærværende direktivs artikel 14, 15, 16 og 17, medmindre ansøgeren inden for et rimeligt tidsrum kan påvise, at udeblivelsen skyldtes omstændigheder, som vedkommende ikke selv var herre over |
| --- | --- |

a)

at ansøgeren ikke har besvaret anmodninger om at give oplysninger, der er afgørende for vedkommendes ansøgning, jf. artikel 4 i direktiv 2011/95/EU, eller er udeblevet fra en personlig samtale, jf. nærværende direktivs artikel 14, 15, 16 og 17, medmindre ansøgeren inden for et rimeligt tidsrum kan påvise, at udeblivelsen skyldtes omstændigheder, som vedkommende ikke selv var herre over

| b) | at ansøgeren er rømmet eller uden tilladelse har forladt det sted, hvor vedkommende var indkvarteret eller var anbragt i varetægt, uden at ansøgeren har kontaktet den kompetente myndighed inden for et rimeligt tidsrum, eller ikke inden for et rimeligt tidsrum har opfyldt sin meldepligt eller andre forpligtelser til at kommunikere, medmindre ansøgeren kan påvise, at dette skyldtes omstændigheder, som vedkommende ikke selv var herre over. |
| --- | --- |

b)

at ansøgeren er rømmet eller uden tilladelse har forladt det sted, hvor vedkommende var indkvarteret eller var anbragt i varetægt, uden at ansøgeren har kontaktet den kompetente myndighed inden for et rimeligt tidsrum, eller ikke inden for et rimeligt tidsrum har opfyldt sin meldepligt eller andre forpligtelser til at kommunikere, medmindre ansøgeren kan påvise, at dette skyldtes omstændigheder, som vedkommende ikke selv var herre over.

Medlemsstaterne kan fastsætte tidsfrister eller retningslinjer for gennemførelsen af disse bestemmelser.

2.   Medlemsstaterne sikrer, at en ansøger, der igen melder sig til den kompetente myndighed, efter at der er truffet afgørelse om at afbryde sagsbehandlingen, jf. stk. 1 i denne artikel, har ret til at anmode om at få sin sag genoptaget eller til at indgive en ny ansøgning, som ikke er omfattet af proceduren i artikel 40 og 41.

Medlemsstaterne kan fastsætte en tidsfrist på mindst ni måneder, efter hvilken ansøgerens sag ikke længere kan genoptages, eller efter hvilken den nye ansøgning kan behandles som en fornyet ansøgning, der er omfattet af proceduren i artikel 40 og 41. Medlemsstaterne kan fastsætte, at ansøgerens sag kun kan genoptages én gang.

Medlemsstaterne sikrer, at vedkommende ikke udsendes i modstrid med non-refoulement-princippet.

Medlemsstaterne kan tillade, at den besluttende myndighed genoptager sagen på det trin af sagsbehandlingen, hvor den blev afbrudt.

3.   Denne artikel berører ikke forordning (EU) nr. .../... (21)

Artikel 29

UNHCR's rolle

1.   Medlemsstaterne giver UNHCR mulighed for:

| a) | at få adgang til ansøgere, herunder ansøgere, der er frihedsberøvet ved grænsen og i transitområderne |
| --- | --- |

a)

at få adgang til ansøgere, herunder ansøgere, der er frihedsberøvet ved grænsen og i transitområderne

| b) | med ansøgerens samtykke at få adgang til oplysninger om individuelle ansøgninger om international beskyttelse, om udviklingen i proceduren og om de afgørelser, der træffes |
| --- | --- |

b)

med ansøgerens samtykke at få adgang til oplysninger om individuelle ansøgninger om international beskyttelse, om udviklingen i proceduren og om de afgørelser, der træffes

| c) | som led i udførelsen af sine overvågningsopgaver i henhold til Genèvekonventionens artikel 35 at fremlægge sine synspunkter om individuelle ansøgninger om international beskyttelse for en hvilken som helst kompetent myndighed i en hvilken som helst fase af proceduren. |
| --- | --- |

c)

som led i udførelsen af sine overvågningsopgaver i henhold til Genèvekonventionens artikel 35 at fremlægge sine synspunkter om individuelle ansøgninger om international beskyttelse for en hvilken som helst kompetent myndighed i en hvilken som helst fase af proceduren.

2.   Stk. 1 finder også anvendelse på en organisation, der arbejder på den berørte medlemsstats område på vegne af UNHCR efter aftale med den pågældende medlemsstat.

Artikel 30

Indsamling af oplysninger om individuelle sager

I forbindelse med behandlingen af individuelle sager må medlemsstaterne ikke:

| a) | give oplysninger til formodede aktører bag forfølgelse eller alvorlig overlast om individuelle ansøgninger om international beskyttelse eller om, at der er indgivet en ansøgning |
| --- | --- |

a)

give oplysninger til formodede aktører bag forfølgelse eller alvorlig overlast om individuelle ansøgninger om international beskyttelse eller om, at der er indgivet en ansøgning

| b) | indhente oplysninger i nogen form fra de formodede aktører bag forfølgelse eller alvorlig overlast på en måde, der vil føre til, at sådanne aktører får direkte oplysninger om, at vedkommende har indgivet ansøgning, hvis dette vil indebære en risiko for ansøgerens fysiske integritet eller sådan risiko for personer, som vedkommende har forsørgerpligt over for, eller risiko for vedkommendes familiemedlemmers frihed og sikkerhed, hvis de stadig bor i oprindelseslandet. |
| --- | --- |

b)

indhente oplysninger i nogen form fra de formodede aktører bag forfølgelse eller alvorlig overlast på en måde, der vil føre til, at sådanne aktører får direkte oplysninger om, at vedkommende har indgivet ansøgning, hvis dette vil indebære en risiko for ansøgerens fysiske integritet eller sådan risiko for personer, som vedkommende har forsørgerpligt over for, eller risiko for vedkommendes familiemedlemmers frihed og sikkerhed, hvis de stadig bor i oprindelseslandet.

KAPITEL III

PROCEDURER I FØRSTE INSTANS

AFDELING I

Artikel 31

Behandlingsprocedure

1.   Den behandlingsprocedure, medlemsstaterne anvender i forbindelse med behandling af ansøgninger om international beskyttelse, skal være i overensstemmelse med de grundlæggende principper og garantier i kapitel II.

2.   Medlemsstaterne sikrer, at undersøgelsesproceduren bliver så kort som muligt, dog således at det ikke sker på bekostning af en korrekt og komplet sagsbehandling.

3.   Medlemsstaterne sikrer, at undersøgelsesproceduren afsluttes senest seks måneder efter, at ansøgningen er indgivet.

Hvor en ansøgning er omfattet af proceduren i forordning (EU) nr. (22) .../..., starter tidsfristen på seks måneder fra det tidspunkt, hvor det afgøres, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af ansøgningen i overensstemmelse med nævnte forordning, og ansøgeren befinder sig på den pågældende medlemsstats område og er blevet modtaget af den kompetente myndighed.

Medlemsstaterne kan forlænge den i dette stykke omhandlede frist på seks måneder med en periode, som ikke må overstige yderligere ni måneder, hvis:

| a) | de faktiske og/eller retlige forhold er komplekse |
| --- | --- |

a)

de faktiske og/eller retlige forhold er komplekse

| b) | et stort antal tredjelandsstatsborgere eller statsløse samtidigt søger om international beskyttelse, og det derfor i praksis er meget vanskeligt at afslutte proceduren inden for seksmånedersfristen |
| --- | --- |

b)

et stort antal tredjelandsstatsborgere eller statsløse samtidigt søger om international beskyttelse, og det derfor i praksis er meget vanskeligt at afslutte proceduren inden for seksmånedersfristen

| c) | forsinkelsen klart kan tilskrives det forhold, at ansøgeren ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til artikel 13. |
| --- | --- |

c)

forsinkelsen klart kan tilskrives det forhold, at ansøgeren ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til artikel 13.

Som en undtagelse kan medlemsstaterne i behørigt begrundede tilfælde overskride tidsfristerne i dette stykke med højst tre måneder, når det er nødvendigt for at sikre en korrekt og fuldstændig behandling af ansøgningen om international beskyttelse.

4.   Medlemsstaterne kan med forbehold af artikel 13 og 18 i direktiv 2011/95/EU udsætte afslutningen af behandlingsproceduren, hvis den besluttende myndighed ikke med rimelighed kan forventes at træffe afgørelse inden for de tidsfrister, der er fastsat i stk. 3, på grund af en usikker situation i oprindelseslandet, som forventes at være midlertidig. I så fald skal medlemsstaterne:

| a) | foretage en gennemgang af situationen i det pågældende oprindelsesland mindst hver sjette måned |
| --- | --- |

a)

foretage en gennemgang af situationen i det pågældende oprindelsesland mindst hver sjette måned

| b) | inden for en rimelig tidsfrist underrette de berørte ansøgere om årsagen til udsættelsen |
| --- | --- |

b)

inden for en rimelig tidsfrist underrette de berørte ansøgere om årsagen til udsættelsen

| c) | inden for en rimelig tidsfrist underrette Kommissionen om udsættelsen af procedurerne for det pågældende oprindelsesland. |
| --- | --- |

c)

inden for en rimelig tidsfrist underrette Kommissionen om udsættelsen af procedurerne for det pågældende oprindelsesland.

5.   Medlemsstaterne skal under alle omstændigheder afslutte behandlingsproceduren senest 21 måneder efter indgivelsen af ansøgningen.

6.   Medlemsstaterne sikrer, at den berørte ansøger, når der ikke kan træffes afgørelse inden for seks måneder:

| a) | underrettes om forsinkelsen, og |
| --- | --- |

a)

underrettes om forsinkelsen, og

| b) | på vedkommendes anmodning modtager oplysninger om grundene til forsinkelsen og den tidsramme, inden for hvilken afgørelsen om ansøgningen forventes at foreligge. |
| --- | --- |

b)

på vedkommendes anmodning modtager oplysninger om grundene til forsinkelsen og den tidsramme, inden for hvilken afgørelsen om ansøgningen forventes at foreligge.

7.   Medlemsstaterne kan prioritere behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse i overensstemmelse med de grundlæggende principper og garantier i kapitel II i særdeleshed:

| a) | hvis ansøgningen sandsynligvis er velbegrundet |
| --- | --- |

a)

hvis ansøgningen sandsynligvis er velbegrundet

| b) | hvis ansøgeren er sårbar, jf. artikel 22 i direktiv .../.../EU (23) eller har behov for særlige proceduremæssige garantier, navnlig uledsagede mindreårige |
| --- | --- |

b)

hvis ansøgeren er sårbar, jf. artikel 22 i direktiv .../.../EU (23) eller har behov for særlige proceduremæssige garantier, navnlig uledsagede mindreårige

8.   Medlemsstaterne kan fastsætte, at en behandlingsprocedure i overensstemmelse med de grundlæggende principper og garantier i kapitel II fremskyndes og/eller foretages ved grænsen eller i transitområder i overensstemmelse med artikel 43, såfremt:

| a) | ansøgeren ved indgivelsen af sin ansøgning og fremlæggelsen af sagens faktiske omstændigheder kun har fremlagt elementer, der ikke er relevante for at fastslå, om vedkommende kan anerkendes som en person med international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU, eller |
| --- | --- |

a)

ansøgeren ved indgivelsen af sin ansøgning og fremlæggelsen af sagens faktiske omstændigheder kun har fremlagt elementer, der ikke er relevante for at fastslå, om vedkommende kan anerkendes som en person med international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU, eller

| b) | ansøgeren kommer fra et sikkert oprindelsesland i dette direktivs forstand, eller |
| --- | --- |

b)

ansøgeren kommer fra et sikkert oprindelsesland i dette direktivs forstand, eller

| c) | ansøgeren har vildledt myndighederne ved at fremlægge falske oplysninger eller dokumenter eller ved at tilbageholde relevante oplysninger eller dokumenter vedrørende sin identitet og/eller nationalitet, som kunne have fået negativ indvirkning på afgørelsen, eller |
| --- | --- |

c)

ansøgeren har vildledt myndighederne ved at fremlægge falske oplysninger eller dokumenter eller ved at tilbageholde relevante oplysninger eller dokumenter vedrørende sin identitet og/eller nationalitet, som kunne have fået negativ indvirkning på afgørelsen, eller

| d) | det er sandsynligt, at ansøgeren i ond tro har tilintetgjort eller bortskaffet et identitets- eller rejsedokument, der ville have bidraget til at fastslå vedkommendes identitet eller nationalitet, eller |
| --- | --- |

d)

det er sandsynligt, at ansøgeren i ond tro har tilintetgjort eller bortskaffet et identitets- eller rejsedokument, der ville have bidraget til at fastslå vedkommendes identitet eller nationalitet, eller

| e) | ansøgeren har afgivet klart inkonsekvente og modstridende, klart usande eller åbenbart usandsynlige forklaringer, som er i modstrid med tilstrækkeligt kontrollerede oplysninger om oprindelseslandet, hvilket klart gør det utroværdigt, at vedkommende kan anerkendes som en person med international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU, eller |
| --- | --- |

e)

ansøgeren har afgivet klart inkonsekvente og modstridende, klart usande eller åbenbart usandsynlige forklaringer, som er i modstrid med tilstrækkeligt kontrollerede oplysninger om oprindelseslandet, hvilket klart gør det utroværdigt, at vedkommende kan anerkendes som en person med international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU, eller

| f) | ansøgeren har indgivet en fornyet ansøgning om international beskyttelse, som ikke kan afvises i overensstemmelse med artikel 40, stk. 5, eller |
| --- | --- |

f)

ansøgeren har indgivet en fornyet ansøgning om international beskyttelse, som ikke kan afvises i overensstemmelse med artikel 40, stk. 5, eller

| g) | ansøgeren udelukkende indgiver en ansøgning for at forsinke eller forhindre fuldbyrdelsen af en tidligere eller forestående afgørelse, som ville medføre udsendelse af vedkommende, eller |
| --- | --- |

g)

ansøgeren udelukkende indgiver en ansøgning for at forsinke eller forhindre fuldbyrdelsen af en tidligere eller forestående afgørelse, som ville medføre udsendelse af vedkommende, eller

| h) | ansøgeren er indrejst ulovligt på medlemsstatens område eller har forlænget sit ophold ulovligt og uden gyldig grund enten har undladt at melde sig til myndighederne eller at indgive en ansøgning om international beskyttelse, så snart det var muligt i betragtning af omstændighederne omkring vedkommendes indrejse, eller |
| --- | --- |

h)

ansøgeren er indrejst ulovligt på medlemsstatens område eller har forlænget sit ophold ulovligt og uden gyldig grund enten har undladt at melde sig til myndighederne eller at indgive en ansøgning om international beskyttelse, så snart det var muligt i betragtning af omstændighederne omkring vedkommendes indrejse, eller

| i) | ansøgeren nægter at opfylde forpligtelsen til at få taget fingeraftryk i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. .../... af ... om oprettelse af »Eurodac« til sammenligning af fingeraftryk med henblik på en effektiv anvendelse af forordning (EU) nr. .../...om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet i en af medlemsstaterne af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs og om medlemsstaternes retshåndhævende myndigheders og Europols adgang til at indgive anmodning om sammenligning med Eurodac-oplysninger med henblik på retshåndhævelse (24)
   (25), eller |
| --- | --- |

i)

ansøgeren nægter at opfylde forpligtelsen til at få taget fingeraftryk i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. .../... af ... om oprettelse af »Eurodac« til sammenligning af fingeraftryk med henblik på en effektiv anvendelse af forordning (EU) nr. .../...om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet i en af medlemsstaterne af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs og om medlemsstaternes retshåndhævende myndigheders og Europols adgang til at indgive anmodning om sammenligning med Eurodac-oplysninger med henblik på retshåndhævelse (24)
   (25), eller

| j) | tungtvejende grunde taler for, at ansøgeren kan betragtes som en fare for medlemsstatens nationale sikkerhed eller offentlige orden, eller ansøgeren er blevet tvangsudsendt på grund af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed eller offentlige orden i henhold til national ret. |
| --- | --- |

j)

tungtvejende grunde taler for, at ansøgeren kan betragtes som en fare for medlemsstatens nationale sikkerhed eller offentlige orden, eller ansøgeren er blevet tvangsudsendt på grund af alvorlige trusler mod den offentlige sikkerhed eller offentlige orden i henhold til national ret.

