# Euroopan unionin C 128/2013

| | ISSN 1977-1053
  doi:10.3000/19771053.C_2013.128.fin |
| --- | --- |
| Euroopan unionin
  virallinen lehti | C 128 |
| | |
| Suomenkielinen laitos | Tiedonantoja ja ilmoituksia | 56. vuosikerta4. toukokuu 2013 |

ISSN 1977-1053

doi:10.3000/19771053.C_2013.128.fin

Euroopan unionin

virallinen lehti

C 128

Suomenkielinen laitos

Tiedonantoja ja ilmoituksia

56. vuosikerta4. toukokuu 2013

---

| Ilmoitusnumero | Sisältö | Sivu |
| --- | --- | --- |
| | IV   Tiedotteet |
| | EUROOPAN UNIONIN TOIMIELINTEN, ELINTEN, TOIMISTOJEN JA VIRASTOJEN TIEDOTTEET |
| | Euroopan komissio |
| 2013/C 128/01 | Painelaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 29 päivänä toukokuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/23/EY täytäntöönpanoon liittyvä komission tiedonanto(Unionin yhdenmukaistamislainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien yhdenmukaistettujen standardien otsikot ja viitenumerot)
   (
  1
  ) | 1 |
| 2013/C 128/02 | Yksinkertaisista paineastioista 16 päivänä syyskuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/105/EY täytäntöönpanoon liittyvä komission tiedonanto(Unionin yhdenmukaistamislainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien yhdenmukaistettujen standardien otsikot ja viitenumerot)
   (
  1
  ) | 17 |
| 2013/C 128/03 | Räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettäviksi tarkoitettuja laitteita ja suojajärjestelmiä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 23 päivänä maaliskuuta 1994 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/9/EY täytäntöönpanoon liittyvä komission tiedonanto(Unionin yhdenmukaistamislainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien yhdenmukaistettujen standardien otsikot ja viitenumerot)
   (
  1
  ) | 20 |
| | JÄSENVALTIOIDEN TIEDOTTEET |
| 2013/C 128/04 | Jäsenvaltion toimittamat tiedot perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta maataloustuotteiden tuottamisen alalla toimiviin pieniin ja keskisuuriin yrityksiin sekä asetuksen (EY) N:o 70/2001 muuttamisesta 15 päivänä joulukuuta 2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1857/2006 mukaisesti myönnetystä valtiontuesta | 30 |
| 2013/C 128/05 | Tiedot, jotka jäsenvaltiot ovat toimittaneet tiettyjen tukimuotojen toteamisesta yhteismarkkinoille soveltuviksi perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti 6 päivänä elokuuta 2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 800/2008 (yleinen ryhmäpoikkeusasetus) nojalla myönnetystä valtiontuesta (
  1
  ) | 34 |

Ilmoitusnumero

Sisältö

Sivu

IV   Tiedotteet

EUROOPAN UNIONIN TOIMIELINTEN, ELINTEN, TOIMISTOJEN JA VIRASTOJEN TIEDOTTEET

Euroopan komissio

2013/C 128/01

Painelaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 29 päivänä toukokuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/23/EY täytäntöönpanoon liittyvä komission tiedonanto(Unionin yhdenmukaistamislainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien yhdenmukaistettujen standardien otsikot ja viitenumerot)
   (
  1
  )

(Unionin yhdenmukaistamislainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien yhdenmukaistettujen standardien otsikot ja viitenumerot)

1

1

2013/C 128/02

Yksinkertaisista paineastioista 16 päivänä syyskuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/105/EY täytäntöönpanoon liittyvä komission tiedonanto(Unionin yhdenmukaistamislainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien yhdenmukaistettujen standardien otsikot ja viitenumerot)
   (
  1
  )

(Unionin yhdenmukaistamislainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien yhdenmukaistettujen standardien otsikot ja viitenumerot)

1

17

2013/C 128/03

Räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettäviksi tarkoitettuja laitteita ja suojajärjestelmiä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 23 päivänä maaliskuuta 1994 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/9/EY täytäntöönpanoon liittyvä komission tiedonanto(Unionin yhdenmukaistamislainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien yhdenmukaistettujen standardien otsikot ja viitenumerot)
   (
  1
  )

(Unionin yhdenmukaistamislainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien yhdenmukaistettujen standardien otsikot ja viitenumerot)

1

20

JÄSENVALTIOIDEN TIEDOTTEET

2013/C 128/04

Jäsenvaltion toimittamat tiedot perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta maataloustuotteiden tuottamisen alalla toimiviin pieniin ja keskisuuriin yrityksiin sekä asetuksen (EY) N:o 70/2001 muuttamisesta 15 päivänä joulukuuta 2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1857/2006 mukaisesti myönnetystä valtiontuesta

30

2013/C 128/05

Tiedot, jotka jäsenvaltiot ovat toimittaneet tiettyjen tukimuotojen toteamisesta yhteismarkkinoille soveltuviksi perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti 6 päivänä elokuuta 2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 800/2008 (yleinen ryhmäpoikkeusasetus) nojalla myönnetystä valtiontuesta (
  1
  )

1

34

| | V   Ilmoitukset |
| --- | --- |
| | KILPAILUPOLITIIKAN TOTEUTTAMISEEN LIITTYVÄT MENETTELYT |
| | Euroopan komissio |
| 2013/C 128/06 | Valtiontuki – Saksa – Valtiotuki SA.34045 (2012/C) (ex 2012/NN) – Suurten sähkönkuluttajien vapauttaminen verkkomaksuista (StromNEV-asetuksen 19 §) – Kehotus huomautusten esittämiseen Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukaisesti (
  1
  ) | 43 |

V   Ilmoitukset

KILPAILUPOLITIIKAN TOTEUTTAMISEEN LIITTYVÄT MENETTELYT

Euroopan komissio

2013/C 128/06

Valtiontuki – Saksa – Valtiotuki SA.34045 (2012/C) (ex 2012/NN) – Suurten sähkönkuluttajien vapauttaminen verkkomaksuista (StromNEV-asetuksen 19 §) – Kehotus huomautusten esittämiseen Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukaisesti (
  1
  )

1

43

| | |
| --- | --- |
| | (1)   ETA:n kannalta merkityksellinen teksti |

---

(1)   ETA:n kannalta merkityksellinen teksti

1

| FI | |
| --- | --- |

FI

---

IV Tiedotteet

EUROOPAN UNIONIN TOIMIELINTEN, ELINTEN, TOIMISTOJEN JA VIRASTOJEN TIEDOTTEET

Euroopan komissio

| 4.5.2013 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 128/1 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 128/1

---

Painelaitteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 29 päivänä toukokuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/23/EY täytäntöönpanoon liittyvä komission tiedonanto

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(Unionin yhdenmukaistamislainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien yhdenmukaistettujen standardien otsikot ja viitenumerot)

2013/C 128/01

Seuraava luettelo sisältää viittaukset painelaitteita koskeviin yhdenmukaistettuihin standardeihin ja painelaitteiden valmistuksessa käytettäviä materiaaleja koskeviin yhdenmukaistettuihin lisästandardeihin. Materiaaleja koskevien yhdenmukaistettujen lisästandardien osalta olettamus siitä, että materiaalit ovat olennaisten turvallisuusvaatimusten mukaisia, koskee ainoastaan standardissa olevien materiaalien teknisiä tietoja eikä materiaalin oleteta soveltuvan tietynlaiseen laitteeseen. Näin ollen materiaaleja koskevassa standardissa mainittuja teknisiä tietoja pitäisi arvioida kyseisen laitteen rakennevaatimusten mukaan sen varmistamiseksi, että painelaitedirektiivin mukaiset olennaiset turvallisuusvaatimukset täyttyvät.