9.   Medlemsstaterne fastsætter frister for, hvornår der skal være truffet afgørelse ved proceduren i første instans i henhold til stk. 8. Disse frister skal være rimelige.

Med forbehold af stk. 3, 4 og 5 kan medlemsstaterne overskride disse tidsfrister, når det er nødvendigt for at sikre en korrekt og fuldstændig behandling af ansøgningen om international beskyttelse.

Artikel 32

Grundløse ansøgninger

1.   Med forbehold af artikel 27 kan medlemsstaterne kun anse en ansøgning for grundløs, hvis den besluttende myndighed fastslår, at ansøgeren ikke kan indrømmes international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU.

2.   I tilfælde af grundløse ansøgninger, hvor en hvilken som helst af de omstændigheder, der er nævnt i artikel 31, stk. 8, gør sig gældende, kan medlemsstaterne også betragte en ansøgning, hvis defineret således i national lovgivning, for åbenbart grundløs.

AFDELING II

Artikel 33

Ansøgninger, der kan afvises

1.   Ud over tilfælde, hvor en ansøgning i overensstemmelse med forordning (EU) nr. .../... (26) ikke behandles, behøver medlemsstaterne ikke at tage stilling til, hvorvidt ansøgeren kan anerkendes med henblik på international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU, hvis en ansøgning i henhold til denne artikel afvises.

2.   Medlemsstaterne kan udelukkende afvise en ansøgning om international beskyttelse, hvis:

| a) | en anden medlemsstat har indrømmet international beskyttelse |
| --- | --- |

a)

en anden medlemsstat har indrømmet international beskyttelse

| b) | et land, der ikke er en medlemsstat, betragtes som ansøgerens første asylland i henhold til artikel 35 |
| --- | --- |

b)

et land, der ikke er en medlemsstat, betragtes som ansøgerens første asylland i henhold til artikel 35

| c) | et land, der ikke er en medlemsstat, betragtes som et sikkert tredjeland for ansøgeren i henhold til artikel 38 |
| --- | --- |

c)

et land, der ikke er en medlemsstat, betragtes som et sikkert tredjeland for ansøgeren i henhold til artikel 38

| d) | ansøgningen er en fornyet ansøgning, hvori der ikke er fremkommet, eller fra ansøgerens side er blevet fremlagt, nye elementer eller oplysninger af betydning for, om ansøgeren kan anerkendes som en person med international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU, eller |
| --- | --- |

d)

ansøgningen er en fornyet ansøgning, hvori der ikke er fremkommet, eller fra ansøgerens side er blevet fremlagt, nye elementer eller oplysninger af betydning for, om ansøgeren kan anerkendes som en person med international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU, eller

| e) | en person, som ansøgeren har forsørgerpligt over for, indgiver en ansøgning, efter i overensstemmelse med artikel 7, stk. 2, at have indvilget i at få sin sag behandlet som led i en ansøgning, der er indgivet på vedkommendes vegne, og der ikke er kendsgerninger i forbindelse med vedkommendes situation, der begrunder en separat ansøgning. |
| --- | --- |

e)

en person, som ansøgeren har forsørgerpligt over for, indgiver en ansøgning, efter i overensstemmelse med artikel 7, stk. 2, at have indvilget i at få sin sag behandlet som led i en ansøgning, der er indgivet på vedkommendes vegne, og der ikke er kendsgerninger i forbindelse med vedkommendes situation, der begrunder en separat ansøgning.

Artikel 34

Særlige regler for samtalen om ansøgningens antagelse til behandling

1.   Medlemsstaterne tillader, at ansøgerne fremsætter deres synspunkter til anvendelsen af de i artikel 33 anførte begrundelser i deres særlige situation, inden den besluttende myndighed træffer afgørelse om antagelse af ansøgningen om international beskyttelse til behandling. Med henblik herpå afholder medlemsstaterne en personlig samtale om ansøgningens antagelse til behandling. Medlemsstaterne må kun gøre en undtagelse i henhold til artikel 42 i tilfælde af en fornyet ansøgning.

Dette stykke berører ikke artikel 4, stk. 2, litra a), i dette direktiv og artikel 5 i forordning (EU) nr. .../... (26).

2.   Medlemsstaterne kan fastsætte, at ansatte ved andre myndigheder end den besluttende myndighed forestår den personlige samtale om antagelse af ansøgningen om international beskyttelse til behandling. I sådanne tilfælde sikrer medlemsstaterne, at disse ansatte på forhånd modtager den fornødne grunduddannelse, navnlig hvad angår den internationale menneskerettighedslovgivning, Unionens asylregler og samtaleteknikker.

AFDELING III

Artikel 35

Begrebet første asylland

Et land kan betragtes som første asylland for en bestemt ansøger, hvis:

| a) | ansøgeren i det pågældende land er blevet anerkendt som flygtning, og vedkommende fortsat kan opnå denne beskyttelse, eller |
| --- | --- |

a)

ansøgeren i det pågældende land er blevet anerkendt som flygtning, og vedkommende fortsat kan opnå denne beskyttelse, eller

| b) | ansøgeren nyder en i øvrigt tilstrækkelig beskyttelse i dette land og bl.a. er omfattet af non-refoulement-princippet, |
| --- | --- |

b)

ansøgeren nyder en i øvrigt tilstrækkelig beskyttelse i dette land og bl.a. er omfattet af non-refoulement-princippet,

og det pågældende land vil tilbagetage ansøgeren.

Ved anvendelse af begrebet første asylland i forbindelse med den særlige situation, der gør sig gældende for en ansøger, kan medlemsstaterne tage hensyn til artikel 38, stk. 1. Ansøgeren skal have mulighed for at anfægte anvendelsen af begrebet første asylland i vedkommendes særlige situation.

Artikel 36

Begrebet sikkert oprindelsesland

1.   Et tredjeland udpeget som sikkert oprindelsesland i overensstemmelse med dette direktiv kan efter en individuel behandling af ansøgningen kun betragtes som et sikkert oprindelsesland for en bestemt ansøger, såfremt

| a) | vedkommende er statsborger i det pågældende land, eller |
| --- | --- |

a)

vedkommende er statsborger i det pågældende land, eller

| b) | vedkommende er statsløs og tidligere havde sit sædvanlige opholdssted i dette land |
| --- | --- |

b)

vedkommende er statsløs og tidligere havde sit sædvanlige opholdssted i dette land

og ikke har anført nogen væsentlige argumenter, der giver anledning til at antage, at det ikke er et sikkert oprindelsesland under hensyn til vedkommendes særlige situation med hensyn til opnåelse af status som en person med international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU.

2.   Medlemsstaterne fastsætter i deres nationale lovgivning yderligere regler og bestemmelser for anvendelsen af begrebet sikkert oprindelsesland.

Artikel 37

National udpegelse af tredjelande som sikre oprindelseslande

1.   Medlemsstaterne kan i overensstemmelse med bilag I i forbindelse med behandlingen af ansøgninger om international beskyttelse opretholde eller indføre ny lovgivning, der gør det muligt at udpege sikre oprindelseslande.

2.   Medlemsstaterne overvåger løbende situationen i de tredjelande, der er udpeget som sikre oprindelseslande i overensstemmelse med denne artikel.

3.   Vurderingen af, om et land er et sikkert oprindelsesland i overensstemmelse med denne artikel bygger på en række informationskilder, herunder især oplysninger fra andre medlemsstater, EASO, UNHCR, Europarådet og andre relevante internationale organisationer.

4.   Medlemsstaterne underretter Kommissionen om de lande, der er udpeget som sikre oprindelseslande i overensstemmelse med denne artikel.

Artikel 38

Begrebet sikkert tredjeland

1.   Medlemsstaterne må kun anvende begrebet sikkert tredjeland, hvis de kompetente myndigheder er overbevist om, at en person, som søger om international beskyttelse, behandles i overensstemmelse med følgende principper i det pågældende tredjeland:

| a) | ansøgernes liv og frihed må ikke være truet på grund af deres race, religion, nationalitet, tilhørsforhold til en bestemt social gruppe, eller politiske overbevisning |
| --- | --- |

a)

ansøgernes liv og frihed må ikke være truet på grund af deres race, religion, nationalitet, tilhørsforhold til en bestemt social gruppe, eller politiske overbevisning

| b) | der er ikke risiko for alvorlig overlast som omhandlet i direktiv 2011/95/EU |
| --- | --- |

b)

der er ikke risiko for alvorlig overlast som omhandlet i direktiv 2011/95/EU

| c) | non-refoulement-princippet skal overholdes i overensstemmelse med Genèvekonventionen |
| --- | --- |

c)

non-refoulement-princippet skal overholdes i overensstemmelse med Genèvekonventionen

| d) | forbud mod udsendelse skal overholdes, hvis udsendelse ville være i strid med retten til frihed for tortur og grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling som fastsat i international ret, og |
| --- | --- |

d)

forbud mod udsendelse skal overholdes, hvis udsendelse ville være i strid med retten til frihed for tortur og grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling som fastsat i international ret, og

| e) | det skal være muligt at søge om flygtningestatus, og hvis flygtningestatus anerkendes, at opnå beskyttelse i overensstemmelse med Genèvekonventionen. |
| --- | --- |

e)

det skal være muligt at søge om flygtningestatus, og hvis flygtningestatus anerkendes, at opnå beskyttelse i overensstemmelse med Genèvekonventionen.

2.   Anvendelsen af begrebet sikkert tredjeland er underlagt de regler, der er fastlagt i national ret, herunder:

| a) | regler, der kræver en sådan forbindelse mellem ansøgeren, og det pågældende tredjeland, at det ville være rimeligt, at personen tog til det pågældende land |
| --- | --- |

a)

regler, der kræver en sådan forbindelse mellem ansøgeren, og det pågældende tredjeland, at det ville være rimeligt, at personen tog til det pågældende land

| b) | regler om den metode, hvorved de kompetente myndigheder sikrer sig, at begrebet sikkert tredjeland kan anvendes på et særligt land eller en særlig ansøger. En sådan metode omfatter en gennemgang fra sag til sag af landets sikkerhed for en bestemt ansøger og/eller en national udpegelse af, hvilke lande der generelt betragtes som sikre |
| --- | --- |

b)

regler om den metode, hvorved de kompetente myndigheder sikrer sig, at begrebet sikkert tredjeland kan anvendes på et særligt land eller en særlig ansøger. En sådan metode omfatter en gennemgang fra sag til sag af landets sikkerhed for en bestemt ansøger og/eller en national udpegelse af, hvilke lande der generelt betragtes som sikre

| c) | regler i henhold til international ret, der gør det muligt at foretage en individuel vurdering af, om tredjelandet er sikkert for en bestemt ansøger, der som minimum giver ansøgeren mulighed for at gøre indsigelse mod anvendelsen af begrebet sikkert tredjeland, fordi det pågældende tredjeland ikke er sikkert i vedkommendes særlige situation. Ansøgeren skal også have mulighed for at anfægte, at der består en forbindelse mellem vedkommende og tredjelandet i overensstemmelse med litra a). |
| --- | --- |

c)

regler i henhold til international ret, der gør det muligt at foretage en individuel vurdering af, om tredjelandet er sikkert for en bestemt ansøger, der som minimum giver ansøgeren mulighed for at gøre indsigelse mod anvendelsen af begrebet sikkert tredjeland, fordi det pågældende tredjeland ikke er sikkert i vedkommendes særlige situation. Ansøgeren skal også have mulighed for at anfægte, at der består en forbindelse mellem vedkommende og tredjelandet i overensstemmelse med litra a).

3.   Når medlemsstaterne gennemfører en afgørelse, der udelukkende bygger på denne artikel, skal de:

| a) | orientere ansøgeren herom, og |
| --- | --- |

a)

orientere ansøgeren herom, og

| b) | forsyne vedkommende med et dokument, der på det pågældende tredjelands sprog orienterer myndighederne i dette land om, at ansøgningen ikke har været realitetsbehandlet. |
| --- | --- |

b)

forsyne vedkommende med et dokument, der på det pågældende tredjelands sprog orienterer myndighederne i dette land om, at ansøgningen ikke har været realitetsbehandlet.

4.   Hvis tredjelandet ikke giver ansøgeren ret til at rejse ind på dets område, sikrer medlemsstaterne, at der gives adgang til en procedure i overensstemmelse med de grundlæggende principper og garantier i kapitel II.

5.   Medlemsstaterne underretter regelmæssigt Kommissionen om, hvilke lande dette begreb anvendes på i overensstemmelse med bestemmelserne i denne artikel.

Artikel 39

Begrebet europæisk sikkert tredjeland

1.   En medlemsstat kan fastlægge, at der ikke foretages nogen, eller nogen fuldstændig, behandling af ansøgningen om international beskyttelse og af ansøgerens sikkerhed i forbindelse med vedkommendes særlige situation, som beskrevet i kapitel II, såfremt en kompetent myndighed ud fra de faktiske kendsgerninger har fastslået, at ansøgeren forsøger at rejse ind på eller er rejst ind på medlemsstatens område fra et sikkert tredjeland som defineret i stk. 2.

2.   Et tredjeland kan kun anses for et sikkert tredjeland med henblik på stk. 1, hvis det:

| a) | har ratificeret og overholder Genèvekonventionens bestemmelser uden nogen geografiske begrænsninger |
| --- | --- |

a)

har ratificeret og overholder Genèvekonventionens bestemmelser uden nogen geografiske begrænsninger

| b) | har indført en asylprocedure ved lov, og |
| --- | --- |

b)

har indført en asylprocedure ved lov, og

| c) | har ratificeret den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og overholder dens bestemmelser, herunder standarderne vedrørende effektive retsmidler. |
| --- | --- |

c)

har ratificeret den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og overholder dens bestemmelser, herunder standarderne vedrørende effektive retsmidler.

3.   Ansøgeren skal have mulighed for at påklage anvendelsen af begrebet europæisk sikkert tredjeland med den begrundelse, at det berørte tredjeland ikke er sikkert i vedkommendes særlige situation.

4.   De berørte medlemsstater fastsætter i deres nationale lovgivning proceduren for gennemførelsen af bestemmelserne i stk. 1 og følgerne af afgørelser truffet i henhold til disse bestemmelser i overensstemmelse med non-refoulement-princippet, herunder undtagelser fra anvendelsen af denne artikel af humanitære eller politiske årsager eller af årsager, der vedrører folkeretten.