| ESO:n viitenumero (1) | Yhdenmukaistetun standardin viitenumero ja nimi
  (ja viiteasiakirja) | Korvattavan standardin viitenumero | Päivä, jona korvattavan standardin noudattamisesta johtuva vaatimusten-mukaisuus-olettamus lakkaa
  Huomautus 1 |
| --- | --- | --- | --- |
| (1) | (2) | (3) | (4) |
| CEN | EN 3-8:2006
  Käsisammuttimet. Osa 8: Lisävaatimukset standardiin EN 3-7. Käsisammuttimet, joiden suurin sallittu käyttöpaine on enintään 30 baria. Rakenne, paineenkestävyys ja mekaaniset testit | | |
| EN 3-8:2006/AC:2007 | | |
| CEN | EN 19:2002
  Teollisuusventtiilit. Metallisten venttiilien merkitseminen | | |
| CEN | EN 267:2009+A1:2011
  Automaattiset puhallinpolttimet nestemäisille polttoaineille | EN 267:2009
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 287-1:2011
  Hitsaajan pätevyyskoe. Sulahitsaus. Osa 1: Teräkset | EN 287-1:2004
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 334:2005+A1:2009
  Kaasun paineensäätimet. Tulopaine enintään 100 bar | EN 334:2005
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.7.2009) |
| CEN | EN 378-2:2008+A2:2012
  Jäähdytysjärjestelmät ja lämpöpumput. Turvallisuus- ja ympäristövaatimukset. Osa 2: Suunnittelu, rakenne, testaus, merkintä ja dokumentointi | EN 378-2:2008+A1:2009
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.11.2012) |
| CEN | EN 593:2009+A1:2011
  Teollisuusventtiilit. Metalliset läppäventtiilit | EN 593:2009
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.9.2011) |
| CEN | EN 676:2003+A2:2008
  Automaattiset puhallinpolttimet kaasumaisille polttoaineille | | |
| EN 676:2003+A2:2008/AC:2008 | | |
| CEN | EN 764-5:2002
  Painelaitteet. Osa 5: Metallisten materiaalien vaatimustenmukaisuuden osoittaminen ja ainestodistukset | | |
| CEN | EN 764-7:2002
  Painelaitteet. Osa 7: Lämmittämättömien painelaitteiden turvajärjestelmät | | |
| EN 764-7:2002/AC:2006 | | |
| CEN | EN 1057:2006+A1:2010
  Kupari ja kupariseokset. Saumattomat pyöreät kupariputket LVI-käyttöön | EN 1057:2006
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.8.2010) |
| CEN | EN 1092-1:2007
  Laipat ja laippaliitokset. Pyöreät laipat putkille, venttiileille, yhteille ja varusteille, PN-mitoitetut. Osa 1: Teräslaipat | | |
| CEN | EN 1092-3:2003
  Laipat ja laippaliitokset. Pyöreät laipat putkille, venttiileille, yhteille ja varusteille. PN-mitoitetut. Osa 3: Kupariseoksiset laipat | | |
| EN 1092-3:2003/AC:2007 | | |
| CEN | EN 1092-4:2002
  Laipat ja liitokset. Putkille, venttiileille, laitteille ja tarvikkeille tarkoitetut pyöreät laipat. Osa 4: AL-seoksiset laipat | | |
| CEN | EN 1171:2002
  Teollisuusventtiilit. Valurautaiset kiilaluistiventtiilit | | |
| CEN | EN 1252-1:1998
  Kryogeeniset säiliöt. Materiaalit. Osa 1: Mekaaniset ominaisuudet alle - 80 ?C | | |
| EN 1252-1:1998/AC:1998 | | |
| CEN | EN 1252-2:2001
  Kryogeeniset säiliöt. Materiaalit. Osa 2: Iskusitkeysvaatimukset lämpötila-alueella -80 ?C... -20 ?C | | |
| CEN | EN 1349:2009
  Prosessiteollisuuden säätöventtiilit | EN 1349:2000
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.5.2010) |
| CEN | EN 1515-4:2009
  Laipat ja laippaliitokset.Ruuvikiinnitys. Osa 4: Ruuvien valinta PED-laitteille | | |
| CEN | EN 1562:2012
  Valut. Adusoidut valuraudat | EN 1562:1997
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.9.2012) |
| CEN | EN 1563:2011
  Valut. Pallografiittivaluraudat | EN 1563:1997
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 1564:2011
  Valut. Ausferriittiset pallografiittivaluraudat | EN 1564:1997
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 1591-1:2001+A1:2009
  Laipat ja niiden yhteet. Pyöreiden tiivisteisten laippaliitosten suunnitteluohjeet. Osa 1: Laskentamenetelmä | EN 1591-1:2001
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.9.2009) |
| EN 1591-1:2001+A1:2009/AC:2011 | | |
| CEN | EN 1626:2008
  Kryogeeniset säiliöt. Venttiilit kryogeenisessä käytössä | EN 1626:1999
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.5.2009) |
| CEN | EN 1653:1997
  Kupari ja kupariseokset. Kattiloissa, painesäiliöissä ja lämminvesivaraajissa käytettävät levyt ja pyörylät | | |
| EN 1653:1997/A1:2000 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (28.2.2001) |
| CEN | EN 1759-3:2003
  Laipat ja laippaliitokset. Pyöreät laipat putkille, venttiileille, yhteille ja varusteille. Class-mitoitetut. Osa 3: Kupariseoksiset laipat | | |
| EN 1759-3:2003/AC:2004 | | |
| CEN | EN 1759-4:2003
  Laipat ja laippaliitokset. Pyöreät laipat putkille, venttiileille, yhteille ja varusteille. Class-mitoitetut. Osa 4: Alumiiniseoksiset laipat | | |
| CEN | EN 1797:2001
  Kryogeeniset säiliöt. Kaasu/materiaali yhteensopivuus | EN 1797-1:1998
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.1.2002) |
| CEN | EN 1866:2005
  Liikuteltavat sammuttimet | | |
| CEN | EN 1983:2006
  Teollisuusventtiilit. Teräksiset palloventtiilit | | |
| CEN | EN 1984:2010
  Teollisuusventtiilit. Teräksiset kiilaluistiventtiilit | EN 1984:2000
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN ISO 4126-1:2004
  Ylipaineen varolaitteet. Osa1: Varoventtiilit (ISO 4126-1:2004) | | |
| EN ISO 4126-1:2004/AC:2006 | | |
| CEN | EN ISO 4126-3:2006
  Ylipaineen varolaitteet.Osa 3: Varoventtiili- ja murtokalvoyhdistelmät (ISO 4126-3:2006) | | |
| CEN | EN ISO 4126-4:2004
  Ylipaineen varolaitteet. Osa 4: Esiohjattavat varolaitteet (ISO 4126-4:2004) | | |
| CEN | EN ISO 4126-5:2004
  Ylipaineen suojalaitteet. Osa 5: Valvottu ylipaineen suojalaitteisto (ISO 4126-5:2004) | | |
| EN ISO 4126-5:2004/AC:2008 | | |
| CEN | EN ISO 9606-2:2004
  Hitsaajan pätevyyskoe. Sulahitsaus. Osa 2: Alumiini ja alumiiniseokset (ISO 9606-2:2004) | | |
| CEN | EN ISO 9606-3:1999
  Hitsaajan pätevyyskoe. Sulahitsaus. Osa 3: Kupari ja kupariseokset (ISO 9606-3:1999) | | |
| CEN | EN ISO 9606-4:1999
  Hitsaajan pätevyyskoe. Sulahitsaus. Osa 4: Nikkeli ja nikkeliseokset (ISO 9606-4:1999) | | |
| CEN | EN ISO 9606-5:2000
  Hitsaajan pätevyyskoe. Sulahitsaus. Osa 5: Titaani ja titaaniseokset, zirkonium ja zirkoniumseokset (ISO 9606-5:2000) | | |
| CEN | EN ISO 9712:2012
  Rikkomaton aineenkoetus. NDT-henkilöiden pätevöinti ja sertifiointi. Yleisperiaatteet (ISO 9712:2012) | EN 473:2008
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2012) |
| CEN | EN 10028-1:2007+A1:2009
  Painelaiteteräkset. Levytuotteet. Osa 1: Yleiset vaatimukset | EN 10028-1:2007
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.10.2009) |
| EN 10028-1:2007+A1:2009/AC:2009 | | |
| CEN | EN 10028-2:2009
  Painelaiteteräkset. Levytuotteet. Osa 2: Kuumalujat seostamattomat ja seostetut teräkset | EN 10028-2:2003
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2009) |
| CEN | EN 10028-3:2009
  Painelaiteteräkset. Levytuotteet. Osa 3: Normalisoidut hitsattavat hienoraeteräkset | EN 10028-3:2003
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2009) |
| CEN | EN 10028-4:2009
  Painelaiteteräkset. Levytuotteet. Osa 4: Nikkeliseostetut teräkset mataliin käyttölämpötiloihin | EN 10028-4:2003
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2009) |
| CEN | EN 10028-5:2009
  Painelaiteteräkset. Levytuotteet. Osa 5: Termomekaanisesti valssatut hitsattavat hienoraeteräkset | EN 10028-5:2003
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2009) |
| CEN | EN 10028-6:2009
  Painelaiteteräkset. Levytuotteet. Osa 6: Nuorrutetut hitsattavat hienoraeteräkset | EN 10028-6:2003
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2009) |
| CEN | EN 10028-7:2007
  Painelaiteteräkset. Levytuotteet. Osa 7: Ruostumattomat teräkset | EN 10028-7:2000
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.6.2008) |
| CEN | EN 10204:2004
  Metallituotteiden ainestodistukset | | |
| CEN | EN 10213:2007
  Painelaiteteräkset. Valuteräkset | EN 10213-3:1995
  EN 10213-4:1995
  EN 10213-2:1995
  EN 10213-1:1995
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.5.2008) |
| EN 10213:2007/AC:2008 | | |
| CEN | EN 10216-1:2002
  Saumattomat teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 1: Seostamattomat teräsputket huonelämpötiloihin | | |
| EN 10216-1:2002/A1:2004 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (30.9.2004) |
| CEN | EN 10216-2:2002+A2:2007
  Saumattomat painelaiteteräsputket. Tekniset toimitusehdot. Osa 2: Kuumalujat seostamattomat ja seostetut teräsputket | EN 10216-2:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (29.2.2008) |
| CEN | EN 10216-3:2002
  Saumattomat teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 3: Seostamattomat ja seostetut hienoteräksiset putket | | |
| EN 10216-3:2002/A1:2004 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (30.9.2004) |
| CEN | EN 10216-4:2002
  Saumattomat teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 4: Seostamattomat ja seostetut teräsputket mataliin lämpötiloihin | | |
| EN 10216-4:2002/A1:2004 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (30.9.2004) |
| CEN | EN 10216-5:2004
  Saumattomat painelaiteteräsputket. Tekniset toimitusehdot. Osa 5: Ruostumattomat teräsputket | | |
| EN 10216-5:2004/AC:2008 | | |
| CEN | EN 10217-1:2002
  Hitsatut painelaiteteräsputket. Tekniset toimitusehdot. Osa 1: Seostamattomat teräsputket huonelämpötiloihin | | |
| EN 10217-1:2002/A1:2005 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.7.2005) |
| CEN | EN 10217-2:2002
  Hitsatut teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 2: Hitsatut seostamattomat ja seostetut kuumalujat teräsputket | | |
| EN 10217-2:2002/A1:2005 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.7.2005) |
| CEN | EN 10217-3:2002
  Hitsatut teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 3: Seostamattomat ja seostetut hienorakeiset putket | | |
| EN 10217-3:2002/A1:2005 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.7.2005) |
| CEN | EN 10217-4:2002
  Hitsatut teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 4: Sähköisesti hitsatut seostamattomat ja seostetut teräsputket mataliin käyttölämpötiloihin | | |
| EN 10217-4:2002/A1:2005 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.7.2005) |
| CEN | EN 10217-5:2002
  Hitsatut teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 5: Jauhekaarihitsatut seostamattomat ja seostetut kuumalujat teräsputket | | |
| EN 10217-5:2002/A1:2005 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.7.2005) |
| CEN | EN 10217-6:2002
  Hitsatut teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 6: Jauhekaarihitsatut seostamattomat ja seostetut teräsputket mataliin käyttölämpötiloihin | | |
| EN 10217-6:2002/A1:2005 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.7.2005) |
| CEN | EN 10217-7:2005