5.   Når medlemsstaterne fuldbyrder en afgørelse, der udelukkende bygger på denne artikel, skal de

| a) | orientere ansøgeren herom, og |
| --- | --- |

a)

orientere ansøgeren herom, og

| b) | forsyne vedkommende med et dokument, der på det pågældende tredjelands sprog orienterer myndighederne i dette land om, at ansøgningen ikke har været realitetsbehandlet. |
| --- | --- |

b)

forsyne vedkommende med et dokument, der på det pågældende tredjelands sprog orienterer myndighederne i dette land om, at ansøgningen ikke har været realitetsbehandlet.

6.   Hvis det sikre tredjeland ikke tager ansøgeren tilbage, sikrer medlemsstaten, at der gives adgang til en procedure i overensstemmelse med de grundlæggende principper og garantier i kapitel II.

7.   Medlemsstaterne underretter regelmæssigt Kommissionen om, hvilke lande dette begreb anvendes på i overensstemmelse denne artikel.

AFDELING IV

Artikel 40

Fornyede ansøgninger

1.   Hvis en person, som har søgt om international beskyttelse i en medlemsstat, afgiver yderligere forklaringer eller indgiver en fornyet ansøgning i samme medlemsstat, behandler medlemsstaten disse yderligere forklaringer eller elementerne i den fornyede ansøgning inden for rammerne af behandlingen af den tidligere ansøgning eller inden for rammerne af behandlingen af en afgørelse, som bliver påklaget eller prøvet, for så vidt de ansvarlige myndigheder kan tage hensyn til og behandle alle de elementer, der ligger til grund for de yderligere forklaringer eller den fornyede ansøgning inden for disse rammer.

2.   Med henblik på at træffe en afgørelse om antagelse af en ansøgning om international beskyttelse til behandling i henhold til artikel 33, stk. 2, litra d), underkastes en fornyet ansøgning om international beskyttelse først en indledende undersøgelse af, om der er fremkommet nye elementer eller oplysninger af betydning, eller ansøgeren har fremlagt sådanne, med henblik på at fastslå, om ansøgeren kan anerkendes som en person med international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU.

3.   Konkluderes det i den i stk. 2 omhandlede indledende undersøgelse, at der er fremkommet nye elementer eller oplysninger, eller har ansøgeren fremlagt sådanne, som i væsentligt omfang gør det sandsynligt, at ansøgeren kan anerkendes som en person med international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU, realitetsbehandles ansøgningen i overensstemmelse med kapitel II. Medlemsstaterne kan også fastsætte, at en fornyet ansøgning af andre grunde skal underkastes yderligere behandling.

4.   Medlemsstaterne kan fastsætte, at ansøgningen kun bliver realitetsbehandlet, hvis ansøgeren uden egen skyld var ude af stand til at gøre rede for de forhold, der er omhandlet i denne artikels stk. 2 og 3 under den tidligere procedure, navnlig ved at udøve vedkommendes ret til et effektivt retsmiddel i henhold til artikel 46.

5.   Hvis en fornyet ansøgningen ikke behandles yderligere i henhold til denne artikel, skal den afvises i overensstemmelse med artikel 33, stk. 2, litra d).

6.   Den i denne artikel omhandlede procedure kan også finde anvendelse, hvis:

| a) | en person, som ansøgeren har forsørgerpligt over for, indgiver en ansøgning efter i overensstemmelse med artikel 7, stk. 2, at have givet sit samtykke til, at vedkommendes sag indgår i en ansøgning indgivet på vedkommendes vegne, og/eller |
| --- | --- |

a)

en person, som ansøgeren har forsørgerpligt over for, indgiver en ansøgning efter i overensstemmelse med artikel 7, stk. 2, at have givet sit samtykke til, at vedkommendes sag indgår i en ansøgning indgivet på vedkommendes vegne, og/eller

| b) | en ugift mindreårig, der indgiver en ansøgning, efter at en ansøgning er indgivet på vedkommendes vegne i henhold til artikel 7, stk. 5, litra c). |
| --- | --- |

b)

en ugift mindreårig, der indgiver en ansøgning, efter at en ansøgning er indgivet på vedkommendes vegne i henhold til artikel 7, stk. 5, litra c).

I sådanne tilfælde går den i stk. 2 omhandlede indledende undersøgelse ud på at afklare, om der foreligger oplysninger vedrørende den persons forhold, over for hvem der består forsørgerpligt, eller den ugifte mindreåriges forhold, der berettiger en særskilt ansøgning.

7.   Afgiver en person, for hvem der er truffet en afgørelse om overførsel, som skal gennemføres i henhold til forordning (EU) nr. .../... (27), yderligere forklaringer eller indgiver vedkommende en fornyet ansøgning i den medlemsstat, som skal foretage overførslen, skal disse forklaringer eller fornyede ansøgninger behandles af den ansvarlige medlemsstat som fastlagt i den forordning i overensstemmelse med dette direktiv.

Artikel 41

Undtagelser fra retten til at forblive på området i tilfælde af fornyede ansøgninger

1.   Medlemsstaterne kan gøre undtagelse fra retten til at forblive på området, når en person:

| a) | har indgivet en første fornyet ansøgning, der ikke behandles yderligere i henhold til artikel 40, stk. 5, udelukkende med det formål at forsinke eller forhindre fuldbyrdelsen af en afgørelse, som ville medføre en nært forestående udsendelse af vedkommende af den pågældende medlemsstat, eller |
| --- | --- |

a)

har indgivet en første fornyet ansøgning, der ikke behandles yderligere i henhold til artikel 40, stk. 5, udelukkende med det formål at forsinke eller forhindre fuldbyrdelsen af en afgørelse, som ville medføre en nært forestående udsendelse af vedkommende af den pågældende medlemsstat, eller

| b) | indgiver en anden fornyet ansøgning i den samme medlemsstat, efter at der er truffet en endelig afgørelse om at afvise en første fornyet ansøgning i henhold til artikel 40, stk. 5, eller efter at der er truffet en endelig afgørelse om at afvise denne ansøgning som grundløs. |
| --- | --- |

b)

indgiver en anden fornyet ansøgning i den samme medlemsstat, efter at der er truffet en endelig afgørelse om at afvise en første fornyet ansøgning i henhold til artikel 40, stk. 5, eller efter at der er truffet en endelig afgørelse om at afvise denne ansøgning som grundløs.

Medlemsstaterne kan kun gøre en sådan undtagelse, hvis den besluttende myndighed finder, at en afgørelse om tilbagesendelse ikke vil føre til direkte eller indirekte refoulement i strid med den pågældende medlemsstats internationale forpligtelser og EU-forpligtelser

2.   I de tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, kan medlemsstaterne også:

| a) | fravige de tidsfrister, der normalt gælder for fremskyndede procedurer, i overensstemmelse med national ret, når behandlingsproceduren fremskyndes i overensstemmelse med artikel 31, stk. 8, litra g) |
| --- | --- |

a)

fravige de tidsfrister, der normalt gælder for fremskyndede procedurer, i overensstemmelse med national ret, når behandlingsproceduren fremskyndes i overensstemmelse med artikel 31, stk. 8, litra g)

| b) | fravige de tidsfrister, der normalt gælder for procedurer for antagelse til behandling, jf. artikel 33 og 34, i overensstemmelse med national ret, og/eller |
| --- | --- |

b)

fravige de tidsfrister, der normalt gælder for procedurer for antagelse til behandling, jf. artikel 33 og 34, i overensstemmelse med national ret, og/eller

| c) | fravige artikel 46, stk. 8. |
| --- | --- |

c)

fravige artikel 46, stk. 8.

Artikel 42

Procedureregler

1.   Medlemsstaterne sikrer, at ansøgere, hvis ansøgning underkastes en indledende undersøgelse, jf. artikel 40, er omfattet af de garantier, der er fastlagt i artikel 12, stk. 1.

2.   Medlemsstaterne kan i deres nationale lovgivning fastsætte regler for den indledende undersøgelse, jf. artikel 40. Disse regler kan bl.a.:

| a) | pålægge den berørte ansøger at oplyse om konkrete omstændigheder og fremlægge bevismidler, som berettiger en ny procedure |
| --- | --- |

a)

pålægge den berørte ansøger at oplyse om konkrete omstændigheder og fremlægge bevismidler, som berettiger en ny procedure

| b) | tillade, at den indledende undersøgelse udelukkende foretages på et skriftligt grundlag uden en personlig samtale, undtagen i de tilfælde, der er omhandlet i artikel 40, stk. 6. |
| --- | --- |

b)

tillade, at den indledende undersøgelse udelukkende foretages på et skriftligt grundlag uden en personlig samtale, undtagen i de tilfælde, der er omhandlet i artikel 40, stk. 6.

Disse regler må ikke gøre det umuligt for en ansøger at få adgang til en ny procedure, og de må ikke medføre, at denne adgang i praksis bortfalder eller begrænses væsentligt.

3.   Medlemsstaterne sikrer, at ansøgeren på passende måde underrettes om udfaldet af den indledende undersøgelse og, hvis ansøgningen ikke vil blive realitetsbehandlet, om grundene hertil og om mulighederne for at påklage eller prøve afgørelsen.

AFDELING V

Artikel 43

Grænseprocedurer

1.   Medlemsstaterne kan fastlægge procedurer i overensstemmelse med de grundlæggende principper og garantier i kapitel II med henblik på ved grænsen eller i medlemsstaternes transitområder at kunne træffe afgørelse om:

| a) | antagelse af en ansøgning, der er indgivet der, til behandling, i henhold til artikel 33, og/eller |
| --- | --- |

a)

antagelse af en ansøgning, der er indgivet der, til behandling, i henhold til artikel 33, og/eller

| b) | substansen i en ansøgning i forbindelse med en procedure i henhold til artikel 31, stk. 8. |
| --- | --- |

b)

substansen i en ansøgning i forbindelse med en procedure i henhold til artikel 31, stk. 8.

2.   Medlemsstaterne sikrer, at der træffes en afgørelse inden for rammerne af de procedurer, der er omhandlet i stk. 1, inden for en rimelig tidsfrist. Hvis der ikke er truffet en afgørelse inden fire uger, skal ansøgeren have tilladelse til indrejse på medlemsstatens område, så vedkommendes ansøgning kan blive behandlet i overensstemmelse med dette direktivs øvrige bestemmelser.

3.   Hvis ankomster, der indebærer et stort antal tredjelandsstatsborgere eller statsløse, som indgiver ansøgninger om international beskyttelse ved grænsen eller i et transitområde, i praksis gør det umuligt at anvende bestemmelserne i stk. 1, kan disse procedurer dog anvendes, når og så længe disse tredjelandsstatsborgere eller statsløse er normalt indkvarteret på steder i nærheden af grænsen eller i transitområdet.

KAPITEL IV

PROCEDURER FOR FRATAGELSE AF INTERNATIONAL BESKYTTELSE

Artikel 44

Fratagelse af international beskyttelse

Medlemsstaterne sikrer, at der kan indledes en undersøgelse med henblik på fratagelse af en bestemt persons internationale beskyttelse, hvis der fremkommer nye elementer eller oplysninger, som viser, at der er grund til at tage det berettigede i vedkommendes internationale beskyttelse op til fornyet overvejelse.

Artikel 45

Procedureregler

1.   Hvis den kompetente myndighed overvejer at fratage tredjelandsstatsborgere eller statsløse deres internationale beskyttelse i henhold til artikel 14 eller 19 i direktiv 2011/95/EU, skal medlemsstaten sikre, at de berørte personer nyder følgende garantier:

| a) | de skal skriftligt underrettes om, at den kompetente myndighed tager op til fornyet overvejelse, om de kan anerkendes som personer med international beskyttelse og om grundene hertil, og |
| --- | --- |

a)

de skal skriftligt underrettes om, at den kompetente myndighed tager op til fornyet overvejelse, om de kan anerkendes som personer med international beskyttelse og om grundene hertil, og

| b) | de tilbydes mulighed for i en personlig samtale i henhold til artikel 12, stk. 1, litra b), og artikel 14, 15, 16 og 17 eller i en skriftlig erklæring at fremlægge grunde, der taler imod fratagelse af deres internationale beskyttelse. |
| --- | --- |

b)

de tilbydes mulighed for i en personlig samtale i henhold til artikel 12, stk. 1, litra b), og artikel 14, 15, 16 og 17 eller i en skriftlig erklæring at fremlægge grunde, der taler imod fratagelse af deres internationale beskyttelse.

2.   Desuden sikrer medlemsstaterne inden for rammerne af den i stk. 1 omhandlede procedure, at:

| a) | den kompetente myndighed kan indhente nøjagtige og ajourførte oplysninger fra forskellige kilder, f.eks. hvor det er relevant fra EASO og UNHCR om den generelle situation i de berørte personers oprindelseslande, og |
| --- | --- |

a)

den kompetente myndighed kan indhente nøjagtige og ajourførte oplysninger fra forskellige kilder, f.eks. hvor det er relevant fra EASO og UNHCR om den generelle situation i de berørte personers oprindelseslande, og

| b) | hvis der i den enkeltes sag indsamles oplysninger med henblik på at tage dennes internationale beskyttelse op til fornyet overvejelse, må disse ikke indhentes fra aktøren/aktørerne bag forfølgelsen eller den alvorlige overlast, på en sådan måde, at denne aktør/disse aktører får direkte meddelelse om, at den berørte er en person med international beskyttelse, og hvis status er til fornyet overvejelse, eller på en sådan måde, at den fysiske integritet for den berørte person eller de personer, denne har forsørgerpligt over for, eller friheden og sikkerheden for de familiemedlemmer, som fortsat er bosat i oprindelseslandet, bringes i fare. |
| --- | --- |

b)

hvis der i den enkeltes sag indsamles oplysninger med henblik på at tage dennes internationale beskyttelse op til fornyet overvejelse, må disse ikke indhentes fra aktøren/aktørerne bag forfølgelsen eller den alvorlige overlast, på en sådan måde, at denne aktør/disse aktører får direkte meddelelse om, at den berørte er en person med international beskyttelse, og hvis status er til fornyet overvejelse, eller på en sådan måde, at den fysiske integritet for den berørte person eller de personer, denne har forsørgerpligt over for, eller friheden og sikkerheden for de familiemedlemmer, som fortsat er bosat i oprindelseslandet, bringes i fare.

3.   Medlemsstaterne sikrer, at den kompetente myndigheds afgørelse om at fratage en person international beskyttelse meddeles skriftligt. De faktiske og retlige grunde anføres i afgørelsen, og der gives skriftlige oplysninger om, hvordan der kan gøres indsigelse mod afgørelsen.

4.   Når den kompetente myndighed har truffet afgørelse om at fratage international beskyttelse, finder artikel 20, artikel 22, artikel 23, stk. 1, og artikel 29 ligeledes anvendelse.

5.   Uanset denne artikels stk. 1, 2, 3 og 4 kan medlemsstaterne beslutte, at international beskyttelse ophører ved lov, når personen med international beskyttelse, utvetydigt har givet afkald på sin anerkendelse som en sådan person. En medlemsstat kan ligeledes fastsætte, at international beskyttelse ophører ved lov, hvis personen med international beskyttelse opnår statsborgerskab i den pågældende medlemsstat.