  Hitsatut painelaiteteräsputket. Tekniset toimitusehdot. Osa 7: Ruostumattomat teräsputket | | |
| CEN | EN 10222-1:1998
  Paineastiateräkset. Takeet. Osa 1: Vapaatakeiden yleiset vaatimukset | | |
| EN 10222-1:1998/A1:2002 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.10.2002) |
| CEN | EN 10222-2:1999
  Painelaiteteräkset. Takeet. Osa 2: Kuumalujat ferriittiset ja martensiittiset teräkset | | |
| EN 10222-2:1999/AC:2000 | | |
| CEN | EN 10222-3:1998
  Painelaiteteräkset. Takeet. Osa 3: Nikkeliseostetut teräkset mataliin käyttölämpötiloihin | | |
| CEN | EN 10222-4:1998
  Paineastiateräkset. Takeet. Osa 4: Lujat hitsattavat hienoraeteräkset | | |
| EN 10222-4:1998/A1:2001 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.1.2002) |
| CEN | EN 10222-5:1999
  Painelaiteteräkset. Takeet. Osa 5: Martensiittiset, austeniittiset ja austeniittis-ferriittiset ruostumattomat teräkset | | |
| EN 10222-5:1999/AC:2000 | | |
| CEN | EN 10253-2:2007
  Päittäishitsattavat putkenosat. Osa 2: Toimituseräkohtaisesti tarkastettavat seostamattomat teräkset ja ferriittiset seosteräkset | | |
| CEN | EN 10253-4:2008
  Päittäishitsattavat putkenosat. Osa 4: Toimituseräkohtaisesti tarkastettavat austeniittiset ja austeniittis-ferriittiset (duplex) teräkset | | |
| EN 10253-4:2008/AC:2009 | | |
| CEN | EN 10269:1999
  Teräkset ja nikkeliseokset korotetuissa ja/tai matalissa lämpötiloissa käytettäviin kiinnittimiin | | |
| EN 10269:1999/A1:2006 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.10.2006) |
| EN 10269:1999/A1:2006/AC:2008 | | |
| CEN | EN 10272:2007
  Painelaiteteräkset. Ruostumattomat terästangot | EN 10272:2000
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.4.2008) |
| CEN | EN 10273:2007
  Painelaiteteräkset. Kuumavalssatut hitsattavat kuumalujat terästangot | EN 10273:2000
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.6.2008) |
| CEN | EN 10305-4:2011
  Ohutseinäteräsputket. Tekniset toimitusehdot. Osa 4: Saumattomat kylmävedetyt putket hydrauliikka- ja pneumatiikkajärjestelmiin | EN 10305-4:2003
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 10305-6:2005
  Ohutseinäteräsputket. Tekniset toimitusehdot. Osa 6: Hitsatut kylmävedetyt putket hydrauliikka- ja pneumatiikkajärjestelmiin | | |
| CEN | EN ISO 10931:2005
  Muoviputkijärjestelmät teollisuuskäyttöön. Polyvinyylifluoridi (PVDF). Vaatimukset osille ja järjestelmälle (ISO 10931:2005) | | |
| CEN | EN 12178:2003
  Jäähdytysjärjestelmät ja lämpöpumput. Nestetason näyttölaitteet. Vaatimukset, testaukset ja merkintä | | |
| CEN | EN 12263:1998
  Jäähdytysjärjestelmät ja lämpöpumput. Paineenrajoituksen varolaitteet. Vaatimukset ja testaukset | | |
| CEN | EN 12266-1:2012
  Teollisuusventtiilit. Venttiilien testaus. Osa 1: Painetestit, testausmenetelmät ja hyväksymiskriteerit. Pakolliset vaatimukset | EN 12266-1:2003
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.10.2012) |
| CEN | EN 12284:2003
  Kylmäjärjestelmät ja lämpöpumput. Venttiilit. Vaatimukset, testaus ja merkintä | | |
| CEN | EN 12288:2010
  Teollisuusventtiilit. Kupariseoksiset kiilaluistiventtiilit | EN 12288:2003
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 12334:2001
  Teollisuusventtiilit. Valurautaiset yksisuuntaventtiilit | | |
| EN 12334:2001/A1:2004 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (28.2.2005) |
| EN 12334:2001/AC:2002 | | |
| CEN | EN 12392:2000
  Alumiini ja alumiiniseokset. Muokatut tuotteet. Painelaitteiden valmistuksessa käytettävien tuotteiden erikoisvaatimukset | | |
| CEN | EN 12420:1999
  Kupari ja kupariseokset. Takeet | | |
| CEN | EN 12434:2000
  Kryogeeniset säiliöt. Joustavat kryoletkut | | |
| EN 12434:2000/AC:2001 | | |
| CEN | EN 12451:2012
  Kupari ja kupariseokset. Saumattomat pyöreät lämmönvaihdinputket | EN 12451:1999
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.11.2012) |
| CEN | EN 12452:2012
  Kupari ja kupariseokset. Valssatut saumattomat lämmönvaihdinripaputket | EN 12452:1999
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.11.2012) |
| CEN | EN 12516-1:2005
  Teollisuusventtiilit. Vaipan lujuuden suunnittelu. Osa 1: Taulukkomenetelmä teräsventtiileiden vaipoille | | |
| EN 12516-1:2005/AC:2007 | | |
| CEN | EN 12516-2:2004
  Teollisuusventtiilit. Vaipan lujuuden suunnittelu. Osa 2: Laskennallinen menetelmä teräsventtiileiden vaipoille | | |
| CEN | EN 12516-3:2002
  Venttiilit. Vaipan kestävyyden suunnittelu. Osa 3: Kokeellinen menetelmä | | |
| EN 12516-3:2002/AC:2003 | | |
| CEN | EN 12516-4:2008
  Teollisuusventtiilit. Vaipan lujuuden suunnittelu. Osa 4: Laskennallinen menetelmä muista metallisista materiaaleista kuin teräksestä valmistettujen venttiileiden vaipoille | | |
| CEN | EN 12542:2010
  Nestekaasulaitteet ja -varusteet. Kiinteä maanpäällinen lieriömäinen hitsattu nestekaasuterässäiliö, jonka tilavuus on enintään 13 m3. Rakenne ja valmistus | EN 12542:2002
  EN 14075:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 12735-1:2010
  Kupari ja kupariseokset. Saumattomat pyöreät kupariputket ilmastoinnin jäähdytykseen ja kylmälaitoksiin. Osa 1: Putkistoputket | EN 12735-1:2001
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 12735-2:2010
  Kupari ja kupariseokset. Saumattomat pyöreät kupariputket ilmastoinnin jäähdytykseen ja kylmälaitoksiin. Osa 2: Laiteputket | EN 12735-2:2001
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 12778:2002
  Keittoastiat. Kotikäyttöön tarkoitetut painekattilat | | |
| EN 12778:2002/A1:2005 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2005) |
| EN 12778:2002/AC:2003 | | |
| CEN | EN 12952-1:2001
  Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 1: Yleistä | | |
| CEN | EN 12952-2:2011
  Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 2: Kattiloiden ja niiden varusteiden paineenalaisiin osiin tarkoitetut materiaalit | EN 12952-2:2001
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 12952-3:2011
  Veisputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 3: Paineenalaisten osien suunnittelu ja laskenta | EN 12952-3:2001
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 12952-5:2011
  Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 5: Paineenalaisten osien valmistus | EN 12952-5:2001
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 12952-6:2011
  Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 6: Kattilan paineenalaisten osien valmistuksen aikainen tarkastus, dokumentointi ja merkintä | EN 12952-6:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 12952-7:2012
  Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot - Osa 7: Vaatimukset kattilan varusteille | EN 12952-7:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.4.2013) |
| CEN | EN 12952-8:2002
  Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 8: Vaatimukset nestemäisten ja kaasumaisten polttoaineiden polttolaitteistoille | | |
| CEN | EN 12952-9:2002
  Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 9: Vaatimukset pölymäisten polttoaineiden polttolaitteistoille | | |
| CEN | EN 12952-10:2002
  Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 10: Vaatimukset sallitun paineen ylitykseltä suojaaville turvajärjestelmille | | |
| CEN | EN 12952-11:2007
  Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 11: Vaatimukset rajoitinlaitteille ja turvajärjestelmille | | |
| CEN | EN 12952-14:2004
  Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 14: Vaatimukset savukaasun typenpoistolaitteistoille (DENOX) | | |
| CEN | EN 12952-16:2002
  Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 16: Vaatimukset kiinteän polttoaineen polttolaitteistoille arina- ja leijupoltossa | | |
| CEN | EN 12952-18:2012
  Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 18: Käyttöohjeet | | |
| CEN | EN 12953-1:2012
  Tulitorvikattilat. Osa 1: Yleistä | EN 12953-1:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.9.2012) |
| CEN | EN 12953-2:2012
  Tulitorvikattilat. Osa 2: Kattiloiden ja niiden varusteiden paineenalaisiin osiin tarkoitetut materiaalit | EN 12953-2:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.9.2012) |
| CEN | EN 12953-3:2002
  Tulitorvikattilat. Osa 3: Paineenalaisten osien suunnittelu ja laskenta | | |
| CEN | EN 12953-4:2002
  Tulitorvikattilat. Osa 4: Kattilan paineenalaisten osien rakenne ja valmistus | | |
| CEN | EN 12953-5:2002
  Tulitorvikattilat. Osa 5: Tarkastukset valmistuksen aikana, dokumentaatio ja paineenalaisten osien tunnusmerkintä | | |
| CEN | EN 12953-6:2011
  Tulitorvikattilat. Osa 6: Vaatimukset kattilan varusteille | EN 12953-6:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (9.9.2011) |
| CEN | EN 12953-7:2002
  Tulitorvikattilat. Osa 7: Vaatimukset nestemäisten ja kaasumaisten polttoaineiden polttolaitteistoille | | |
| CEN | EN 12953-8:2001
  Tulitorvikattilat. Osa 8: Vaatimukset sallitun paineen ylitykseltä suojaaville järjestelmille | | |
| EN 12953-8:2001/AC:2002 | | |
| CEN | EN 12953-9:2007
  Tulitorvikattilat. Osa 9: Vaatimukset rajoitinlaitteille ja turvajärjestelmille | | |
| CEN | EN 12953-12:2003
  Tulitorvikattilat. Osa 12: Vaatimukset kiinteän polttoaineen polttolaitteistolle arinapoltossa | | |
| CEN | EN 12953-13:2012
  Tulitorvikattilat. Osa 13: Käyttöohjeet | | |
| CEN | EN 13121-1:2003
  Maanpäälliset LM-säiliöt. Osa 1: Raaka-aineet. Hyväksymisehdot ja käyttöolosuhteet | | |
| CEN | EN 13121-2:2003
  Maanpäälliset LM-säiliöt. Osa 2: Komposiittimateriaalit. Kemiallinen kestävyys | | |
| CEN | EN 13121-3:2008+A1:2010
  Lujitemuoviset säiliöt maanpäälliseen käyttöön. Osa 3: Suunnittelu ja valmistus | EN 13121-3:2008
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.8.2010) |
| EN 13121-3:2008+A1:2010/AC:2011 | | |
| CEN | EN 13134:2000
  Kovajuotto. Juottomenetelmien hyväksyntä | | |
| CEN | EN 13136:2001
  Kylmäkoneistot ja lämpöpumput. Ylipaineen varolaitteet. Laskentamenetelmät | | |
| EN 13136:2001/A1:2005 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2005) |
| CEN | EN 13175:2003+A2:2007
  Nestekaasulaitteet ja -varusteet. Nestekaasusäiliöventtiilien ja -varusteiden valmistus- ja testausvaatimukset | EN 13175:2003
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.9.2007) |
| CEN | EN 13348:2008
  Kupari ja kupariseokset. Saumattomat pyöreät kupariputket sairaalakaasuille tai alipaineelle | EN 13348:2001
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (28.2.2009) |
| CEN | EN 13371:2001
  Kryogeeniset säiliöt. Liittimet kryokäyttöön | | |
| CEN | EN 13397:2001
  Teollisuusventtiilit. Metalliset kalvoventtiilit | | |
| CEN | EN 13445-1:2009
  Lämmittämättömät painesäiliöt. Osa 1: Yleistä | EN 13445-1:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2009) |
| CEN | EN 13445-2:2009
  Lämmittämättömät painesäiliöt. Osa 2: Materiaalit | EN 13445-2:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2009) |
| EN 13445-2:2009/A1:2012 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2012) |
| EN 13445-2:2009/A2:2012 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2012) |
| CEN | EN 13445-3:2009
  Lämmittämättömät painesäiliöt. Osa 3: Suunnittelu | EN 13445-3:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2009) |
| EN 13445-3:2009/A1:2012 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2012) |
| CEN | EN 13445-4:2009
  Lämmittämättömät painesäiliöt. Osa 4: Valmistus | EN 13445-4:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2009) |
| EN 13445-4:2009/A1:2011 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 13445-5:2009
  Lämmittämättömät painesäiliöt. Osa 5: Tarkastus ja testaus | EN 13445-5:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2009) |
| EN 13445-5:2009/A2:2011 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| EN 13445-5:2009/A3:2011 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| EN 13445-5:2009/A1:2011 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 13445-6:2009
  Lämmittämättömät painesäiliöt. Osa 6: Lisävaatimuksia pallografiittivaluraudasta valmistettujen painesäiliöiden ja säiliön osien suunnittelulle ja valmistukselle | EN 13445-6:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2009) |
| CEN | EN 13445-8:2009
  Lämmittämättömät painesäiliöt. Osa 8: Lisävaatimukset alumiini ja alumiiniseoksisille painesäiliöille | EN 13445-8:2006
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2009) |
| CEN | EN 13458-1:2002
  Kryogeeniset säiliöt. Kiinteät tyhjöeristetyt säiliöt. Osa 1: Perusvaatimukset | | |
| CEN | EN 13458-2:2002
  Kryogeeniset säiliöt. Kiinteät tyhjöeristetyt säiliöt. Osa 2: Suunnittelu, valmistus, tarkastus ja testaus | | |
| EN 13458-2:2002/AC:2006 | | |
| CEN | EN 13458-3:2003
  Kryogeeniset säiliöt. Kiinteät tyhjöeristetyt laitteet. Osa 3: Toiminnalliset vaatimukset | | |
| EN 13458-3:2003/A1:2005 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2005) |
| CEN | EN 13480-1:2012
  Metalliset teollisuusputkistot. Osa 1: Yleistä | EN 13480-1:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2012) |
| CEN | EN 13480-2:2012
  Metalliset teollisuusputkistot. Osa 2: Materiaalit | EN 13480-2:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2012) |
| CEN | EN 13480-3:2012
  Metalliset teollisuusputkistot. Osa 3: Suunnittelu ja laskenta | EN 13480-3:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2012) |
| CEN | EN 13480-4:2012
  Metalliset teollisuusputkistot. Osa 4: Valmistus ja asennus | EN 13480-4:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2012) |
| CEN | EN 13480-5:2012
  Metalliset teollisuusputkistot. Osa 5: Tarkastus ja testaus | EN 13480-5:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2012) |
| CEN | EN 13480-6:2012
  Metalliset teollisuusputkistot. Osa 6: Maahan asennettavien putkistojen lisävaatimukset | EN 13480-6:2004
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2012) |
| CEN | EN 13480-8:2012
  Metalliset teollisuusputkistot. Osa 8: Alumiini ja alumiiniseosteisten putkistojen lisävaatimukset | EN 13480-8:2007
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2012) |
| CEN | EN ISO 13585:2012
  Kovajuotto. Juottajien pätevyyskokeet (ISO 13585:2012) | EN 13133:2000
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2012) |
| CEN | EN 13611:2007+A2:2011
  Kaasupoltinten ja kaasunpolttolaitteiden varo- ja säätölaitteet. Yleiset vaatimukset | EN 13611:2007
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 13648-1:2008
  Kryogeeniset säiliöt. Sallitun paineen ylitykseltä suojaavat turvalaitteet. Osa 1: Kryokäytön varoventtiilit | EN 13648-1:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.5.2009) |
| CEN | EN 13648-2:2002
  Kryogeeniset säiliöt. Sallitun paineen ylitykseltä suojaavat turvalaitteet. Osa 2: Kryokäytön murtolevyt | | |
| CEN | EN 13648-3:2002
  Kryogeeniset säiliöt. Ylipaineturvalaitteet. Osa 3: Tarvittavan virtaaman määritys. Kapasiteetti ja koko | | |
| CEN | EN 13709:2010
  Teollisuusventtiilit. Teräksiset istukka- ja istukkasulku- ja yksisuuntaventtiilit | EN 13709:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 13789:2010
  Teollisuusventtiilit. Valurautaiset istukkaventtiilit | EN 13789:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 13831:2007
  Vesijärjestelmien kalvopaisunta-astiat | | |
| CEN | EN 13835:2012
  Valut. Austeniittiset valuraudat | EN 13835:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.7.2012) |
| CEN | EN 13923:2005
  Kelaamalla vahvistetut lujitemuoviset painesäiliöt. Materiaalit, suunnittelu, laskenta, valmistaminen ja testaus | | |
| CEN | EN 14071:2004
  Nestekaasusäiliöiden varoventtiilit. Apulaitteet | | |
| CEN | EN 14129:2004
  Nestekaasusäiliöiden varoventtiilit | | |
| CEN | EN 14197-1:2003
  Kryogeeniset säiliöt. Kiinteät ei-tyhjöeristetyt säiliöt. Osa 1: Perusvaatimukset | | |
| CEN | EN 14197-2:2003
  Kryogeeniset säiliöt. Kiinteät ei-tyhjöeristetyt säiliöt. Osa 2: Suunnittelu, valmistus, tarkastus ja testaus | | |
| EN 14197-2:2003/A1:2006 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (28.2.2007) |
| EN 14197-2:2003/AC:2006 | | |
| CEN | EN 14197-3:2004
  Kryogeeniset säiliöt. Kiinteät ei-tyhjöeristetyt säiliöt. Osa 3: Toimintavaatimukset | | |
| EN 14197-3:2004/A1:2005 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2005) |
| EN 14197-3:2004/AC:2004 | | |
| CEN | EN 14222:2003
  Ruostumattomasta teräksestä valmistetut vastuskuumenteiset höyrykattilat | | |
| CEN | EN 14276-1:2006+A1:2011
  Kylmäkoneistojen ja lämpöpumppujen painelaitteet. Osa 1: Säiliöt. Yleiset vaatimukset | EN 14276-1:2006
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (9.9.2011) |
| CEN | EN 14276-2:2007+A1:2011
  Kylmäkoneistojen ja lämpöpumppujen painelaitteet. Osa 2: Putkisto. Yleiset vaatimukset | EN 14276-2:2007
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (9.9.2011) |
| CEN | EN 14341:2006
  Teollisuusventtiilit. Yksisuuntaventtiilit | | |
| CEN | EN 14359:2006+A1:2010
  Hydraulijärjestelmien paineakut | EN 14359:2006
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (3.8.2012) |
| CEN | EN 14382:2005+A1:2009
  Kaasun paineensäädinyksikköjen ja -asennusten varolaitteet. Kaasun sulkulaitteet, joiden tulopaine on enintään 100 bar. | EN 14382:2005
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.9.2009) |
| EN 14382:2005+A1:2009/AC:2009 | | |
| CEN | EN 14394:2005+A1:2008
  Lämmityskattilat. Lämmityskattilat, joiden polttimot on varustettu palamisilmapuhaltimella. Nimellinen teho enintään 10 MW ja suurin käyttölämpötila 110 °C | | |
| CEN | EN 14570:2005
  Maanpäällisten ja maanalaisten nestekaasusäiliöiden käyttölaitteet | | |
| EN 14570:2005/A1:2006 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.8.2006) |
| CEN | EN 14585-1:2006
  Poimutettu metalliletku painesovellutuksiin. Osa 1:Vaatimukset | | |
| CEN | EN 14917:2009+A1:2012
  Metallinen haitarilaajennusliitos paineellisiin käyttötarkoituksiin | EN 14917:2009
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.9.2012) |
| CEN | EN 15001-1:2009
  Kaasuputkistot. Kaasun käyttöputkistot teollisuudessa, käyttöpaineen ollessa yli 0,5 bar sekä teollisuudessa ja muualla käyttöpaineen ollessa yli 5 bar. Osa 1: Yksityiskohtaiset toiminnalliset vaatimukset suunnittelulle, materiaaleille, rakentamiselle, tarkistuksille ja testaukselle | | |
| CEN | EN ISO 15493:2003
  Muoviputkistojärjestelmät teollisuuskäyttöön. ABS, PVC-U ja PVC-C. Vaatimukset osille ja järjestelmille. Metrinen mitoitus (ISO 15493:2003) | | |
| CEN | EN ISO 15494:2003
  Muoviputkistojärjestelmät teollisuuskäyttöön. PE, PB ja PP. Vaatimukset osille ja järjestelmille. Metrinen mitoitus (ISO 15494:2003) | | |
| CEN | EN ISO 15613:2004
  Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Hyväksyntä esituotannollisella hitsauskokeella (ISO 15613:2004) | | |
| CEN | EN ISO 15614-1:2004
  Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Hyväksyntä menetelmäkokeella. Osa 1: Terästen kaari- ja kaasuhitsaus sekä nikkelin ja nikkeliseosten kaarihitsaus (ISO 15614-1:2004) | | |
| EN ISO 15614-1:2004/A1:2008
  Huomautus 3 | | Voimassaolo lakkaa
  (31.8.2008) |
| EN ISO 15614-1:2004/A2:2012 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.8.2012) |
| CEN | EN ISO 15614-2:2005
  Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Menetelmäkokeet. Osa 2: Alumiinin ja alumiiniseosten kaarihitsaus (ISO 15614-2:2005) | | |
| EN ISO 15614-2:2005/AC:2009 | | |
| CEN | EN ISO 15614-4:2005
  Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Menetelmäkokeet. Osa 4: Alumiinivalujen viimeistelyhitsaus (ISO 15614-4:2005) | | |
| EN ISO 15614-4:2005/AC:2007 | | |
| CEN | EN ISO 15614-5:2004
  Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Menetelmäkokeet. Osa 5: Titaanin ja sirkoniumin sekä niiden seosten kaarihitsaus (ISO 15614-5:2004) | | |
| CEN | EN ISO 15614-6:2006
  Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Menetelmäkokeet. Osa 6: Kuparin ja kupariseosten kaari- ja kaasuhitsaus (ISO 15614-6:2006) | | |
| CEN | EN ISO 15614-7:2007
  Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Hyväksyntä menetelmäkokeella. Osa 7: Päällehitsaus (ISO 15614-7:2007) | | |
| CEN | EN ISO 15614-8:2002
  Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Menetelmäkokeet. Osa 8: Putken hitsaus putkilevyyn (ISO 15614-8:2002) | | |
| CEN | EN ISO 15614-11:2002
  Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Menetelmäkokeet. Osa 11: Elektronisuihku- ja laserhitsaus (ISO 15614-11:2002) | | |
| CEN | EN ISO 15620:2000
  Hitsaus. Metallisten materiaalien kitkahitsaus (ISO 15620:2000) | | |
| CEN | EN 15776:2011
  Lämmittämättömät paineastiat. Lisävaatimukset vauraudasta, jonka venymä on korkeintaan 15%, valmistettujen paineastioiden ja niiden osien suunnitteluun ja valmistukseen | | |
| CEN | EN ISO 16135:2006
  Teollisuusventtiilit. Kestomuoviset palloventtiilit (ISO 16135:2006) | | |
| CEN | EN ISO 16136:2006
  Teollisuusventtiilit. Kestomuoviset läppäventtiilit (ISO 16136:2006) | | |
| CEN | EN ISO 16137:2006
  Teollisuusventtiilit. Kestomuoviset yksisuuntaventtiilit (ISO 16137:2006) | | |
| CEN | EN ISO 16138:2006
  Teollisuusventtiilit. Kestomuoviset kalvoventtiilit (ISO 16138:2006) | | |
| CEN | EN ISO 16139:2006
  Teollisuusventtiilit. Kestomuoviset kiilaluistiventtiilit (ISO 16139:2006) | | |
| CEN | EN ISO 21787:2006
  Teollisuusventtiilit. Kestomuoviset istukkaventtiilit (ISO 21787:2006) | | |