KAPITEL V

KLAGEADGANG

Artikel 46

Retten til effektive retsmidler

1.   Medlemsstaterne sikrer, at ansøgere har ret til effektive retsmidler ved en domstol eller et domstolslignende organ i forbindelse med følgende:

| a) | en afgørelse, der er truffet om deres ansøgning om international beskyttelse, herunder en afgørelse:






  i) | om at betragte en ansøgning som grundløs hvad angår flygtningestatus og/eller subsidiær beskyttelsesstatus |
| --- | --- | --- |

a)

en afgørelse, der er truffet om deres ansøgning om international beskyttelse, herunder en afgørelse:

i)

om at betragte en ansøgning som grundløs hvad angår flygtningestatus og/eller subsidiær beskyttelsesstatus

| ii) | om afvisning i henhold til artikel 33, stk. 2 |
| --- | --- |

ii)

om afvisning i henhold til artikel 33, stk. 2

| iii) | truffet ved en medlemsstats grænse eller i dens transitområder, jf. artikel 43, stk. 1 |
| --- | --- |

iii)

truffet ved en medlemsstats grænse eller i dens transitområder, jf. artikel 43, stk. 1

| iv) | om at undlade at foretage en behandling i henhold til artikel 39 |
| --- | --- |

iv)

om at undlade at foretage en behandling i henhold til artikel 39

| b) | et afslag på genoptagelse af behandlingen af en ansøgning, efter at den er afbrudt i henhold til artikel 27 og 28 |
| --- | --- |

b)

et afslag på genoptagelse af behandlingen af en ansøgning, efter at den er afbrudt i henhold til artikel 27 og 28

| c) | en afgørelse truffet i henhold til artikel 45 om fratagelse af international beskyttelse. |
| --- | --- |

c)

en afgørelse truffet i henhold til artikel 45 om fratagelse af international beskyttelse.

2.   Medlemsstaterne sikrer, at personer, der af den besluttende myndighed anerkendes som værende berettiget til subsidiær beskyttelse, har ret til effektive retsmidler i henhold til stk. 1, hvis der er truffet en afgørelse, der betragter en ansøgning som grundløs med hensyn til flygtningestatus.

Med forbehold af stk. 1, litra c), kan en medlemsstat, når den subsidiære beskyttelsesstatus, som den pågældende medlemsstat har indrømmet, giver samme rettigheder og fordele som dem, der er forbundet med flygtningestatus i henhold til EU-retten og til national ret, afvise en klage over en afgørelse, der betragter en ansøgning som grundløs med hensyn til flygtningestatus, fordi ansøgeren ikke har udvist tilstrækkelig interesse i at opretholde sagen.

3.   For at efterkomme stk. 1 sikrer medlemsstaterne, at effektive retsmidler omfatter en fuldstændig og ex-nunc-undersøgelse af både faktiske og retlige omstændigheder, herunder, hvor det er relevant, en undersøgelse af behovene for international beskyttelse i henhold til direktiv 2011/95/EU, i det mindste i klageprocedurer ved en domstol eller et domstolslignende organ i første instans.

4.   Medlemsstaterne fastsætter rimelige tidsfrister og andre nødvendige bestemmelser for at ansøgeren kan udøve sin til et effektivt retsmiddel som omhandlet i stk. 1. Tidsfristerne må ikke gøre udøvelse af denne ret umulig eller urimeligt vanskelig.

Medlemsstaterne kan også træffe bestemmelser om ex officio-prøvelse af afgørelser, der er truffet i henhold til artikel 43.

5.   Med forbehold af stk. 6 tillader medlemsstaterne, at ansøgerne forbliver på området, indtil fristen for at udøve retten til et effektivt retsmiddel er udløbet, og, såfremt ansøgeren har udøvet denne ret inden udløbet af fristen, indtil behandlingen af sagen er afsluttet.

6.   I tilfælde af, at der træffes en afgørelse

| a) | om at betragte en ansøgning som åbenbart grundløs i overensstemmelse med artikel 32, stk. 2, eller grundløs efter en undersøgelse i overensstemmelse med artikel 31, stk. 8, undtagen i tilfælde, hvor disse afgørelser er baseret på de omstændigheder, der er omhandlet i artikel 31, stk. 8, litra h) |
| --- | --- |

a)

om at betragte en ansøgning som åbenbart grundløs i overensstemmelse med artikel 32, stk. 2, eller grundløs efter en undersøgelse i overensstemmelse med artikel 31, stk. 8, undtagen i tilfælde, hvor disse afgørelser er baseret på de omstændigheder, der er omhandlet i artikel 31, stk. 8, litra h)

| b) | om at betragte en ansøgning som en ansøgning, der kan afvises i henhold til artikel 33, stk. 2, litra a), b) eller d) |
| --- | --- |

b)

om at betragte en ansøgning som en ansøgning, der kan afvises i henhold til artikel 33, stk. 2, litra a), b) eller d)

| c) | om at afvise at genoptage ansøgerens sag, efter at den er blevet afbrudt i medfør af artikel 28, eller |
| --- | --- |

c)

om at afvise at genoptage ansøgerens sag, efter at den er blevet afbrudt i medfør af artikel 28, eller

| d) | om at undlade at foretage nogen, eller nogen fuldstændig, behandling af ansøgningen i henhold til artikel 39 |
| --- | --- |

d)

om at undlade at foretage nogen, eller nogen fuldstændig, behandling af ansøgningen i henhold til artikel 39

har en domstol eller et domstolslignende organ beføjelse til, enten efter anmodning fra den berørte ansøger eller ex officio, at afgøre, om ansøgeren kan forblive på medlemsstatens område, såfremt udfaldet af en sådan afgørelse er, at ansøgeren fratages retten til at forblive i medlemsstaten, og hvor retten i sådanne tilfælde til at forblive i medlemsstaten, indtil sagen er afgjort, ikke er omhandlet i national ret.

7.   Stk. 6 finder kun anvendelse på de procedurer, der er omhandlet i artikel 43, såfremt:

| a) | ansøgeren har den nødvendige tolkebistand, juridiske bistand og mindst en uge til at forberede anmodningen og forelægge domstolen eller det domstolslignende organ sine argumenter for at indrømme vedkommende ret til at forblive på området, indtil klagesagen er afgjort, og |
| --- | --- |

a)

ansøgeren har den nødvendige tolkebistand, juridiske bistand og mindst en uge til at forberede anmodningen og forelægge domstolen eller det domstolslignende organ sine argumenter for at indrømme vedkommende ret til at forblive på området, indtil klagesagen er afgjort, og

| b) | domstolen eller det domstolslignende organ som led i behandlingen af den i stk. 6 omhandlede anmodning undersøger den besluttende myndigheds negative afgørelse ud fra de retlige og faktiske omstændigheder. |
| --- | --- |

b)

domstolen eller det domstolslignende organ som led i behandlingen af den i stk. 6 omhandlede anmodning undersøger den besluttende myndigheds negative afgørelse ud fra de retlige og faktiske omstændigheder.

Hvis betingelserne i litra a) og b) ikke er opfyldt, finder stk. 5 anvendelse.

8.   Medlemsstaterne tillader, at ansøgeren forbliver på området, indtil den i stk. 6 og 7 fastsatte procedure med henblik på at afgøre, hvorvidt ansøgeren kan forblive på området, er afsluttet.

9.   Stk. 5, 6 og 7 berører ikke artikel 26 i forordning (EU) nr. .../... (28).

10.   Medlemsstaterne kan med hensyn til anvendelsen af stk. 1 fastsætte tidsfrister for domstolens eller det domstolslignende organs behandling af den besluttende myndigheds afgørelse.

11.   Medlemsstaterne kan i deres nationale lovgivning også fastsætte betingelserne for, hvornår det kan antages, at en ansøger implicit har trukket sit retsmiddel som omhandlet i stk. 1 tilbage eller har opgivet det, samt regler for den procedure, der skal følges i sådanne tilfælde.

KAPITEL VI

ALMINDELIGE OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

Artikel 47

Indsigelse ved offentlige myndigheder

Dette direktiv berører ikke offentlige myndigheders ret til at gøre indsigelse over for administrative og/eller retlige afgørelser i henhold til national lovgivning.

Artikel 48

Tavshedspligt

Medlemsstaterne sikrer, at de myndigheder, der får til opgave at gennemføre dette direktiv, har tavshedspligt som defineret i national ret med hensyn til oplysninger, som de får kendskab til under deres arbejde.

Artikel 49

Samarbejde

Hver medlemsstat udpeger et nationalt kontaktpunkt og meddeler Kommissionen dets adresse. Kommissionen videresender oplysningerne til de øvrige medlemsstater.

Medlemsstaterne træffer i samarbejde med Kommissionen alle passende foranstaltninger til etablering af et direkte samarbejde og informationsudveksling mellem de kompetente myndigheder.

Når medlemsstaterne træffer de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 6, stk. 5, artikel 14, stk. 1, andet afsnit, og artikel 31, stk. 3, litra b), underretter de snarest muligt Kommissionen, når grundene til, at de har anvendt disse ekstraordinære foranstaltninger, ophører, og mindst en gang om året. Denne underretning skal så vidt muligt indeholde data om den procentvise andel af ansøgningerne, for hvilke der er truffet undtagelser, set i forhold til det samlede antal ansøgninger, der er behandlet i løbet af perioden.

Artikel 50

Beretning

Senest den ... (29) aflægger Kommissionen beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af dette direktiv i medlemsstaterne og foreslår eventuelle nødvendige ændringer. Medlemsstaterne sender Kommissionen alle de oplysninger, der er relevante for udarbejdelsen af dens beretning. Efter fremlæggelsen af beretningen aflægger Kommissionen mindst hvert femte år beretning til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af dette direktiv i medlemsstaterne.

I den første beretning aflægger Kommissionen endvidere specielt beretning om anvendelsen af artikel 17 og de forskellige redskaber, der benyttes i forbindelse med rapporten om den personlige samtale.

Artikel 51

Gennemførelse

1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme artikel 1-30, artikel 31, stk. 1, 2, 6, 7, 8 og 9, artikel 32-46, 49 og 50 og bilag I senest den ... (30). De underretter straks Kommissionen herom.

2.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme artikel 31, stk. 3, 4 og 5, senest den ... (31). De underretter straks Kommissionen herom.

3.   De i stk. 1 og 2 omhandlede love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De skal også indeholde oplysning om, at henvisninger i gældende love og administrative bestemmelser til det direktiv, der ophæves ved nærværende direktiv, gælder som henvisninger til nærværende direktiv. De nærmere regler for henvisningen og for affattelse af den nævnte oplysning fastsættes af medlemsstaterne.

4.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.

Artikel 52

Overgangsbestemmelser

Medlemsstaterne anvender de i artikel 51, stk. 1, omhandlede love og administrative bestemmelser i forbindelse med ansøgninger om international beskyttelse, der er indgivet, og i forbindelse med procedurer for fratagelse af international beskyttelse, der er indledt efter den ... (30) eller en tidligere dato. Ansøgninger, der er indgivet inden den ... (30), og procedurer for fratagelse af flygtningestatus, der er indledt inden denne dato, er omfattet af love og administrative bestemmelser, der er vedtaget i henhold til direktiv 2005/85/EF.

Medlemsstaterne anvender de i artikel 51, stk. 2, omhandlede love og administrative bestemmelser i forbindelse med ansøgninger om international beskyttelse, der er indgivet efter den ... (31) eller en tidligere dato. Ansøgninger, der er indgivet før denne dato, er omfattet af love og administrative bestemmelser i henhold til direktiv 2005/85/EF.

Artikel 53

Ophævelse

Direktiv 2005/85/EF ophæves for de medlemsstater, der er bundet af nærværende direktiv, med virkning fra den ... (32), uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag II, del B, angivne frister for gennemførelse i national ret af direktivet.

Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til nærværende direktiv og læses efter sammenligningstabellen i bilag III.

Artikel 54

Ikrafttræden og anvendelse

Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

Artikel 47 og 48 anvendes fra den ... (32).

Artikel 55

Adressater

Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.

Udfærdiget i, den ...

På Europa-Parlamentets vegne

...

Formand

På Rådets vegne

...

Formand

---

(1)  EUT C 24 af 28.1.2012, s. 79.

1

(2)  EUT C ....

2

(3)  Europa-Parlamentets holdning af 6.4.2011 (EUT C 296 E af 2.10.2012, s. 184) og Rådets førstebehandlingsholdning af 6.6.2013. Europa-Parlamentets holdning af .... (endnu ikke offentliggjort i EUT) og Rådets afgørelse af ....

3

(4)  EUT L 326 af 13.12.2005, s. 13.

4

(5)  EUT L 337 af 20.12.2011, s. 9.

5

(6)  Dok 14654/1/12 REV 1 [direktivet om modtagelsesforhold].

6

(7)  EUT L ...

7

(8)  EUT L 132 af 29.5.2010, s. 11.

8

(9)  EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31.

9

(10)  Dok. 15605/1/12 REV 1 [Dublinforordningen].

10

(11)  EUT L ...

11

(12)  Forordningen i betragtning 53 [Dublinforordningen].

12

(13)  EUT C 369 af 17.12.2011, s. 14.

13

(14)  Forordningen i betragtning 53 [Dublinforordningen].

14

(15)  EUT L 348 af 24.12.2008, s. 98.

15

(16)  Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EFT L 190 af 18.7.2002, s. 1).

16

(17)  Direktivet i betragtning 27 [direktivet om modtagelsesforhold].

17

(18)  Direktivet i betragtning 27 [direktivet om modtagelsesforhold].

18

(19)  Direktivet i betragtning 27 [direktivet om modtagelsesforhold].

19

(20)  Direktivet i betragtning 27 [direktivet om modtagelsesforhold].

20

(21)  Forordningen i betragtning 53 [Dublinforordningen].

21

(22)  Forordningen i betragtning 53 [Dublinforordningen].

22

(23)  Direktivet i betragtning 27 [direktivet om modtagelsesforhold].

23

(24)  Dok. PE-CONS 17/13 [Eurodacforordningen].

24

(25)  EUT L...

25

(26)  Forordningen i betragtning 53 [Dublinforordningen].

26

(27)  Forordningen i betragtning 53 [Dublinforordningen].

27

(28)  Forordningen i betragtning 53 [Dublinforordningen].

28

(29)  Fire år efter dette direktivs ikrafttræden.

29

(30)  To år efter dette direktivs ikrafttræden.

30

(31)  Fem år efter dette direktivs ikrafttræden.

31

(32)  To år efter dette direktivs ikrafttræden.

32

---

BILAG I

Udpegelse af sikre oprindelseslande som omhandlet i artikel 37, stk. 1

Et land betragtes som et sikkert oprindelsesland, hvis det på grundlag af de retlige forhold, anvendelsen af lovgivningen inden for rammerne af et demokratisk system og de generelle politiske omstændigheder kan påvises, at der generelt og til stadighed ikke sker forfølgelse, som defineret i artikel 9 i direktiv 2011/95/EU, ingen tortur eller umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, og ingen trussel om vilkårlig vold i forbindelse med international eller intern væbnet konflikt.