ESO:n viitenumero (1)

Yhdenmukaistetun standardin viitenumero ja nimi

(ja viiteasiakirja)

Korvattavan standardin viitenumero

Päivä, jona korvattavan standardin noudattamisesta johtuva vaatimusten-mukaisuus-olettamus lakkaa

Huomautus 1

(1)

(2)

(3)

(4)

CEN

EN 3-8:2006

Käsisammuttimet. Osa 8: Lisävaatimukset standardiin EN 3-7. Käsisammuttimet, joiden suurin sallittu käyttöpaine on enintään 30 baria. Rakenne, paineenkestävyys ja mekaaniset testit

EN 3-8:2006/AC:2007

CEN

EN 19:2002

Teollisuusventtiilit. Metallisten venttiilien merkitseminen

CEN

EN 267:2009+A1:2011

Automaattiset puhallinpolttimet nestemäisille polttoaineille

EN 267:2009

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 287-1:2011

Hitsaajan pätevyyskoe. Sulahitsaus. Osa 1: Teräkset

EN 287-1:2004

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 334:2005+A1:2009

Kaasun paineensäätimet. Tulopaine enintään 100 bar

EN 334:2005

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.7.2009)

CEN

EN 378-2:2008+A2:2012

Jäähdytysjärjestelmät ja lämpöpumput. Turvallisuus- ja ympäristövaatimukset. Osa 2: Suunnittelu, rakenne, testaus, merkintä ja dokumentointi

EN 378-2:2008+A1:2009

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.11.2012)

CEN

EN 593:2009+A1:2011

Teollisuusventtiilit. Metalliset läppäventtiilit

EN 593:2009

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.9.2011)

CEN

EN 676:2003+A2:2008

Automaattiset puhallinpolttimet kaasumaisille polttoaineille

EN 676:2003+A2:2008/AC:2008

CEN

EN 764-5:2002

Painelaitteet. Osa 5: Metallisten materiaalien vaatimustenmukaisuuden osoittaminen ja ainestodistukset

CEN

EN 764-7:2002

Painelaitteet. Osa 7: Lämmittämättömien painelaitteiden turvajärjestelmät

EN 764-7:2002/AC:2006

CEN

EN 1057:2006+A1:2010

Kupari ja kupariseokset. Saumattomat pyöreät kupariputket LVI-käyttöön

EN 1057:2006

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.8.2010)

CEN

EN 1092-1:2007

Laipat ja laippaliitokset. Pyöreät laipat putkille, venttiileille, yhteille ja varusteille, PN-mitoitetut. Osa 1: Teräslaipat

CEN

EN 1092-3:2003

Laipat ja laippaliitokset. Pyöreät laipat putkille, venttiileille, yhteille ja varusteille. PN-mitoitetut. Osa 3: Kupariseoksiset laipat

EN 1092-3:2003/AC:2007

CEN

EN 1092-4:2002

Laipat ja liitokset. Putkille, venttiileille, laitteille ja tarvikkeille tarkoitetut pyöreät laipat. Osa 4: AL-seoksiset laipat

CEN

EN 1171:2002

Teollisuusventtiilit. Valurautaiset kiilaluistiventtiilit

CEN

EN 1252-1:1998

Kryogeeniset säiliöt. Materiaalit. Osa 1: Mekaaniset ominaisuudet alle - 80 ?C

EN 1252-1:1998/AC:1998

CEN

EN 1252-2:2001

Kryogeeniset säiliöt. Materiaalit. Osa 2: Iskusitkeysvaatimukset lämpötila-alueella -80 ?C... -20 ?C

CEN

EN 1349:2009

Prosessiteollisuuden säätöventtiilit

EN 1349:2000

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.5.2010)

CEN

EN 1515-4:2009

Laipat ja laippaliitokset.Ruuvikiinnitys. Osa 4: Ruuvien valinta PED-laitteille

CEN

EN 1562:2012

Valut. Adusoidut valuraudat

EN 1562:1997

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.9.2012)

CEN

EN 1563:2011

Valut. Pallografiittivaluraudat

EN 1563:1997

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 1564:2011

Valut. Ausferriittiset pallografiittivaluraudat

EN 1564:1997

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 1591-1:2001+A1:2009

Laipat ja niiden yhteet. Pyöreiden tiivisteisten laippaliitosten suunnitteluohjeet. Osa 1: Laskentamenetelmä

EN 1591-1:2001

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.9.2009)

EN 1591-1:2001+A1:2009/AC:2011

CEN

EN 1626:2008

Kryogeeniset säiliöt. Venttiilit kryogeenisessä käytössä

EN 1626:1999

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.5.2009)

CEN

EN 1653:1997

Kupari ja kupariseokset. Kattiloissa, painesäiliöissä ja lämminvesivaraajissa käytettävät levyt ja pyörylät

EN 1653:1997/A1:2000

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(28.2.2001)

CEN

EN 1759-3:2003

Laipat ja laippaliitokset. Pyöreät laipat putkille, venttiileille, yhteille ja varusteille. Class-mitoitetut. Osa 3: Kupariseoksiset laipat

EN 1759-3:2003/AC:2004

CEN

EN 1759-4:2003

Laipat ja laippaliitokset. Pyöreät laipat putkille, venttiileille, yhteille ja varusteille. Class-mitoitetut. Osa 4: Alumiiniseoksiset laipat

CEN

EN 1797:2001

Kryogeeniset säiliöt. Kaasu/materiaali yhteensopivuus

EN 1797-1:1998

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.1.2002)

CEN

EN 1866:2005

Liikuteltavat sammuttimet

CEN

EN 1983:2006

Teollisuusventtiilit. Teräksiset palloventtiilit

CEN

EN 1984:2010

Teollisuusventtiilit. Teräksiset kiilaluistiventtiilit

EN 1984:2000

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN ISO 4126-1:2004

Ylipaineen varolaitteet. Osa1: Varoventtiilit (ISO 4126-1:2004)

EN ISO 4126-1:2004/AC:2006

CEN

EN ISO 4126-3:2006

Ylipaineen varolaitteet.Osa 3: Varoventtiili- ja murtokalvoyhdistelmät (ISO 4126-3:2006)

CEN

EN ISO 4126-4:2004

Ylipaineen varolaitteet. Osa 4: Esiohjattavat varolaitteet (ISO 4126-4:2004)

CEN

EN ISO 4126-5:2004

Ylipaineen suojalaitteet. Osa 5: Valvottu ylipaineen suojalaitteisto (ISO 4126-5:2004)

EN ISO 4126-5:2004/AC:2008

CEN

EN ISO 9606-2:2004

Hitsaajan pätevyyskoe. Sulahitsaus. Osa 2: Alumiini ja alumiiniseokset (ISO 9606-2:2004)

CEN

EN ISO 9606-3:1999

Hitsaajan pätevyyskoe. Sulahitsaus. Osa 3: Kupari ja kupariseokset (ISO 9606-3:1999)

CEN

EN ISO 9606-4:1999

Hitsaajan pätevyyskoe. Sulahitsaus. Osa 4: Nikkeli ja nikkeliseokset (ISO 9606-4:1999)

CEN

EN ISO 9606-5:2000

Hitsaajan pätevyyskoe. Sulahitsaus. Osa 5: Titaani ja titaaniseokset, zirkonium ja zirkoniumseokset (ISO 9606-5:2000)

CEN

EN ISO 9712:2012

Rikkomaton aineenkoetus. NDT-henkilöiden pätevöinti ja sertifiointi. Yleisperiaatteet (ISO 9712:2012)

EN 473:2008

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2012)

CEN

EN 10028-1:2007+A1:2009

Painelaiteteräkset. Levytuotteet. Osa 1: Yleiset vaatimukset

EN 10028-1:2007

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.10.2009)

EN 10028-1:2007+A1:2009/AC:2009

CEN

EN 10028-2:2009

Painelaiteteräkset. Levytuotteet. Osa 2: Kuumalujat seostamattomat ja seostetut teräkset

EN 10028-2:2003

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2009)

CEN

EN 10028-3:2009

Painelaiteteräkset. Levytuotteet. Osa 3: Normalisoidut hitsattavat hienoraeteräkset

EN 10028-3:2003

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2009)

CEN

EN 10028-4:2009

Painelaiteteräkset. Levytuotteet. Osa 4: Nikkeliseostetut teräkset mataliin käyttölämpötiloihin

EN 10028-4:2003

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2009)

CEN

EN 10028-5:2009

Painelaiteteräkset. Levytuotteet. Osa 5: Termomekaanisesti valssatut hitsattavat hienoraeteräkset

EN 10028-5:2003

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2009)

CEN

EN 10028-6:2009

Painelaiteteräkset. Levytuotteet. Osa 6: Nuorrutetut hitsattavat hienoraeteräkset

EN 10028-6:2003

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2009)

CEN

EN 10028-7:2007

Painelaiteteräkset. Levytuotteet. Osa 7: Ruostumattomat teräkset

EN 10028-7:2000

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.6.2008)

CEN

EN 10204:2004

Metallituotteiden ainestodistukset

CEN

EN 10213:2007

Painelaiteteräkset. Valuteräkset

EN 10213-3:1995

EN 10213-4:1995

EN 10213-2:1995

EN 10213-1:1995

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.5.2008)

EN 10213:2007/AC:2008

CEN

EN 10216-1:2002

Saumattomat teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 1: Seostamattomat teräsputket huonelämpötiloihin

EN 10216-1:2002/A1:2004

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(30.9.2004)

CEN

EN 10216-2:2002+A2:2007

Saumattomat painelaiteteräsputket. Tekniset toimitusehdot. Osa 2: Kuumalujat seostamattomat ja seostetut teräsputket

EN 10216-2:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(29.2.2008)

CEN

EN 10216-3:2002

Saumattomat teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 3: Seostamattomat ja seostetut hienoteräksiset putket

EN 10216-3:2002/A1:2004

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(30.9.2004)

CEN

EN 10216-4:2002

Saumattomat teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 4: Seostamattomat ja seostetut teräsputket mataliin lämpötiloihin

EN 10216-4:2002/A1:2004

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(30.9.2004)

CEN

EN 10216-5:2004

Saumattomat painelaiteteräsputket. Tekniset toimitusehdot. Osa 5: Ruostumattomat teräsputket

EN 10216-5:2004/AC:2008

CEN

EN 10217-1:2002

Hitsatut painelaiteteräsputket. Tekniset toimitusehdot. Osa 1: Seostamattomat teräsputket huonelämpötiloihin

EN 10217-1:2002/A1:2005

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.7.2005)

CEN

EN 10217-2:2002

Hitsatut teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 2: Hitsatut seostamattomat ja seostetut kuumalujat teräsputket

EN 10217-2:2002/A1:2005

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.7.2005)

CEN

EN 10217-3:2002

Hitsatut teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 3: Seostamattomat ja seostetut hienorakeiset putket

EN 10217-3:2002/A1:2005

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.7.2005)

CEN

EN 10217-4:2002

Hitsatut teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 4: Sähköisesti hitsatut seostamattomat ja seostetut teräsputket mataliin käyttölämpötiloihin