Ved denne vurdering skal der blandt andet tages hensyn til, i hvilket omfang der ydes beskyttelse mod forfølgelse og mishandling i henhold til:

| a) | det pågældende lands relevante love og administrative bestemmelser og deres anvendelse i praksis |
| --- | --- |

a)

det pågældende lands relevante love og administrative bestemmelser og deres anvendelse i praksis

| b) | respekt for de rettigheder og frihedsrettigheder, der er fastsat i Den Europæiske Konvention til Beskyttelse af Menneskerettigheder og Grundlæggende Frihedsrettigheder og/eller Den Internationale Konvention om Civile og Politiske Rettigheder og/eller FN's konvention mod Tortur, herunder navnlig de rettigheder, der ikke kan fraviges i henhold til artikel 15, stk. 2, i nævnte europæiske konvention |
| --- | --- |

b)

respekt for de rettigheder og frihedsrettigheder, der er fastsat i Den Europæiske Konvention til Beskyttelse af Menneskerettigheder og Grundlæggende Frihedsrettigheder og/eller Den Internationale Konvention om Civile og Politiske Rettigheder og/eller FN's konvention mod Tortur, herunder navnlig de rettigheder, der ikke kan fraviges i henhold til artikel 15, stk. 2, i nævnte europæiske konvention

| c) | overholdelse af non-refoulement-princippet i overensstemmelse med Genèvekonventionen |
| --- | --- |

c)

overholdelse af non-refoulement-princippet i overensstemmelse med Genèvekonventionen

| d) | effektive retsmidler mod krænkelser af disse rettigheder og frihedsrettigheder. |
| --- | --- |

d)

effektive retsmidler mod krænkelser af disse rettigheder og frihedsrettigheder.

---

BILAG II

Del A

Ophævet direktiv

(omhandlet i artikel 53)

| Rådets direktiv 2005/85/EF | (EUT L 326 af 13.12.2005, s. 13) |
| --- | --- |

Rådets direktiv 2005/85/EF

(EUT L 326 af 13.12.2005, s. 13)

Del B

Frist for gennemførelse i national ret

(omhandlet i artikel 51)

| Direktiv | Frister for gennemførelse |
| --- | --- |
| 2005/85/EF | Første frist: 1. december 2007
  Anden frist: 1. december 2008 |

Direktiv

Frister for gennemførelse

2005/85/EF

Første frist: 1. december 2007

Anden frist: 1. december 2008

---

BILAG III

Sammenligningstabel

| Direktiv 2005/85/EF | Nærværende direktiv |
| --- | --- |
| Artikel 1 | Artikel 1 |
| Artikel 2, litra a)-c) | Artikel 2, litra a)-c) |
| — | Artikel 2, litra d) |
| Artikel 2, litra d)-f) | Artikel 2, litra e)-g) |
| — | Artikel 2, litra h) og i) |
| Artikel 2, litra g) | Artikel 2, litra j) |
| — | Artikel 2, litra k) og l) |
| Artikel 2, litra h)-k) | Artikel 2, litra m)-p) |
| — | Artikel 2, litra q) |
| Artikel 3, stk. 1 og 2 | Artikel 3, stk. 1 og 2 |
| Artikel 3, stk. 3 | — |
| Artikel 3, stk. 4 | Artikel 3, stk. 3 |
| Artikel 4, stk. 1, første afsnit | Artikel 4, stk. 1, første afsnit |
| Artikel 4, stk. 1, andet afsnit | — |
| Artikel 4, stk. 2, litra a) | Artikel 4, stk. 2, litra a) |
| Artikel 4, stk. 2, litra b)-d) | — |
| Artikel 4, stk. 2, litra e) | Artikel 4, stk. 2, litra b) |
| Artikel 4, stk. 2, litra f) | — |
| — | Artikel 4, stk. 3 |
| Artikel 4, stk. 3 | Artikel 4, stk. 4 |
| — | Artikel 4, stk. 5 |
| Artikel 5 | Artikel 5 |
| Artikel 6, stk. 1 | Artikel 6, stk. 1 |
| — | Artikel 6, stk. 2-4 |
| Artikel 6, stk. 2 og 3 | Artikel 7, stk. 1 og 2 |
| — | Artikel 7, stk. 3 |
| — | Artikel 7, stk. 4 |
| Artikel 6, stk. 4 | Artikel 7, stk. 5 |
| Artikel 6, stk. 5 | — |
| — | Artikel 8 |
| Artikel 7, stk. 1 og 2 | Artikel 9, stk. 1 og 2 |
| — | Artikel 9, stk. 3 |
| Artikel 8, stk. 1 | Artikel 10, stk. 1 |
| — | Artikel 10, stk. 2 |
| Artikel 8, stk. 2, litra a)-c) | Artikel 10, stk. 3, litra a)-c) |
| — | Artikel 10, stk. 3, litra d) |
| Artikel 8, stk. 3 og 4 | Artikel 10, stk. 4 og 5 |
| Artikel 9, stk. 1 | Artikel 11, stk. 1 |
| Artikel 9, stk. 2, første afsnit | Artikel 11, stk. 2, første afsnit |
| Artikel 9, stk. 2, andet afsnit | — |
| Artikel 9, stk. 2, tredje afsnit | Artikel 11, stk. 2, andet afsnit |
| Artikel 9, stk. 3 | Artikel 11, stk. 3 |
| Artikel 10, stk. 1, litra a)-c) | Artikel 12, stk. 1, litra a)-c) |
| — | Artikel 12, stk. 1, litra d) |
| Artikel 10, stk. 1, litra d) og e) | Artikel 12, stk. 1, litra e) og f) |
| Artikel 10, stk. 2 | Artikel 12, stk. 2 |
| Artikel 11 | Artikel 13 |
| Artikel 12, stk. 1, første afsnit | Artikel 14, stk. 1, første afsnit |
| Artikel 12, stk. 2, andet afsnit | — |
| — | Artikel 14, stk. 1, andet og tredje afsnit |
| Artikel 12, stk. 2, tredje afsnit | Artikel 14, stk. 1, fjerde afsnit |
| Artikel 12, stk. 2, litra a) | Artikel 14, stk. 2, litra a) |
| Artikel 12, stk. 2, litra b) | — |
| Artikel 12, stk. 2, litra c) | — |
| Artikel 12, stk. 3, første afsnit | Artikel 14, stk. 2, litra b) |
| Artikel 12, stk. 3, andet afsnit | Artikel 14, stk. 2, andet afsnit |
| Artikel 12, stk. 4-6 | Artikel 14, stk. 3-5 |
| Artikel 13, stk. 1 og 2 | Artikel 15, stk. 1 og 2 |
| Artikel 13, stk. 3, litra a) | Artikel 15, stk. 3, litra a) |
| — | Artikel 15, stk. 3, litra b) |
| Artikel 13, stk. 3, litra b) | Artikel 15, stk. 3, litra c) |
| — | Artikel 15, stk. 3, litra d) |
| — | Artikel 15, stk. 3, litra e) |
| Artikel 13, stk. 4 | Artikel 15, stk. 4 |
| Artikel 13, stk. 5 | — |
| — | Artikel 16 |
| Artikel 14 | — |
| — | Artikel 17 |
| — | Artikel 18 |
| — | Artikel 19 |
| Artikel 15, stk. 1 | Artikel 22, stk. 1 |
| Artikel 15, stk. 2 | Artikel 20, stk. 1 |
| — | Artikel 20, stk. 2-4 |
| — | Artikel 21, stk. 1 |
| Artikel 15, stk. 3, litra a) | — |
| Artikel 15, stk. 3, litra b) og c) | Artikel 21, stk. 2, litra a) og b) |
| Artikel 15, stk. 3, litra d) | — |
| Artikel 15, stk. 3, andet afsnit | — |
| Artikel 15, stk. 4-6 | Artikel 21, stk. 3-5 |
| — | Artikel 22, stk. 2 |
| Artikel 16, stk. 1, første afsnit | Artikel 23, stk. 1, første afsnit |
| Artikel 16, stk. 1, andet afsnit, første punktum | Artikel 23, stk. 1, andet afsnit, indledende tekst |
| — | Artikel 23, stk. 1, litra a) |
| Artikel 16, stk. 1, andet afsnit, andet punktum | Artikel 23, stk. 1, litra b) |
| Artikel 16, stk. 2, første punktum | Artikel 23, stk. 2 |
| Artikel 16, stk. 2, andet punktum | — |
| — | Artikel 23, stk. 3 |
| Artikel 16, stk. 3 | Artikel 23, stk. 4, første afsnit |
| Artikel 16, stk. 4, første afsnit | — |
| Artikel 16, stk. 4, andet og tredje afsnit | Artikel 23, stk. 4, andet og tredje afsnit |
| — | Artikel 24 |
| Artikel 17, stk. 1 | Artikel 25, stk. 1 |
| Artikel 17, stk. 2, litra a) | Artikel 25, stk. 2 |
| Artikel 17, stk. 2, litra b) og c) | — |
| Artikel 17, stk. 3 | — |
| Artikel 17, stk. 4 | Artikel 25, stk. 3 |
| — | Artikel 25, stk. 4 |
| Artikel 17, stk. 5 | Artikel 25, stk. 5 |
| — | Artikel 25, stk. 6 |
| Artikel 17, stk. 6 | Artikel 25, stk. 7 |
| Artikel 18 | Artikel 26 |
| Artikel 19 | Artikel 27 |
| Artikel 20, stk. 1 og 2 | Artikel 28, stk. 1 og 2 |
| — | Artikel 28, stk. 3 |
| Artikel 21 | Artikel 29 |
| Artikel 22 | Artikel 30 |
| Artikel 23, stk. 1 | Artikel 31, stk. 1 |
| Artikel 23, stk. 2, første afsnit | Artikel 31, stk. 2 |
| — | Artikel 31, stk. 3 |
| — | Artikel 31, stk. 4 og 5 |
| Artikel 23, stk. 2, andet afsnit | Artikel 31, stk. 6 |
| Artikel 23, stk. 3 | — |
| — | Artikel 31, stk. 7 |
| Artikel 23, stk. 4, litra a) | Artikel 31, stk. 8, litra a) |
| Artikel 23, stk. 4, litra b) | — |
| Artikel 23, stk. 4, litra c), nr. i) | Artikel 31, stk. 8, litra b) |
| Artikel 23, stk. 4, litra c), nr. ii | — |
| Artikel 23, stk. 4, litra d) | Artikel 31, stk. 8, litra c) |
| Artikel 23, stk. 4, litra e) | — |
| Artikel 23, stk. 4, litra f) | Artikel 31, stk. 8, litra d) |
| Artikel 23, stk. 4, litra g) | Artikel 31, stk. 8, litra e) |
| — | Artikel 31, stk. 8, litra f) |
| Artikel 23, stk. 4, litra h) og i) | — |
| Artikel 23, stk. 4, litra j) | Artikel 31, stk. 8, litra g) |
| — | Artikel 31, stk. 8, litra h) og i) |
| Artikel 23, stk. 4, litra k) og l) | — |
| Artikel 23, stk. 4, litra m) | Artikel 31, stk. 8, litra j) |
| Artikel 23, stk. 4, litra n) og o) | — |
| — | Artikel 31, stk. 9 |
| Artikel 24 | — |
| Artikel 25 | Artikel 33 |
| Artikel 25, stk. 1 | Artikel 33, stk. 1 |
| Artikel 25, stk. 2, litra a)-c) | Artikel 33, stk. 2, litra a)-c) |
| Artikel 25, stk. 2, litra d) og e) | — |
| Artikel 25, stk. 2, litra f) og g) | Artikel 33, stk. 2, litra d) og e) |
| — | Artikel 34 |
| Artikel 26 | Artikel 35 |
| Artikel 27, stk. 1, litra a) | Artikel 38, stk. 1, litra a) |
| — | Artikel 38, stk. 1, litra b) |
| Artikel 27, stk. 1, litra b)-d) | Artikel 38, stk. 1, litra c)-e) |
| Artikel 27, stk. 2-5 | Artikel 38, stk. 2-5 |
| Artikel 28 | Artikel 32 |
| Artikel 29 | — |
| Artikel 30, stk. 1 | Artikel 37, stk. 1 |
| Artikel 30, stk. 2-4 | — |
| — | Artikel 37, stk. 2 |
| Artikel 30, stk. 5 og 6 | Artikel 37, stk. 3 og 4 |
| Artikel 31, stk. 1 | Artikel 36, stk. 1 |
| Artikel 31, stk. 2 | — |
| Artikel 31, stk. 3 | Artikel 36, stk. 2 |
| Artikel 32, stk. 1 | Artikel 40, stk. 1 |
| Artikel 32, stk. 2 | — |
| Artikel 32, stk. 3 | Artikel 40, stk. 2 |
| Artikel 32, stk. 4 | Artikel 40, stk. 3, første punktum |
| Artikel 32, stk. 5 | Artikel 40, stk. 3, andet punktum |
| Artikel 32, stk. 6 | Artikel 40, stk. 4 |
| — | Artikel 40, stk. 5 |
| Artikel 32, stk. 7, første afsnit | Artikel 40, stk. 6, litra a) |
| — | Artikel 40, stk. 6, litra b) |
| Artikel 32, stk. 7, andet afsnit | Artikel 40, stk. 6, andet afsnit |
| — | Artikel 40, stk. 7 |
| — | Artikel 41 |
| Artikel 33 | — |
| Artikel 34, stk. 1 og stk. 2, litra a) | Artikel 42, stk. 1 og stk. 2, litra a) |
| Artikel 34, stk. 2, litra b) | — |
| Artikel 34, stk. 2, litra c) | Artikel 42, stk. 2, litra b) |
| Artikel 34, stk. 3, litra a) | Artikel 42, stk. 3 |
| Artikel 34, stk. 3, litra b) | — |
| Artikel 35, stk. 1 | Artikel 43, stk. 1, litra a) |
| — | Artikel 43, stk. 1, litra b) |
| Artikel 35, stk. 2 og stk. 3, litra a)-f) | — |
| Artikel 35, stk. 4 | Artikel 43, stk. 2 |
| Artikel 35, stk. 5 | Artikel 43, stk. 3 |
| Artikel 36, stk. 1og stk. 2, litra c) | Artikel 39, stk. 1 og stk. 2, litra c) |
| Artikel 36, stk. 2, litra d) | — |
| Artikel 36, stk. 3 | — |
| — | Artikel 39, stk. 3 |
| Artikel 36, stk. 4-6 | Artikel 39, stk. 4-6 |
| — | Artikel 39, stk. 7 |
| Artikel 36, stk. 7 | — |
| Artikel 37 | Artikel 44 |
| Artikel 38 | Artikel 45 |
| — | Artikel 46, stk. 1, litra a), nr. i |
| Artikel 39, stk. 1, litra a), nr. i og ii | Artikel 46, stk. 1, litra a), nr. ii og iii |
| Artikel 39, stk. 1, litra a), nr. iii | — |
| Artikel 39, stk. 1, litra b) | Artikel 46, stk. 1, litra b) |
| Artikel 39, stk. 1, litra c) og d) | — |
| Artikel 39, stk. 1, litra e) | Artikel 46, stk. 1, litra c) |
| — | Artikel 46, stk. 2 og 3 |
| Artikel 39, stk. 2 | Artikel 46, stk. 4, første afsnit |
| — | Artikel 46, stk. 4, andet og tredje afsnit |
| Artikel 39, stk. 3 | — |
| — | Artikel 46, stk. 5-9 |
| Artikel 39, stk. 4 | Artikel 46, stk. 10 |
| Artikel 39, stk. 5 | — |
| Artikel 39, stk. 6 | Artikel 41, stk. 11 |
| Artikel 40 | Artikel 47 |
| Artikel 41 | Artikel 48 |
| — | Artikel 49 |
| Artikel 42 | Artikel 50 |
| Artikel 43, første afsnit | Artikel 51, stk. 1 |
| — | Artikel 51, stk. 2 |
| Artikel 43, andet og tredje afsnit | Artikel 51, stk. 3 og 4 |
| Artikel 44 | Artikel 52, første afsnit |
| — | Artikel 52, andet afsnit |
| — | Artikel 53 |
| Artikel 45 | Artikel 54 |
| Artikel 46 | Artikel 55 |
| Bilag I | — |
| Bilag II | Bilag I |
| Bilag III | — |
| — | Bilag II |
| — | Bilag III |

Direktiv 2005/85/EF

Nærværende direktiv

Artikel 1

Artikel 1

Artikel 2, litra a)-c)

Artikel 2, litra a)-c)

—

Artikel 2, litra d)

Artikel 2, litra d)-f)

Artikel 2, litra e)-g)

—

Artikel 2, litra h) og i)

Artikel 2, litra g)

Artikel 2, litra j)

—

Artikel 2, litra k) og l)

Artikel 2, litra h)-k)

Artikel 2, litra m)-p)

—

Artikel 2, litra q)

Artikel 3, stk. 1 og 2

Artikel 3, stk. 1 og 2

Artikel 3, stk. 3

—

Artikel 3, stk. 4

Artikel 3, stk. 3

Artikel 4, stk. 1, første afsnit

Artikel 4, stk. 1, første afsnit

Artikel 4, stk. 1, andet afsnit

—

Artikel 4, stk. 2, litra a)

Artikel 4, stk. 2, litra a)

Artikel 4, stk. 2, litra b)-d)

—

Artikel 4, stk. 2, litra e)

Artikel 4, stk. 2, litra b)

Artikel 4, stk. 2, litra f)

—

—

Artikel 4, stk. 3

Artikel 4, stk. 3

Artikel 4, stk. 4

—

Artikel 4, stk. 5

Artikel 5

Artikel 5

Artikel 6, stk. 1

Artikel 6, stk. 1

—

Artikel 6, stk. 2-4

Artikel 6, stk. 2 og 3

Artikel 7, stk. 1 og 2

—

Artikel 7, stk. 3

—

Artikel 7, stk. 4

Artikel 6, stk. 4

Artikel 7, stk. 5

Artikel 6, stk. 5

—

—

Artikel 8

Artikel 7, stk. 1 og 2

Artikel 9, stk. 1 og 2

—

Artikel 9, stk. 3

Artikel 8, stk. 1

Artikel 10, stk. 1

—

Artikel 10, stk. 2

Artikel 8, stk. 2, litra a)-c)

Artikel 10, stk. 3, litra a)-c)

—

Artikel 10, stk. 3, litra d)

Artikel 8, stk. 3 og 4

Artikel 10, stk. 4 og 5

Artikel 9, stk. 1

Artikel 11, stk. 1

Artikel 9, stk. 2, første afsnit

Artikel 11, stk. 2, første afsnit

Artikel 9, stk. 2, andet afsnit

—

Artikel 9, stk. 2, tredje afsnit

Artikel 11, stk. 2, andet afsnit

Artikel 9, stk. 3

Artikel 11, stk. 3

Artikel 10, stk. 1, litra a)-c)

Artikel 12, stk. 1, litra a)-c)

—

Artikel 12, stk. 1, litra d)

Artikel 10, stk. 1, litra d) og e)

Artikel 12, stk. 1, litra e) og f)

Artikel 10, stk. 2

Artikel 12, stk. 2

Artikel 11

Artikel 13

Artikel 12, stk. 1, første afsnit

Artikel 14, stk. 1, første afsnit

Artikel 12, stk. 2, andet afsnit

—

—

Artikel 14, stk. 1, andet og tredje afsnit

Artikel 12, stk. 2, tredje afsnit

Artikel 14, stk. 1, fjerde afsnit

Artikel 12, stk. 2, litra a)

Artikel 14, stk. 2, litra a)

Artikel 12, stk. 2, litra b)

—

Artikel 12, stk. 2, litra c)

—

Artikel 12, stk. 3, første afsnit

Artikel 14, stk. 2, litra b)

Artikel 12, stk. 3, andet afsnit

Artikel 14, stk. 2, andet afsnit

Artikel 12, stk. 4-6

Artikel 14, stk. 3-5

Artikel 13, stk. 1 og 2

Artikel 15, stk. 1 og 2

Artikel 13, stk. 3, litra a)

Artikel 15, stk. 3, litra a)

—

Artikel 15, stk. 3, litra b)

Artikel 13, stk. 3, litra b)

Artikel 15, stk. 3, litra c)

—

Artikel 15, stk. 3, litra d)

—

Artikel 15, stk. 3, litra e)

Artikel 13, stk. 4

Artikel 15, stk. 4

Artikel 13, stk. 5

—

—

Artikel 16

Artikel 14

—

—

Artikel 17

—

Artikel 18

—

Artikel 19

Artikel 15, stk. 1

Artikel 22, stk. 1

Artikel 15, stk. 2

Artikel 20, stk. 1

—

Artikel 20, stk. 2-4

—

Artikel 21, stk. 1

Artikel 15, stk. 3, litra a)

—

Artikel 15, stk. 3, litra b) og c)

Artikel 21, stk. 2, litra a) og b)

Artikel 15, stk. 3, litra d)

—

Artikel 15, stk. 3, andet afsnit

—

Artikel 15, stk. 4-6

Artikel 21, stk. 3-5

—

Artikel 22, stk. 2

Artikel 16, stk. 1, første afsnit

Artikel 23, stk. 1, første afsnit

Artikel 16, stk. 1, andet afsnit, første punktum

Artikel 23, stk. 1, andet afsnit, indledende tekst

—

Artikel 23, stk. 1, litra a)

Artikel 16, stk. 1, andet afsnit, andet punktum

Artikel 23, stk. 1, litra b)

Artikel 16, stk. 2, første punktum

Artikel 23, stk. 2

Artikel 16, stk. 2, andet punktum

—

—

Artikel 23, stk. 3

Artikel 16, stk. 3

Artikel 23, stk. 4, første afsnit

Artikel 16, stk. 4, første afsnit

—

Artikel 16, stk. 4, andet og tredje afsnit

Artikel 23, stk. 4, andet og tredje afsnit

—

Artikel 24

Artikel 17, stk. 1

Artikel 25, stk. 1

Artikel 17, stk. 2, litra a)

Artikel 25, stk. 2

Artikel 17, stk. 2, litra b) og c)

—

Artikel 17, stk. 3

—

Artikel 17, stk. 4

Artikel 25, stk. 3

—

Artikel 25, stk. 4

Artikel 17, stk. 5

Artikel 25, stk. 5

—

Artikel 25, stk. 6

Artikel 17, stk. 6

Artikel 25, stk. 7

Artikel 18

Artikel 26

Artikel 19

Artikel 27

Artikel 20, stk. 1 og 2

Artikel 28, stk. 1 og 2

—

Artikel 28, stk. 3

Artikel 21

Artikel 29

Artikel 22

Artikel 30

Artikel 23, stk. 1

Artikel 31, stk. 1

Artikel 23, stk. 2, første afsnit

Artikel 31, stk. 2

—

Artikel 31, stk. 3

—

Artikel 31, stk. 4 og 5

Artikel 23, stk. 2, andet afsnit

Artikel 31, stk. 6

Artikel 23, stk. 3

—

—

Artikel 31, stk. 7

Artikel 23, stk. 4, litra a)

Artikel 31, stk. 8, litra a)

Artikel 23, stk. 4, litra b)

—

Artikel 23, stk. 4, litra c), nr. i)

Artikel 31, stk. 8, litra b)

Artikel 23, stk. 4, litra c), nr. ii

—

Artikel 23, stk. 4, litra d)

Artikel 31, stk. 8, litra c)

Artikel 23, stk. 4, litra e)

—

Artikel 23, stk. 4, litra f)

Artikel 31, stk. 8, litra d)

Artikel 23, stk. 4, litra g)

Artikel 31, stk. 8, litra e)

—

Artikel 31, stk. 8, litra f)

Artikel 23, stk. 4, litra h) og i)

—

Artikel 23, stk. 4, litra j)

Artikel 31, stk. 8, litra g)

—

Artikel 31, stk. 8, litra h) og i)

Artikel 23, stk. 4, litra k) og l)

—

Artikel 23, stk. 4, litra m)

Artikel 31, stk. 8, litra j)

Artikel 23, stk. 4, litra n) og o)

—

—

Artikel 31, stk. 9

Artikel 24

—

Artikel 25

Artikel 33

Artikel 25, stk. 1

Artikel 33, stk. 1

Artikel 25, stk. 2, litra a)-c)

Artikel 33, stk. 2, litra a)-c)

Artikel 25, stk. 2, litra d) og e)

—

Artikel 25, stk. 2, litra f) og g)

Artikel 33, stk. 2, litra d) og e)

—

Artikel 34

Artikel 26

Artikel 35

Artikel 27, stk. 1, litra a)

Artikel 38, stk. 1, litra a)

—

Artikel 38, stk. 1, litra b)

Artikel 27, stk. 1, litra b)-d)

Artikel 38, stk. 1, litra c)-e)

Artikel 27, stk. 2-5

Artikel 38, stk. 2-5

Artikel 28

Artikel 32

Artikel 29

—

Artikel 30, stk. 1

Artikel 37, stk. 1

Artikel 30, stk. 2-4

—

—

Artikel 37, stk. 2

Artikel 30, stk. 5 og 6

Artikel 37, stk. 3 og 4

Artikel 31, stk. 1

Artikel 36, stk. 1

Artikel 31, stk. 2

—

Artikel 31, stk. 3

Artikel 36, stk. 2

Artikel 32, stk. 1

Artikel 40, stk. 1

Artikel 32, stk. 2

—

Artikel 32, stk. 3

Artikel 40, stk. 2

Artikel 32, stk. 4

Artikel 40, stk. 3, første punktum

Artikel 32, stk. 5

Artikel 40, stk. 3, andet punktum

Artikel 32, stk. 6

Artikel 40, stk. 4

—

Artikel 40, stk. 5

Artikel 32, stk. 7, første afsnit

Artikel 40, stk. 6, litra a)

—

Artikel 40, stk. 6, litra b)

Artikel 32, stk. 7, andet afsnit

Artikel 40, stk. 6, andet afsnit

—

Artikel 40, stk. 7

—

Artikel 41

Artikel 33

—

Artikel 34, stk. 1 og stk. 2, litra a)

Artikel 42, stk. 1 og stk. 2, litra a)

Artikel 34, stk. 2, litra b)

—

Artikel 34, stk. 2, litra c)

Artikel 42, stk. 2, litra b)

Artikel 34, stk. 3, litra a)

Artikel 42, stk. 3

Artikel 34, stk. 3, litra b)

—

Artikel 35, stk. 1

Artikel 43, stk. 1, litra a)

—

Artikel 43, stk. 1, litra b)

Artikel 35, stk. 2 og stk. 3, litra a)-f)

—

Artikel 35, stk. 4

Artikel 43, stk. 2

Artikel 35, stk. 5

Artikel 43, stk. 3

Artikel 36, stk. 1og stk. 2, litra c)

Artikel 39, stk. 1 og stk. 2, litra c)

Artikel 36, stk. 2, litra d)

—

Artikel 36, stk. 3

—

—

Artikel 39, stk. 3

Artikel 36, stk. 4-6

Artikel 39, stk. 4-6

—

Artikel 39, stk. 7

Artikel 36, stk. 7

—

Artikel 37

Artikel 44

Artikel 38

Artikel 45

—

Artikel 46, stk. 1, litra a), nr. i

Artikel 39, stk. 1, litra a), nr. i og ii

Artikel 46, stk. 1, litra a), nr. ii og iii

Artikel 39, stk. 1, litra a), nr. iii

—

Artikel 39, stk. 1, litra b)

Artikel 46, stk. 1, litra b)

Artikel 39, stk. 1, litra c) og d)

—

Artikel 39, stk. 1, litra e)

Artikel 46, stk. 1, litra c)

—

Artikel 46, stk. 2 og 3

Artikel 39, stk. 2

Artikel 46, stk. 4, første afsnit

—

Artikel 46, stk. 4, andet og tredje afsnit

Artikel 39, stk. 3

—

—

Artikel 46, stk. 5-9

Artikel 39, stk. 4

Artikel 46, stk. 10

Artikel 39, stk. 5

—

Artikel 39, stk. 6

Artikel 41, stk. 11

Artikel 40

Artikel 47

Artikel 41

Artikel 48

—

Artikel 49

Artikel 42

Artikel 50

Artikel 43, første afsnit

Artikel 51, stk. 1

—

Artikel 51, stk. 2

Artikel 43, andet og tredje afsnit

Artikel 51, stk. 3 og 4

Artikel 44

Artikel 52, første afsnit

—

Artikel 52, andet afsnit

—

Artikel 53

Artikel 45

Artikel 54

Artikel 46

Artikel 55

Bilag I

—

Bilag II

Bilag I

Bilag III

—

—

Bilag II

—

Bilag III

---

RÅDETS BEGRUNDELSE

I.   INDLEDNING

Det omarbejdede direktiv om asylprocedurer indgår i en række af lovforslag på asylområdet om etablering af anden fase af det fælles europæiske asylsystem.

Den 7. juni 2011 modtog Rådet fra Kommissionen et ændret forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelsesstatus (omarbejdning) (11207/11). Kommissionen havde ændret sit oprindelige forslag af 23. oktober 2009 (12959/09) under hensyntagen til Europa-Parlamentets førstebehandlingsholdning vedtaget den 6. april 2011 (8526/11) og til de synspunkter, der blev givet udtryk for i Rådet.

Med henblik på at undgå forsinkelser fastlagde Europa-Parlamentet sin forhandlingsposition ved at vurdere det ændrede forslag i lyset af sin førstebehandlingsholdning til det oprindelige forslag.

På plenarmødet den 26.-27. oktober 2011 besluttede Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg under henvisning til sin udtalelse af 28. april 2010 (1) at undlade at udarbejde en ny udtalelse om det ændrede forslag, men at referere til sin holdning til det oprindelige forslag. Den 16. november 2011 meddelte Regionsudvalget i en skrivelse, at det ikke havde til hensigt at afgive udtalelse om det ændrede forslag (18836/11).

På samlingen den 13.-14. maj 2013 bekræftede Rådet den politiske enighed om det ændrede forslag (7695/13 + COR 1).

I henhold til protokol (nr. 21) om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, deltager Det Forenede Kongerige og Irland ikke i vedtagelsen af omarbejdelsen af direktivet om asylprocedurer. I medfør af protokollen om Danmarks stilling deltager Danmark ikke i vedtagelsen af direktivet, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark.

II.   FORMÅL MED FORSLAGET

Direktiv 2005/85/EF fastsætter minimumsstandarder for medlemsstaternes procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse med henblik på at sikre, at ansøgningerne behandles ens, uanset hvilken medlemsstat, de behandles i.