EN 10217-4:2002/A1:2005

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.7.2005)

CEN

EN 10217-5:2002

Hitsatut teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 5: Jauhekaarihitsatut seostamattomat ja seostetut kuumalujat teräsputket

EN 10217-5:2002/A1:2005

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.7.2005)

CEN

EN 10217-6:2002

Hitsatut teräsputket painelaitekäyttöön. Tekniset toimitusehdot. Osa 6: Jauhekaarihitsatut seostamattomat ja seostetut teräsputket mataliin käyttölämpötiloihin

EN 10217-6:2002/A1:2005

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.7.2005)

CEN

EN 10217-7:2005

Hitsatut painelaiteteräsputket. Tekniset toimitusehdot. Osa 7: Ruostumattomat teräsputket

CEN

EN 10222-1:1998

Paineastiateräkset. Takeet. Osa 1: Vapaatakeiden yleiset vaatimukset

EN 10222-1:1998/A1:2002

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.10.2002)

CEN

EN 10222-2:1999

Painelaiteteräkset. Takeet. Osa 2: Kuumalujat ferriittiset ja martensiittiset teräkset

EN 10222-2:1999/AC:2000

CEN

EN 10222-3:1998

Painelaiteteräkset. Takeet. Osa 3: Nikkeliseostetut teräkset mataliin käyttölämpötiloihin

CEN

EN 10222-4:1998

Paineastiateräkset. Takeet. Osa 4: Lujat hitsattavat hienoraeteräkset

EN 10222-4:1998/A1:2001

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.1.2002)

CEN

EN 10222-5:1999

Painelaiteteräkset. Takeet. Osa 5: Martensiittiset, austeniittiset ja austeniittis-ferriittiset ruostumattomat teräkset

EN 10222-5:1999/AC:2000

CEN

EN 10253-2:2007

Päittäishitsattavat putkenosat. Osa 2: Toimituseräkohtaisesti tarkastettavat seostamattomat teräkset ja ferriittiset seosteräkset

CEN

EN 10253-4:2008

Päittäishitsattavat putkenosat. Osa 4: Toimituseräkohtaisesti tarkastettavat austeniittiset ja austeniittis-ferriittiset (duplex) teräkset

EN 10253-4:2008/AC:2009

CEN

EN 10269:1999

Teräkset ja nikkeliseokset korotetuissa ja/tai matalissa lämpötiloissa käytettäviin kiinnittimiin

EN 10269:1999/A1:2006

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.10.2006)

EN 10269:1999/A1:2006/AC:2008

CEN

EN 10272:2007

Painelaiteteräkset. Ruostumattomat terästangot

EN 10272:2000

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.4.2008)

CEN

EN 10273:2007

Painelaiteteräkset. Kuumavalssatut hitsattavat kuumalujat terästangot

EN 10273:2000

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.6.2008)

CEN

EN 10305-4:2011

Ohutseinäteräsputket. Tekniset toimitusehdot. Osa 4: Saumattomat kylmävedetyt putket hydrauliikka- ja pneumatiikkajärjestelmiin

EN 10305-4:2003

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 10305-6:2005

Ohutseinäteräsputket. Tekniset toimitusehdot. Osa 6: Hitsatut kylmävedetyt putket hydrauliikka- ja pneumatiikkajärjestelmiin

CEN

EN ISO 10931:2005

Muoviputkijärjestelmät teollisuuskäyttöön. Polyvinyylifluoridi (PVDF). Vaatimukset osille ja järjestelmälle (ISO 10931:2005)

CEN

EN 12178:2003

Jäähdytysjärjestelmät ja lämpöpumput. Nestetason näyttölaitteet. Vaatimukset, testaukset ja merkintä

CEN

EN 12263:1998

Jäähdytysjärjestelmät ja lämpöpumput. Paineenrajoituksen varolaitteet. Vaatimukset ja testaukset

CEN

EN 12266-1:2012

Teollisuusventtiilit. Venttiilien testaus. Osa 1: Painetestit, testausmenetelmät ja hyväksymiskriteerit. Pakolliset vaatimukset

EN 12266-1:2003

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.10.2012)

CEN

EN 12284:2003

Kylmäjärjestelmät ja lämpöpumput. Venttiilit. Vaatimukset, testaus ja merkintä

CEN

EN 12288:2010

Teollisuusventtiilit. Kupariseoksiset kiilaluistiventtiilit

EN 12288:2003

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 12334:2001

Teollisuusventtiilit. Valurautaiset yksisuuntaventtiilit

EN 12334:2001/A1:2004

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(28.2.2005)

EN 12334:2001/AC:2002

CEN

EN 12392:2000

Alumiini ja alumiiniseokset. Muokatut tuotteet. Painelaitteiden valmistuksessa käytettävien tuotteiden erikoisvaatimukset

CEN

EN 12420:1999

Kupari ja kupariseokset. Takeet

CEN

EN 12434:2000

Kryogeeniset säiliöt. Joustavat kryoletkut

EN 12434:2000/AC:2001

CEN

EN 12451:2012

Kupari ja kupariseokset. Saumattomat pyöreät lämmönvaihdinputket

EN 12451:1999

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.11.2012)

CEN

EN 12452:2012

Kupari ja kupariseokset. Valssatut saumattomat lämmönvaihdinripaputket

EN 12452:1999

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.11.2012)

CEN

EN 12516-1:2005

Teollisuusventtiilit. Vaipan lujuuden suunnittelu. Osa 1: Taulukkomenetelmä teräsventtiileiden vaipoille

EN 12516-1:2005/AC:2007

CEN

EN 12516-2:2004

Teollisuusventtiilit. Vaipan lujuuden suunnittelu. Osa 2: Laskennallinen menetelmä teräsventtiileiden vaipoille

CEN

EN 12516-3:2002

Venttiilit. Vaipan kestävyyden suunnittelu. Osa 3: Kokeellinen menetelmä

EN 12516-3:2002/AC:2003

CEN

EN 12516-4:2008

Teollisuusventtiilit. Vaipan lujuuden suunnittelu. Osa 4: Laskennallinen menetelmä muista metallisista materiaaleista kuin teräksestä valmistettujen venttiileiden vaipoille

CEN

EN 12542:2010

Nestekaasulaitteet ja -varusteet. Kiinteä maanpäällinen lieriömäinen hitsattu nestekaasuterässäiliö, jonka tilavuus on enintään 13 m3. Rakenne ja valmistus

EN 12542:2002

EN 14075:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 12735-1:2010

Kupari ja kupariseokset. Saumattomat pyöreät kupariputket ilmastoinnin jäähdytykseen ja kylmälaitoksiin. Osa 1: Putkistoputket

EN 12735-1:2001

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 12735-2:2010

Kupari ja kupariseokset. Saumattomat pyöreät kupariputket ilmastoinnin jäähdytykseen ja kylmälaitoksiin. Osa 2: Laiteputket

EN 12735-2:2001

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 12778:2002

Keittoastiat. Kotikäyttöön tarkoitetut painekattilat

EN 12778:2002/A1:2005

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2005)

EN 12778:2002/AC:2003

CEN

EN 12952-1:2001

Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 1: Yleistä

CEN

EN 12952-2:2011

Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 2: Kattiloiden ja niiden varusteiden paineenalaisiin osiin tarkoitetut materiaalit

EN 12952-2:2001

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 12952-3:2011

Veisputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 3: Paineenalaisten osien suunnittelu ja laskenta

EN 12952-3:2001

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 12952-5:2011

Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 5: Paineenalaisten osien valmistus

EN 12952-5:2001

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 12952-6:2011

Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 6: Kattilan paineenalaisten osien valmistuksen aikainen tarkastus, dokumentointi ja merkintä

EN 12952-6:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 12952-7:2012

Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot - Osa 7: Vaatimukset kattilan varusteille

EN 12952-7:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.4.2013)

CEN

EN 12952-8:2002

Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 8: Vaatimukset nestemäisten ja kaasumaisten polttoaineiden polttolaitteistoille

CEN

EN 12952-9:2002

Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 9: Vaatimukset pölymäisten polttoaineiden polttolaitteistoille

CEN

EN 12952-10:2002

Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 10: Vaatimukset sallitun paineen ylitykseltä suojaaville turvajärjestelmille

CEN

EN 12952-11:2007

Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 11: Vaatimukset rajoitinlaitteille ja turvajärjestelmille

CEN

EN 12952-14:2004

Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 14: Vaatimukset savukaasun typenpoistolaitteistoille (DENOX)

CEN

EN 12952-16:2002

Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 16: Vaatimukset kiinteän polttoaineen polttolaitteistoille arina- ja leijupoltossa

CEN

EN 12952-18:2012

Vesiputkikattilat ja niihin liittyvät laitteistot. Osa 18: Käyttöohjeet

CEN

EN 12953-1:2012

Tulitorvikattilat. Osa 1: Yleistä

EN 12953-1:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.9.2012)

CEN

EN 12953-2:2012

Tulitorvikattilat. Osa 2: Kattiloiden ja niiden varusteiden paineenalaisiin osiin tarkoitetut materiaalit

EN 12953-2:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.9.2012)

CEN

EN 12953-3:2002

Tulitorvikattilat. Osa 3: Paineenalaisten osien suunnittelu ja laskenta

CEN

EN 12953-4:2002

Tulitorvikattilat. Osa 4: Kattilan paineenalaisten osien rakenne ja valmistus

CEN

EN 12953-5:2002

Tulitorvikattilat. Osa 5: Tarkastukset valmistuksen aikana, dokumentaatio ja paineenalaisten osien tunnusmerkintä

CEN

EN 12953-6:2011

Tulitorvikattilat. Osa 6: Vaatimukset kattilan varusteille

EN 12953-6:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(9.9.2011)

CEN

EN 12953-7:2002

Tulitorvikattilat. Osa 7: Vaatimukset nestemäisten ja kaasumaisten polttoaineiden polttolaitteistoille

CEN

EN 12953-8:2001

Tulitorvikattilat. Osa 8: Vaatimukset sallitun paineen ylitykseltä suojaaville järjestelmille

EN 12953-8:2001/AC:2002

CEN

EN 12953-9:2007

Tulitorvikattilat. Osa 9: Vaatimukset rajoitinlaitteille ja turvajärjestelmille

CEN

EN 12953-12:2003

Tulitorvikattilat. Osa 12: Vaatimukset kiinteän polttoaineen polttolaitteistolle arinapoltossa

CEN

EN 12953-13:2012

Tulitorvikattilat. Osa 13: Käyttöohjeet

CEN

EN 13121-1:2003

Maanpäälliset LM-säiliöt. Osa 1: Raaka-aineet. Hyväksymisehdot ja käyttöolosuhteet

CEN

EN 13121-2:2003

Maanpäälliset LM-säiliöt. Osa 2: Komposiittimateriaalit. Kemiallinen kestävyys

CEN

EN 13121-3:2008+A1:2010

Lujitemuoviset säiliöt maanpäälliseen käyttöön. Osa 3: Suunnittelu ja valmistus

EN 13121-3:2008

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.8.2010)