Formålet med omarbejdningen af direktivet om asylprocedurer er at fastsætte fælles standarder for de nationale asylsystemer på EU-plan. Disse standarder skal sikre, at ansøgere om international beskyttelse får en høj grad af garantier. De skal også sætte medlemsstaterne bedre i stand til at anvende asylprocedurer, der er omkostningseffektive, og som kan tackle potentielle uretmæssige ansøgninger og samtidig tage hensyn til forskellene i de nationale retssystemer. Der lægges særlig vægt på »frontloading« af tjenester, rådgivning og ekspertviden for at opnå en effektiv behandlingsprocedure af høj kvalitet, der munder ud i robuste afgørelser i første instans. Endelig respekterer omarbejdningen fuldt ud de grundlæggende rettigheder i forbindelse med udviklingen af Den Europæiske Unions Domstols og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis og sikrer sammenhæng med andre lovgivningsinstrumenter på asylområdet.

III.   ANALYSE AF RÅDETS FØRSTEBEHANDLINGSHOLDNING

A.   
  Almindelige bemærkninger

Med udgangspunkt i Kommissionens ændrede forslag har Europa-Parlamentet og Rådet ført forhandlinger med henblik på at indgå en aftale på tidspunktet for Rådets førstebehandlingsholdning. Teksten i Rådets holdning afspejler til fulde det kompromis, de to medlovgivere er nået frem til.

B.   
  Centrale emner

Kompromisteksten afspejlet i Rådets førstebehandlingsholdning tilpasser direktiv 2005/85/EF (2) på følgende nøgleområder:

Uddannelse

Med henblik på at forbedre asylprocedurens kvalitet fastsætter Rådets holdning krav til uddannelsen af de ansatte ved de besluttende myndigheder i medlemsstaterne for at sikre en korrekt behandling af ansøgningerne om international beskyttelse samt af de ansatte ved andre kompetente myndigheder, der vil kunne komme i kontakt med ansøgere om international beskyttelse.

Ansatte ved den besluttende myndighed skal have en ordentlig uddannelse. Med henblik på dette skal medlemsstaterne tilbyde uddannelse, der indeholder de samme elementer som dem, der er opført i forordningen om oprettelse af Det Europæiske Asylstøttekontor, bortset fra dem, der vedrører modtagelsesforhold. Desuden skal personer, der forestår samtaler med ansøgerne have erhvervet generelt kendskab til problemer, der kan have negativ indvirkning på ansøgernes evne til at deltage i samtalen som f.eks. tegn på, at de har været udsat for tortur.

De samme uddannelseskrav som for den besluttende myndigheds ansatte skal opfyldes af ansatte, der arbejder for en anden myndighed, der er udpeget til at forestå samtaler, når et stort antal tredjelandsstatsborgere eller statsløse personer samtidigt anmoder om international beskyttelse.

Såfremt ansatte fra andre myndigheder end den besluttende myndighed forestår samtaler om antagelse af ansøgningen, sikrer medlemsstaterne, at disse ansatte ved de pågældende myndigheder, som forestår samtalen, på forhånd modtager den fornødne grunduddannelse, navnlig hvad angår den internationale menneskerettighedslovgivning, EU's asylregler og samtaleteknikker.

Endelig skal også ansatte ved myndigheder, der kan forventes at modtage anmodninger om international beskyttelse, såsom grænsevagter, ansatte ved indvandringsmyndigheder eller forvaringscentre, have den nødvendige uddannelse til at kunne varetage deres opgaver og ansvarsområder.

Adgang til proceduren

Rådets holdning fastsætter standarder, der skal sikre en let og rettidig adgang til asylproceduren og samtidig tage hensyn til de nationale systemers særlige kendetegn. Den tydeliggør, at en person, der har udtrykt ønske om at ansøge om international beskyttelse er en ansøger i direktivets forstand. For at sikre, at de reelt overholder deres forpligtelser og nyder godt af de relevante rettigheder, bør deres ansøgninger registreres snarest muligt og inden for de fastsatte tidsfrister: indgives ansøgningen til den besluttende myndighed, er tidsfristen 3 arbejdsdage efter at ansøgningen er indgivet; ved andre kompetente myndigheder, såsom grænsevagter, er tidsfristen 6 arbejdsdage. Der kan fastsættes en længere tidsfrist på 10 arbejdsdage i tilfælde af et stort antal samtidige ansøgere.

Det er også af betydning for en effektiv adgang til proceduren, at medlemsstaterne er forpligtede til at informere tredjelandsstatsborgere eller statsløse, der tilbageholdes i forvaringscentre, eller som befinder sig ved grænseovergangssteder, om muligheden for at anmode om international beskyttelse, når der er tegn på, at disse personer måtte ønske at gøre det. Medlemsstaterne sørger endvidere for tolkebistand i forvaringscentre og grænseområder, i det omfang det er nødvendigt for at lette adgangen til proceduren for international beskyttelse.

Undersøgelsesprocedure

Ifølge Rådets holdning skal en procedure for behandling af en ansøgning om international beskyttelse afsluttes senest 6 måneder efter ansøgningens indgivelse. I tilfælde af komplekse problemstillinger, et stort antal ansøgere eller forsinkelser som følge af ansøgerens manglende samarbejde kan medlemsstaterne forlænge denne tidsfrist med en periode, der ikke overstiger yderligere 9 måneder. Endelig kan der i behørigt begrundede tilfælde undtagelsesvis tillades en yderligere forlængelse med højst tre måneder, når det er nødvendigt for at sikre en korrekt og fuldstændig behandling.

Medlemsstaterne kan udsætte afslutningen af proceduren, hvis den besluttende myndighed ikke med rimelighed kan forventes at træffe afgørelse inden for disse tidsfrister på grund af en usikker situation i oprindelseslandet, som forventes at være kortvarig. I så tilfælde foretager medlemsstaterne hver sjette måned en gennemgang af situationen i det pågældende land og meddeler inden for en rimelig frist de berørte ansøgere årsagerne til udsættelsen og Kommissionen om udsættelsen af procedurerne for det pågældende land. Medlemsstaterne skal under alle omstændigheder afslutte proceduren senest enogtyve måneder efter indgivelsen af ansøgningen.

Med Rådets holdning indføres der også en skelnen mellem prioriterede og fremskyndede procedurer. Den fremskyndede procedure har kortere tidsfrister for proceduren end en normal procedure, hvorimod der med prioriterede procedurer kun menes, at ansøgningen behandles før andre ansøgninger. Medlemsstaterne skal fastsætte rimelige tidsfrister for fremskyndede procedurer, men har mulighed for at overskride dem for at sikre en korrekt og fuldstændig behandling.

På linje med målet om at fastsætte mere harmoniserede asylprocedurer kan der kun iværksættes fremskyndede undersøgelsesprocedurer og grænseprocedurer af specifikke grunde, der tager sigte på i disse procedurer kun at medtage ansøgninger, der sandsynligvis er grundløse, eller som vedrører alvorlige nationale sikkerhedsanliggender eller den offentlige orden

Underretning i tilfælde af fravigelser

Fraviger en medlemsstat som følge af et stort antal samtidige ansøgere tidsfristerne for registrering af ansøgningen og for afslutning af undersøgelsen af ansøgningen eller tillader andre myndigheder end den besluttende myndighed at afholde asylsamtaler, underretter den Kommissionen herom. Denne underretning skal ske, så snart grundene til at anvende disse ekstraordinære foranstaltninger ikke længere eksisterer, og mindst en gang om året.

Rapporter og optagelser ved personlige samtaler

Rådets holdning indeholder et omfattende sæt af regler om rapporter og optagelser ved personlige samtaler. I sin rapport om anvendelsen af omarbejdningen af direktivet i medlemsstaterne aflægger Kommissionen specielt rapport om anvendelsen af disse regler og de forskellige værktøjer, der benyttes i forbindelse med rapporten om den personlige samtale.

Ifølge Rådets holdning skal medlemsstaterne udarbejde en grundig og faktuel rapport, der indeholder alle væsentlige elementer, eller der skal laves en afskrift. De kan desuden foretage en lyd- eller videooptagelse. Medlemsstaterne sikrer også, at ansøgeren er fuldt informeret om rapportens indhold eller om de vigtigste elementer i afskriften.

I Rådets holdning angives endvidere, på hvilke betingelser ansøgeren kan fremsætte bemærkninger og/eller afgive nærmere forklaringer om rapporten eller afskriften og give sin bekræftelse af, at rapportens indhold eller afskriften afspejler samtalen korrekt.

Endelig fastsættes der i Rådets holdning regler for ansøgerens og hans juridiske rådgivers eller anden rådgivers adgang til rapporten, afskriften eller optagelsen.

Retlig information og juridisk bistand og repræsentation

Ifølge Rådets holdning skal medlemsstaterne sikre, at ansøgere på anmodning og på visse betingelser får gratis retlig og proceduremæssig information i forbindelse med procedurer i første instans. Dette skal mindst omfatte oplysning om proceduren i lyset af ansøgerens særlige omstændigheder. Desuden skal medlemsstaterne i tilfælde af en negativ afgørelse i første instans på anmodning informere ansøgerne for at redegøre for grundene til denne afgørelse og forklare, hvordan den kan påklages. Desuden kan medlemsstaterne bestemme, at denne retlige og proceduremæssige information skal gives af ikkestatslige organisationer eller fagfolk fra regeringsmyndigheder eller særlige statslige tjenester.

Medlemsstaterne skal desuden sikre, at der på visse betingelser og i fuld overensstemmelse med andre instrumenter på asylområdet ydes gratis juridisk bistand og repræsentation, når der anmodes herom i forbindelse med klageprocedurer. Som minimum skal dette omfatte forberedelsen af de nødvendige proceduremæssige dokumenter og deltagelsen i høringen ved en domstol i første instans på vegne af ansøgeren. Uanset disse obligatoriske regler for klageprocedurer kan medlemsstaterne beslutte at yde gratis juridisk bistand og/eller repræsentation i procedurer i første instans.

Ansøgere med behov for særlige proceduremæssige garantier

Rådets holdning tager sigte på at give ansøgere med behov for særlige proceduremæssige garantier mulighed for at udnytte de rettigheder og overholde de forpligtelser, der er fastsat i dette direktiv under hele asylproceduren. Med henblik på dette skal medlemsstaterne inden for en rimelig frist efter indgivelsen af ansøgningen tage stilling til, om ansøgeren har behov for særlige proceduremæssige garantier. Med henblik på at undgå en unødvendig administrativ byrde er det præciseret, at en sådan vurdering ikke behøver at være integreret i eksisterende nationale procedurer og/eller i vurderingen vedrørende særlige modtagelsesforhold, og at den ikke behøver at tage form af en administrativ procedure.

Når det er konstateret, at ansøgerne har behov for særlige proceduremæssige garantier, skal de ydes passende støtte. Hertil kommer, at når en sådan passende støtte ikke kan ydes inden for rammerne af den fremskyndede procedure eller grænseproceduren, navnlig når medlemsstaterne finder, at ansøgeren har behov for særlige proceduremæssige garantier på grund af følger af tortur, voldtægt eller andre alvorlige former for psykologisk, fysisk eller seksuel vold, må medlemsstaterne ikke anvende sådanne procedurer eller skal ophøre med at anvende dem.

Hvis medlemsstaterne konstaterer særlige proceduremæssige behov af en karakter, der kunne forhindre anvendelsen af den fremskyndede procedure eller grænseproceduren, medfører det også, at ansøgeren skal gives supplerende garantier i tilfælde, hvor hans klage ikke automatisk har opsættende virkning. Disse garantier er de samme som for personer, der er omfattet af grænseprocedurer.

Mindreårige

Rådets holdning yder specifikke garantier til mindreårige og uledsagede mindreårige, samtidig med at potentielt misbrug undgås. Den afklarer, hvilke betingelser der gælder for mindreårige, der ønsker at indgive en ansøgning på egne vegne. Den fastslår endvidere, at samtaler med mindreårige skal foregå på en børnevenlig måde.

For så vidt angår uledsagede mindreårige er der i Rådets holdning fastsat et sæt af garantier vedrørende repræsentanten. Medlemsstaterne skal også yde uledsagede mindreårige gratis retlig og proceduremæssig information om procedurerne for fratagelse af den internationale beskyttelse. Dermed modtager uledsagede mindreårige og deres repræsentanter en form for juridisk støtte i alle direktivets procedurer (første instans, klage og fratagelse).

Hvis medlemsstaterne i løbet af asylproceduren konstaterer, at en person er en uledsaget mindreårig, må de kun anvende visse procedurer til behandling af ansøgningen om international beskyttelse under særlige omstændigheder:

| — | Medlemsstaterne må kun anvende eller fortsætte med at anvende fremskyndede procedurer, hvis ansøgeren kommer fra et sikkert oprindelsesland eller har indgivet en fornyet ansøgning, der kan afvises, eller af hensyn til medlemsstatens nationale sikkerhed eller offentlige orden. |
| --- | --- |

—

Medlemsstaterne må kun anvende eller fortsætte med at anvende fremskyndede procedurer, hvis ansøgeren kommer fra et sikkert oprindelsesland eller har indgivet en fornyet ansøgning, der kan afvises, eller af hensyn til medlemsstatens nationale sikkerhed eller offentlige orden.

| — | Medlemsstaterne kan anvende eller fortsætte med at anvende grænseprocedurer under de samme tre omstændigheder, der giver mulighed for at anvende fremskyndede procedurer. De kan desuden anvende grænseprocedurer under tre yderligere omstændigheder:






  — | når der er rimelig grund til at formode, at den uledsagede mindreårige ansøger kommer fra et sikkert tredjeland, |
| --- | --- | --- |

—

Medlemsstaterne kan anvende eller fortsætte med at anvende grænseprocedurer under de samme tre omstændigheder, der giver mulighed for at anvende fremskyndede procedurer. De kan desuden anvende grænseprocedurer under tre yderligere omstændigheder:

—

når der er rimelig grund til at formode, at den uledsagede mindreårige ansøger kommer fra et sikkert tredjeland,

| — | hvis den uledsagede mindreårige ansøger har vildledt myndighederne ved at fremlægge falske dokumenter, |
| --- | --- |

—

hvis den uledsagede mindreårige ansøger har vildledt myndighederne ved at fremlægge falske dokumenter,

| — | hvis den uledsagede mindreårige ansøger i ond tro har tilintetgjort eller bortskaffet et identitets- eller rejsedokument, der ville have bidraget til at fastslå vedkommendes identitet eller nationalitet. |
| --- | --- |

—

hvis den uledsagede mindreårige ansøger i ond tro har tilintetgjort eller bortskaffet et identitets- eller rejsedokument, der ville have bidraget til at fastslå vedkommendes identitet eller nationalitet.

Medlemsstaterne kan kun påberåbe sig de to sidstnævnte omstændigheder i individuelle tilfælde, hvor der er tungtvejende grunde til at formode, at ansøgeren forsøger at skjule relevante elementer, der sandsynligvis ville føre til en negativ afgørelse, og forudsat at ansøgeren under hensyn til de særlige proceduremæssige behov for uledsagede mindreårige har haft fuld lejlighed til at give en tilfredsstillende redegørelse for sine handlinger, herunder ved at rådføre sig med sin repræsentant.

Da grænseprocedurer altid indebærer en eller anden form for tilbageholdelse, kan de ikke anvendes systematisk under nogen af de seks omstændigheder. For at sikre overensstemmelse med direktivet om modtagelsesforhold må uledsagede mindreårige kun tilbageholdes under særlige omstændigheder, som skal vurderes under behørigt hensyn til barnets tarv.

| — | Medlemsstaterne kan kun afvise en uledsaget mindreårigs ansøgning, hvis den uledsagede mindreårige kommer fra et sikkert tredjeland, der ikke er en medlemsstat, såfremt dette er i barnets tarv. Medlemsstaterne kan afvise en uledsaget mindreårigs ansøgning af de andre gældende grunde i de normale regler. |
| --- | --- |

—

Medlemsstaterne kan kun afvise en uledsaget mindreårigs ansøgning, hvis den uledsagede mindreårige kommer fra et sikkert tredjeland, der ikke er en medlemsstat, såfremt dette er i barnets tarv. Medlemsstaterne kan afvise en uledsaget mindreårigs ansøgning af de andre gældende grunde i de normale regler.

| — | Medlemsstaterne kan beslutte ikke at yde en uledsaget mindreårig gratis juridisk bistand og repræsentation, hvis der efter rettens eller en anden kompetent myndigheds vurdering ikke er reel udsigt til, at ansøgeren vil få medhold i sin klage, men kun hvis den mindreåriges repræsentant har juridiske kvalifikationer. |
| --- | --- |

—

Medlemsstaterne kan beslutte ikke at yde en uledsaget mindreårig gratis juridisk bistand og repræsentation, hvis der efter rettens eller en anden kompetent myndigheds vurdering ikke er reel udsigt til, at ansøgeren vil få medhold i sin klage, men kun hvis den mindreåriges repræsentant har juridiske kvalifikationer.

Endelig skal medlemsstaterne yde uledsagede mindreårige mindst samme supplerende garantier som til personer, der er omfattet af grænseprocedurer i tilfælde, hvor deres klage over en negativ afgørelse ikke automatisk har opsættende virkning.

Kønssensitive asylprocedurer

Der er i Rådets holdning taget hensyn til, at asylprocedurer skal være kønssensitive. Dette indebærer, at medlemsstaterne, når det er muligt, skal sikre, at den, der forestår samtalen, og tolken er af samme køn som ansøgeren, hvis den pågældende ansøger anmoder herom. Medlemsstaterne er dog ikke forpligtede til at sørge for en person, der forestår samtalen, og for en tolk af samme køn, hvis den besluttende myndighed har grund til at tro, at anmodningen skyldes grunde, der ikke har at gøre med ansøgerens vanskelighed ved at fremlægge grundene for sin ansøgning udførligt.

Med forbehold af undersøgelser, der foretages af sikkerhedsgrunde, skal legemsundersøgelse af ansøgeren i medfør af dette direktiv endvidere foretages af en person af samme køn i fuld respekt for principperne om den menneskelige værdighed og den fysiske og mentale integritet.

Fornyede ansøgninger

Rådets holdning afklarer procedurereglerne vedrørende fornyede ansøgninger. I modsætning til en række af de procedurer for sådanne ansøgninger, som var mulige under direktiv 2005/85/EF, er det i Rådets holdning fastsat, at en fornyet ansøgning kan afvises, hvis der i den indledende undersøgelse ikke er fremkommet nye elementer eller oplysninger, eller hvis ansøgeren fremlægger sådanne oplysninger, som i væsentligt omfang sandsynliggør, at han har behov for international beskyttelse.

Ansøgere, der indgiver fornyede ansøgninger udelukkende for at forsinke udsendelsen af medlemsstatens område, belaster de nationale asylsystemer unødigt. Der er derfor behov for effektive regler vedrørende fornyede ansøgninger. Disse regler skal sætte medlemsstaterne i stand til at skelne mellem på den ene side personer, der indgiver en fornyet ansøgning, fordi der er opstået et behov for beskyttelse »på stedet« siden deres foregående ansøgning eller af andre legitime grunde, og på den anden side personer, der udelukkende indgiver en fornyet ansøgning for at forsinke udsendelsen fra medlemsstatens område. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at medlemsstaterne til enhver tid er bundet af non-refoulement-princippet, hvilket vil sige, at en person ikke må sendes tilbage til et land, hvor han kunne være i fare.

På denne baggrund har medlemsstaterne mulighed for at fravige den normalt gældende ret til at forblive på området i to tilfælde. For det første, hvis en person har indgivet en første fornyet ansøgning, der afvises, udelukkende med det formål at forsinke eller forhindre fuldbyrdelsen af en afgørelse, som ville medføre en nært forestående udsendelse af vedkommende. og for det andet, hvis personen indgiver en anden ansøgning om international beskyttelse i den samme medlemsstat, efter at der er truffet en endelig afgørelse om at afvise en første fornyet ansøgning, eller efter at der er truffet en endelig afgørelse om at afvise denne ansøgning som grundløs.

Implicit tilbagetrækning/opgivelse af en ansøgning

Ifølge Rådets holdning kan medlemsstaterne på visse betingelser antage, at en ansøger implicit har trukket sin ansøgning om international beskyttelse tilbage eller opgivet den. Medlemsstaterne kan navnlig gøre en sådan antagelse i to tilfælde. Dels når det konstateres, at ansøgeren ikke har besvaret anmodninger om at give oplysninger, der er afgørende for hans ansøgning, eller er udeblevet fra en personlig samtale, medmindre ansøgeren inden for et rimeligt tidsrum kan påvise, at udeblivelsen skyldtes omstændigheder, som han ikke selv var herre over. og dels, når ansøgeren er rømmet eller uden tilladelse har forladt det sted, hvor han var indkvarteret eller var anbragt i varetægt, uden at ansøgeren har kontaktet den kompetente myndighed inden for et rimeligt tidsrum, eller ikke inden for et rimeligt tidsrum har opfyldt sin meldepligt eller andre forpligtelser til at kommunikere, medmindre han kan påvise, at dette skyldtes omstændigheder, som han ikke selv var herre over.

På denne baggrund fastsætter Rådets holdning et sæt regler om genoptagelse af en ansøgning, der implicit er trukket tilbage eller opgivet. Såfremt personen melder sig til myndighederne igen inden for en periode på mindst 9 måneder, må medlemsstaterne ikke behandle den genoptagne ansøgning eller den nye ansøgning som en fornyet ansøgning. Melder personen sig imidlertid igen efter 9 måneder, har medlemsstaten ret til at anvende proceduren med fornyede ansøgninger. Dette vil sige, at ansøgningen vil kunne afvises, hvis der ikke er fremkommet eller forelagt nye relevante elementer siden afgørelsen om afbrydelse. Medlemsstaterne kan endvidere fastsætte, at en ansøgning, der er blevet afbrudt, kun kan genoptages én gang.

Effektive retsmidler

Rådets holdning fastsætter et sæt regler om retten til at forblive på området, indtil en klagesag er afsluttet, hvilket skulle give fuld garanti for retten til et effektivt retsmiddel, samtidig med, at man anerkender behovet for effektive asylsystemer, der kan forebygge misbrug. På denne baggrund skal medlemsstaterne som hovedregel tillade, at ansøgerne forbliver på området, indtil fristen for at udøve retten til et effektivt retsmiddel er udløbet, eller, såfremt ansøgeren har udøvet denne ret inden udløbet af fristen, indtil behandlingen af sagen er afsluttet.

I et begrænset antal sager kan medlemsstaterne dog bestemme, at en sådan automatisk opsættende virkning ikke skal finde anvendelse. I sådanne tilfælde skal medlemsstaterne fastsætte, at en ret har beføjelse til at afgøre, om ansøgeren kan forblive på området eller ej, enten på ansøgerens anmodning eller på eget initiativ. Disse sager vedrører afgørelser om:

| — | at betragte en ansøgning som åbenbart grundløs eller grundløs efter en behandling med en fremskyndet procedure, undtagen når disse afgørelser er baseret på, at ansøgeren er indrejst ulovligt på medlemsstatens område eller har forlænget sit ophold ulovligt og uden gyldig grund, har undladt at melde sig til myndighederne og/eller at indgive en asylansøgning, så snart det var muligt i betragtning af omstændighederne omkring vedkommendes indrejse |
| --- | --- |

—

at betragte en ansøgning som åbenbart grundløs eller grundløs efter en behandling med en fremskyndet procedure, undtagen når disse afgørelser er baseret på, at ansøgeren er indrejst ulovligt på medlemsstatens område eller har forlænget sit ophold ulovligt og uden gyldig grund, har undladt at melde sig til myndighederne og/eller at indgive en asylansøgning, så snart det var muligt i betragtning af omstændighederne omkring vedkommendes indrejse

| — | at afvise en ansøgning, fordi en anden medlemsstat har indrømmet international beskyttelse, et land, der ikke er en medlemsstat anses for at være et første asylland for ansøgeren, eller ansøgningen er en fornyet ansøgning, hvor der ikke er fremkommet nye elementer eller oplysninger, og ansøgeren ikke har fremlagt nye elementer med henblik på undersøgelsen af, om ansøgeren har behov for international beskyttelse. |
| --- | --- |

—

at afvise en ansøgning, fordi en anden medlemsstat har indrømmet international beskyttelse, et land, der ikke er en medlemsstat anses for at være et første asylland for ansøgeren, eller ansøgningen er en fornyet ansøgning, hvor der ikke er fremkommet nye elementer eller oplysninger, og ansøgeren ikke har fremlagt nye elementer med henblik på undersøgelsen af, om ansøgeren har behov for international beskyttelse.

| — | at afvise at genoptage ansøgerens sag, der blev afbrudt |
| --- | --- |

—

at afvise at genoptage ansøgerens sag, der blev afbrudt

| — | at undlade at foretage nogen, eller nogen fuldstændig, behandling af ansøgningen, fordi begrebet europæisk sikkert tredjeland anvendes. |
| --- | --- |

—

at undlade at foretage nogen, eller nogen fuldstændig, behandling af ansøgningen, fordi begrebet europæisk sikkert tredjeland anvendes.

I grænseprocedurer kan der kun anvendes en ikkeautomatisk opsættende virkning, hvis for det første ansøgeren får den nødvendige tolkning, juridiske bistand og mindst en uge til at forberede anmodningen og forelægge retten sine argumenter for at give ham ret til at forblive på området, indtil sagen af afsluttet, og for det andet at retten som led i behandlingen af anmodningen om at forblive på området undersøger den besluttende myndigheds negative afgørelse ud fra de retlige og faktiske omstændigheder.

Når en ikkeautomatisk opsættende virkning finder anvendelse, kan ansøgeren forblive på området, indtil proceduren med henblik på at afgøre, hvorvidt ansøgeren kan forblive på området, er afsluttet. Desuden gælder non-refoulement-princippet i alle tilfælde.

Sikre tredjelande

Rådets holdning tillader medlemsstaterne at anvende begreberne sikkert oprindelsesland, sikkert tredjeland og europæisk sikkert tredjeland, men det erkendes, at der er behov for en eventuel yderligere harmonisering i fremtiden. Med henblik på dette bør medlemsstaterne bl.a. tage hensyn til retningslinjerne og de operationelle vejledninger fra Det Europæiske Asylstøttekontor og De Forenede Nationers Flygtningehøjkommissær og foretage regelmæssige undersøgelser af situationen i de pågældende tredjelande. Desuden understreges betydningen af at udveksle oplysninger fra relevante kilder og at foretage regelmæssige undersøgelser af medlemsstaternes anvendelse af begrebet sikkert tredjeland sammen med medlemsstaterne og med inddragelse af Europa-Parlamentet.

Rådets holdning tydeliggør betingelserne for anvendelse af disse begreber, idet det fastsættes, at medlemsstaterne skal give ansøgerne mulighed for at anfægte anvendelsen af begrebet europæisk sikkert tredjeland med den begrundelse, at landet ikke er sikkert i deres særlige situation.

Andre vigtige spørgsmål

Andre vigtige spørgsmål i Rådets holdning, som Rådet og Europa-Parlamentet indgik kompromis om i Rådets førstebehandlingsholdning, vedrører:

Udlevering

En medlemsstat kan indrømme en undtagelse fra den ret, som en ansøger om international beskyttelse har til at forblive på området, indtil der træffes afgørelse om hans ansøgning i første instans, når medlemsstaten vil overgive eller udlevere en person til enten en anden medlemsstat i henhold til forpligtelser, der følger af en europæisk arrestordre, eller til et tredjeland eller til internationale straffedomstole eller -tribunaler. En medlemsstat kan kun udlevere en ansøger til et tredjeland, når de kompetente myndigheder finder det godtgjort, at en afgørelse om udlevering ikke vil føre til direkte eller indirekte refoulement i strid med medlemsstatens internationale forpligtelser.

Den besluttende myndighed og andre kompetente myndigheder

Medlemsstaterne kan bestemme, at en anden myndighed end den besluttende myndighed er ansvarlig for at behandle sagerne i henhold til Dublinforordningen eller for at tillade eller nægte indrejse inden for rammerne af en grænseprocedure, jf. dog de betingelser, der er fastlagt i denne ramme og på grundlag af en begrundet udtalelse fra den besluttende myndighed.

Lægeundersøgelse

Rådets holdning indeholder regler om lægeundersøgelser med henblik på at sikre, at tegn, der kunne tyde på tidligere forfølgelse eller alvorlig overlast, medtages i vurderingen af anmodningen om international beskyttelse. Disse regler omfatter bl.a. bestemmelser om betingelserne for, hvornår lægeundersøgelsen skal betales af offentlige midler og hvornår ansøgeren skal betale den.

Hensynet til den nationale sikkerhed

I klagesager skal medlemsstaterne, i tilfælde af hensyn til den nationale sikkerhed og med henblik på at sikre processuel ligestilling af parterne, give appelretterne adgang til oplysninger og kilder, hvis fortrolighed er nødvendig af hensyn til den nationale sikkerhed, og i national ret fastsætte procedurer, der garanterer respekten for ansøgerens ret til et forsvar.

| IV. | KONKLUSION |
| --- | --- |

IV.

Rådets førstebehandlingsholdning afspejler fuldt ud det kompromis, som der blev opnået enighed om i forhandlingerne mellem Rådet og Europa-Parlamentet med støtte fra Kommissionen. Dette kompromis bekræftes ved skrivelse af formanden for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender (LIBE) i Europa-Parlamentet til formanden for De Faste Repræsentanters Komité (8223/13). I denne skrivelse anfører formanden for LIBE, at han vil henstille til medlemmerne af LIBE og efterfølgende til plenarforsamlingen, at de accepterer Rådets førstebehandlingsholdning uden ændringer ved Parlamentets andenbehandling idet de to institutioners jurist-lingvister dog skal gennemgå teksten. Den Europæiske Union tilfører med ændringen af direktivet om asylprocedurer et centralt element i gennemførelsen af det fælles europæiske asylsystem.

---

(1)  EØSU's udtalelse »Minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af international beskyttelse« (omarbejdning) (EUT C 18 af 19.1.2011, s. 85).

(2)  Rådets direktiv 2005/85/EF om minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne (EUT L 326 af 1.12.2005, s. 13).

---