EN 13121-3:2008+A1:2010/AC:2011

CEN

EN 13134:2000

Kovajuotto. Juottomenetelmien hyväksyntä

CEN

EN 13136:2001

Kylmäkoneistot ja lämpöpumput. Ylipaineen varolaitteet. Laskentamenetelmät

EN 13136:2001/A1:2005

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2005)

CEN

EN 13175:2003+A2:2007

Nestekaasulaitteet ja -varusteet. Nestekaasusäiliöventtiilien ja -varusteiden valmistus- ja testausvaatimukset

EN 13175:2003

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.9.2007)

CEN

EN 13348:2008

Kupari ja kupariseokset. Saumattomat pyöreät kupariputket sairaalakaasuille tai alipaineelle

EN 13348:2001

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(28.2.2009)

CEN

EN 13371:2001

Kryogeeniset säiliöt. Liittimet kryokäyttöön

CEN

EN 13397:2001

Teollisuusventtiilit. Metalliset kalvoventtiilit

CEN

EN 13445-1:2009

Lämmittämättömät painesäiliöt. Osa 1: Yleistä

EN 13445-1:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2009)

CEN

EN 13445-2:2009

Lämmittämättömät painesäiliöt. Osa 2: Materiaalit

EN 13445-2:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2009)

EN 13445-2:2009/A1:2012

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2012)

EN 13445-2:2009/A2:2012

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2012)

CEN

EN 13445-3:2009

Lämmittämättömät painesäiliöt. Osa 3: Suunnittelu

EN 13445-3:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2009)

EN 13445-3:2009/A1:2012

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2012)

CEN

EN 13445-4:2009

Lämmittämättömät painesäiliöt. Osa 4: Valmistus

EN 13445-4:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2009)

EN 13445-4:2009/A1:2011

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 13445-5:2009

Lämmittämättömät painesäiliöt. Osa 5: Tarkastus ja testaus

EN 13445-5:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2009)

EN 13445-5:2009/A2:2011

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

EN 13445-5:2009/A3:2011

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

EN 13445-5:2009/A1:2011

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 13445-6:2009

Lämmittämättömät painesäiliöt. Osa 6: Lisävaatimuksia pallografiittivaluraudasta valmistettujen painesäiliöiden ja säiliön osien suunnittelulle ja valmistukselle

EN 13445-6:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2009)

CEN

EN 13445-8:2009

Lämmittämättömät painesäiliöt. Osa 8: Lisävaatimukset alumiini ja alumiiniseoksisille painesäiliöille

EN 13445-8:2006

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2009)

CEN

EN 13458-1:2002

Kryogeeniset säiliöt. Kiinteät tyhjöeristetyt säiliöt. Osa 1: Perusvaatimukset

CEN

EN 13458-2:2002

Kryogeeniset säiliöt. Kiinteät tyhjöeristetyt säiliöt. Osa 2: Suunnittelu, valmistus, tarkastus ja testaus

EN 13458-2:2002/AC:2006

CEN

EN 13458-3:2003

Kryogeeniset säiliöt. Kiinteät tyhjöeristetyt laitteet. Osa 3: Toiminnalliset vaatimukset

EN 13458-3:2003/A1:2005

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2005)

CEN

EN 13480-1:2012

Metalliset teollisuusputkistot. Osa 1: Yleistä

EN 13480-1:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2012)

CEN

EN 13480-2:2012

Metalliset teollisuusputkistot. Osa 2: Materiaalit

EN 13480-2:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2012)

CEN

EN 13480-3:2012

Metalliset teollisuusputkistot. Osa 3: Suunnittelu ja laskenta

EN 13480-3:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2012)

CEN

EN 13480-4:2012

Metalliset teollisuusputkistot. Osa 4: Valmistus ja asennus

EN 13480-4:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2012)

CEN

EN 13480-5:2012

Metalliset teollisuusputkistot. Osa 5: Tarkastus ja testaus

EN 13480-5:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2012)

CEN

EN 13480-6:2012

Metalliset teollisuusputkistot. Osa 6: Maahan asennettavien putkistojen lisävaatimukset

EN 13480-6:2004

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2012)

CEN

EN 13480-8:2012

Metalliset teollisuusputkistot. Osa 8: Alumiini ja alumiiniseosteisten putkistojen lisävaatimukset

EN 13480-8:2007

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2012)

CEN

EN ISO 13585:2012

Kovajuotto. Juottajien pätevyyskokeet (ISO 13585:2012)

EN 13133:2000

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2012)

CEN

EN 13611:2007+A2:2011

Kaasupoltinten ja kaasunpolttolaitteiden varo- ja säätölaitteet. Yleiset vaatimukset

EN 13611:2007

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 13648-1:2008

Kryogeeniset säiliöt. Sallitun paineen ylitykseltä suojaavat turvalaitteet. Osa 1: Kryokäytön varoventtiilit

EN 13648-1:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.5.2009)

CEN

EN 13648-2:2002

Kryogeeniset säiliöt. Sallitun paineen ylitykseltä suojaavat turvalaitteet. Osa 2: Kryokäytön murtolevyt

CEN

EN 13648-3:2002

Kryogeeniset säiliöt. Ylipaineturvalaitteet. Osa 3: Tarvittavan virtaaman määritys. Kapasiteetti ja koko

CEN

EN 13709:2010

Teollisuusventtiilit. Teräksiset istukka- ja istukkasulku- ja yksisuuntaventtiilit

EN 13709:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 13789:2010

Teollisuusventtiilit. Valurautaiset istukkaventtiilit

EN 13789:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 13831:2007

Vesijärjestelmien kalvopaisunta-astiat

CEN

EN 13835:2012

Valut. Austeniittiset valuraudat

EN 13835:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.7.2012)

CEN

EN 13923:2005

Kelaamalla vahvistetut lujitemuoviset painesäiliöt. Materiaalit, suunnittelu, laskenta, valmistaminen ja testaus

CEN

EN 14071:2004

Nestekaasusäiliöiden varoventtiilit. Apulaitteet

CEN

EN 14129:2004

Nestekaasusäiliöiden varoventtiilit

CEN

EN 14197-1:2003

Kryogeeniset säiliöt. Kiinteät ei-tyhjöeristetyt säiliöt. Osa 1: Perusvaatimukset

CEN

EN 14197-2:2003

Kryogeeniset säiliöt. Kiinteät ei-tyhjöeristetyt säiliöt. Osa 2: Suunnittelu, valmistus, tarkastus ja testaus

EN 14197-2:2003/A1:2006

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(28.2.2007)

EN 14197-2:2003/AC:2006

CEN

EN 14197-3:2004

Kryogeeniset säiliöt. Kiinteät ei-tyhjöeristetyt säiliöt. Osa 3: Toimintavaatimukset

EN 14197-3:2004/A1:2005

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2005)

EN 14197-3:2004/AC:2004

CEN

EN 14222:2003

Ruostumattomasta teräksestä valmistetut vastuskuumenteiset höyrykattilat

CEN

EN 14276-1:2006+A1:2011

Kylmäkoneistojen ja lämpöpumppujen painelaitteet. Osa 1: Säiliöt. Yleiset vaatimukset

EN 14276-1:2006

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(9.9.2011)

CEN

EN 14276-2:2007+A1:2011

Kylmäkoneistojen ja lämpöpumppujen painelaitteet. Osa 2: Putkisto. Yleiset vaatimukset

EN 14276-2:2007

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(9.9.2011)

CEN

EN 14341:2006

Teollisuusventtiilit. Yksisuuntaventtiilit

CEN

EN 14359:2006+A1:2010

Hydraulijärjestelmien paineakut

EN 14359:2006

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(3.8.2012)

CEN

EN 14382:2005+A1:2009

Kaasun paineensäädinyksikköjen ja -asennusten varolaitteet. Kaasun sulkulaitteet, joiden tulopaine on enintään 100 bar.

EN 14382:2005

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.9.2009)

EN 14382:2005+A1:2009/AC:2009

CEN

EN 14394:2005+A1:2008

Lämmityskattilat. Lämmityskattilat, joiden polttimot on varustettu palamisilmapuhaltimella. Nimellinen teho enintään 10 MW ja suurin käyttölämpötila 110 °C

CEN

EN 14570:2005

Maanpäällisten ja maanalaisten nestekaasusäiliöiden käyttölaitteet

EN 14570:2005/A1:2006

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.8.2006)

CEN

EN 14585-1:2006

Poimutettu metalliletku painesovellutuksiin. Osa 1:Vaatimukset

CEN

EN 14917:2009+A1:2012

Metallinen haitarilaajennusliitos paineellisiin käyttötarkoituksiin

EN 14917:2009

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.9.2012)

CEN

EN 15001-1:2009

Kaasuputkistot. Kaasun käyttöputkistot teollisuudessa, käyttöpaineen ollessa yli 0,5 bar sekä teollisuudessa ja muualla käyttöpaineen ollessa yli 5 bar. Osa 1: Yksityiskohtaiset toiminnalliset vaatimukset suunnittelulle, materiaaleille, rakentamiselle, tarkistuksille ja testaukselle

CEN

EN ISO 15493:2003

Muoviputkistojärjestelmät teollisuuskäyttöön. ABS, PVC-U ja PVC-C. Vaatimukset osille ja järjestelmille. Metrinen mitoitus (ISO 15493:2003)

CEN

EN ISO 15494:2003

Muoviputkistojärjestelmät teollisuuskäyttöön. PE, PB ja PP. Vaatimukset osille ja järjestelmille. Metrinen mitoitus (ISO 15494:2003)

CEN

EN ISO 15613:2004

Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Hyväksyntä esituotannollisella hitsauskokeella (ISO 15613:2004)

CEN

EN ISO 15614-1:2004

Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Hyväksyntä menetelmäkokeella. Osa 1: Terästen kaari- ja kaasuhitsaus sekä nikkelin ja nikkeliseosten kaarihitsaus (ISO 15614-1:2004)

EN ISO 15614-1:2004/A1:2008

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.8.2008)

EN ISO 15614-1:2004/A2:2012

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.8.2012)

CEN

EN ISO 15614-2:2005

Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Menetelmäkokeet. Osa 2: Alumiinin ja alumiiniseosten kaarihitsaus (ISO 15614-2:2005)

EN ISO 15614-2:2005/AC:2009

CEN

EN ISO 15614-4:2005

Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Menetelmäkokeet. Osa 4: Alumiinivalujen viimeistelyhitsaus (ISO 15614-4:2005)

EN ISO 15614-4:2005/AC:2007

CEN

EN ISO 15614-5:2004

Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Menetelmäkokeet. Osa 5: Titaanin ja sirkoniumin sekä niiden seosten kaarihitsaus (ISO 15614-5:2004)

CEN

EN ISO 15614-6:2006

Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Menetelmäkokeet. Osa 6: Kuparin ja kupariseosten kaari- ja kaasuhitsaus (ISO 15614-6:2006)

CEN

EN ISO 15614-7:2007

Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Hyväksyntä menetelmäkokeella. Osa 7: Päällehitsaus (ISO 15614-7:2007)

CEN

EN ISO 15614-8:2002

Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Menetelmäkokeet. Osa 8: Putken hitsaus putkilevyyn (ISO 15614-8:2002)

CEN

EN ISO 15614-11:2002

Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Menetelmäkokeet. Osa 11: Elektronisuihku- ja laserhitsaus (ISO 15614-11:2002)

CEN

EN ISO 15620:2000

Hitsaus. Metallisten materiaalien kitkahitsaus (ISO 15620:2000)

CEN

EN 15776:2011

Lämmittämättömät paineastiat. Lisävaatimukset vauraudasta, jonka venymä on korkeintaan 15%, valmistettujen paineastioiden ja niiden osien suunnitteluun ja valmistukseen

CEN

EN ISO 16135:2006

Teollisuusventtiilit. Kestomuoviset palloventtiilit (ISO 16135:2006)

CEN

EN ISO 16136:2006

Teollisuusventtiilit. Kestomuoviset läppäventtiilit (ISO 16136:2006)

CEN

EN ISO 16137:2006

Teollisuusventtiilit. Kestomuoviset yksisuuntaventtiilit (ISO 16137:2006)

CEN

EN ISO 16138:2006

Teollisuusventtiilit. Kestomuoviset kalvoventtiilit (ISO 16138:2006)

CEN

EN ISO 16139:2006

Teollisuusventtiilit. Kestomuoviset kiilaluistiventtiilit (ISO 16139:2006)

CEN

EN ISO 21787:2006

Teollisuusventtiilit. Kestomuoviset istukkaventtiilit (ISO 21787:2006)

| Huomautus 1: | Yleensä korvattavan standardin noudattamisesta johtuva vaatimustenmukaisuusolettamus lakkaa päivänä, jona eurooppalainen standardointiorganisaatio poistaa kyseisen standardin käytöstä. Tällaisten standardien käyttäjiä pyydetään kuitenkin kiinnittämään huomiota siihen, että joissakin poikkeustapauksissa asia voi olla toisin. |
| --- | --- |

Huomautus 1:

Yleensä korvattavan standardin noudattamisesta johtuva vaatimustenmukaisuusolettamus lakkaa päivänä, jona eurooppalainen standardointiorganisaatio poistaa kyseisen standardin käytöstä. Tällaisten standardien käyttäjiä pyydetään kuitenkin kiinnittämään huomiota siihen, että joissakin poikkeustapauksissa asia voi olla toisin.

| Huomautus 2.1: | Uuden (tai muutetun) standardin soveltamisala on sama kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä. |
| --- | --- |

Huomautus 2.1:

Uuden (tai muutetun) standardin soveltamisala on sama kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä.

| Huomautus 2.2: | Uuden standardin soveltamisala on laajempi kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä. |
| --- | --- |

Huomautus 2.2:

Uuden standardin soveltamisala on laajempi kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä.

| Huomautus 2.3: | Uuden standardin soveltamisala on suppeampi kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos (osittain) korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä niiden tuotteiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat uuden standardin soveltamisalaan. Olettamus unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisten tai muiden vaatimusten noudattamisesta jatkuu niiden tuotteiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat (osittain) korvattavan standardin soveltamisalaan, mutta eivät kuulu uuden standardin soveltamisalaan. |
| --- | --- |

Huomautus 2.3:

Uuden standardin soveltamisala on suppeampi kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos (osittain) korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä niiden tuotteiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat uuden standardin soveltamisalaan. Olettamus unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisten tai muiden vaatimusten noudattamisesta jatkuu niiden tuotteiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat (osittain) korvattavan standardin soveltamisalaan, mutta eivät kuulu uuden standardin soveltamisalaan.

| Huomautus 3: | Kun kyseessä ovat muutokset, viitattuna standardina on EN CCCCC:YYYY ja sen mahdolliset aikaisemmat muutokset sekä tämä uusi muutos. Kumotuksi standardiksi käsitetään EN CCCCC:YYYY ja sen mahdolliset aikaisemmat muutokset mutta ei tätä uutta muutosta. Ilmoitetusta päivästä lähtien korvattu standardi ei enää anna olettamusta unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisten tai muiden vaatimusten mukaisuudesta. |
| --- | --- |

Huomautus 3:

Kun kyseessä ovat muutokset, viitattuna standardina on EN CCCCC:YYYY ja sen mahdolliset aikaisemmat muutokset sekä tämä uusi muutos. Kumotuksi standardiksi käsitetään EN CCCCC:YYYY ja sen mahdolliset aikaisemmat muutokset mutta ei tätä uutta muutosta. Ilmoitetusta päivästä lähtien korvattu standardi ei enää anna olettamusta unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisten tai muiden vaatimusten mukaisuudesta.

HUOM:

| — | Tietoja standardien saatavuudesta saa joko eurooppalaisilta standardointiorganisaatioilta tai kansallisilta standardointielimiltä, joita koskeva luettelo julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä asetuksen (EU) N:o 1025/2012 (2) 27 artiklan mukaisesti. |
| --- | --- |

—

Tietoja standardien saatavuudesta saa joko eurooppalaisilta standardointiorganisaatioilta tai kansallisilta standardointielimiltä, joita koskeva luettelo julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä asetuksen (EU) N:o 1025/2012 (2) 27 artiklan mukaisesti.

| — | Eurooppalaiset standardointiorganisaatiot vahvistavat standardeja englanninkielisinä (CEN ja Cenelec julkaisevat myös ranskaksi ja saksaksi). Kansalliset standardointielimet kääntävät standardien otsikot myöhemmin kaikille muille vaadituille Euroopan unionin virallisille kielille. Euroopan komissio ei vastaa viralliseen lehteen julkaistaviksi esitettyjen otsikoiden oikeellisuudesta. |
| --- | --- |

—

Eurooppalaiset standardointiorganisaatiot vahvistavat standardeja englanninkielisinä (CEN ja Cenelec julkaisevat myös ranskaksi ja saksaksi). Kansalliset standardointielimet kääntävät standardien otsikot myöhemmin kaikille muille vaadituille Euroopan unionin virallisille kielille. Euroopan komissio ei vastaa viralliseen lehteen julkaistaviksi esitettyjen otsikoiden oikeellisuudesta.

| — | Viittaukset oikaisuihin ”.../AC:YYYY” julkaistaan vain tiedoksi. Oikaisulla poistetaan paino-, kieli- ja vastaavat virheet standardin tekstistä, ja ne voivat koskea eurooppalaisen standardointiorganisaation hyväksymän standardin yhtä tai useampaa kieliversiota (englanti, ranska ja/tai saksa). |
| --- | --- |

—

Viittaukset oikaisuihin ”.../AC:YYYY” julkaistaan vain tiedoksi. Oikaisulla poistetaan paino-, kieli- ja vastaavat virheet standardin tekstistä, ja ne voivat koskea eurooppalaisen standardointiorganisaation hyväksymän standardin yhtä tai useampaa kieliversiota (englanti, ranska ja/tai saksa).

| — | Viitetietojen julkaiseminen Euroopan unionin virallisessa lehdessä ei tarkoita sitä, että standardit ovat saatavana kaikilla Euroopan unionin virallisilla kielillä. |
| --- | --- |

—

Viitetietojen julkaiseminen Euroopan unionin virallisessa lehdessä ei tarkoita sitä, että standardit ovat saatavana kaikilla Euroopan unionin virallisilla kielillä.

| — | Tämä luettelo korvaa kaikki aiemmin Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistut luettelot. Euroopan komissio huolehtii kyseisen luettelon ajan tasalle saattamisesta. |
| --- | --- |

—

Tämä luettelo korvaa kaikki aiemmin Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistut luettelot. Euroopan komissio huolehtii kyseisen luettelon ajan tasalle saattamisesta.

| — | Lisätietoja yhdenmukaistetuista standardeista ja muista eurooppalaisista standardeista saa internet-osoitteesta
  http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm |
| --- | --- |

—

Lisätietoja yhdenmukaistetuista standardeista ja muista eurooppalaisista standardeista saa internet-osoitteesta

http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm

---

(1)  ESO: Eurooppalainen standardointiorganisaatio:

| — | CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, puh. +32 25500811; faksi +32 25500819 (http://www.cen.eu) |
| --- | --- |

—

CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, puh. +32 25500811; faksi +32 25500819 (http://www.cen.eu)

| — | Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, puh. +32 25196871; faksi +32 25196919 (http://www.cenelec.eu) |
| --- | --- |

—

Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, puh. +32 25196871; faksi +32 25196919 (http://www.cenelec.eu)

| — | ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, puh.+33 492944200; faksi +33 493654716 (http://www.etsi.eu) |
| --- | --- |

—

ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, puh.+33 492944200; faksi +33 493654716 (http://www.etsi.eu)

(2)  EYVL L 316, 14.11.2012, s. 12.

---

| 4.5.2013 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 128/17 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 128/17

---

Yksinkertaisista paineastioista 16 päivänä syyskuuta 2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/105/EY täytäntöönpanoon liittyvä komission tiedonanto

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(Unionin yhdenmukaistamislainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien yhdenmukaistettujen standardien otsikot ja viitenumerot)

2013/C 128/02

| ESO:n viitenumero (1) | Yhdenmukaistetun standardin viitenumero ja nimi
  (ja viiteasiakirja) | Korvattavan standardin viitenumero | Päivä, jona korvattavan standardin noudattamisesta johtuva vaatimusten-mukaisuus-olettamus lakkaa
  Huomautus 1 |
| --- | --- | --- | --- |
| (1) | (2) | (3) | (4) |
| CEN | EN 286-1:1998
  Yksinkertaiset lämmittämättömät painesäiliöt, jotka on suunniteltu sisältämään ilmaa tai typpeä. Osa 1: Painesäiliöt yleiskäyttöön | EN 286-1:1991
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.8.1998) |
| EN 286-1:1998/A1:2002 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.1.2003) |
| EN 286-1:1998/A2:2005 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (30.4.2006) |
| EN 286-1:1998/AC:2002 | | |
| CEN | EN 286-2:1992
  Yksinkertaiset lämmittämättömät painesäilit, jotka on suunniteltu sisältämään typpeä tai happea. Osa 2: Moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen ilmajarrujen ja lisälaitteiden painesäiliöt | | |
| EN 286-2:1992/AC:1992 | | |
| CEN | EN 286-3:1994
  Yksinkertaiset lämmittämättömät ilmaa ja typpeä sisältäviksi suunnitellut painesäiliöt. Osa 3: Teräksestä rautateiden liikkuvaan kalustoon suunnitellut ilmajarrulaitteet ja pneumaattiset lisävarusteet | | |
| CEN | EN 286-4:1994
  Yksinkertaiset lämmittämättömät ilmaa ja typpeä sisältäviksi suunnitellut painesäiliöt. Osa 4: Alumiiniseoksista rautateiden liikkuvaan kalustoon suunnitellut ilmajarrulaitteet ja pneumaattiset lisävarusteet | | |
| CEN | EN 287-1:2011
  Hitsaajan pätevyyskoe. Sulahitsaus. Osa 1: Teräkset | EN 287-1:2004
  Huomautus 2.1 | Tämän tiedonannon julkaisupäivämäärä |
| CEN | EN 10207:2005
  Teräkset yksinkertaisiin painesäiliöihin. Tekniset toimitusehdot levyille, nauhoille ja tangoille | | |
| CEN | EN ISO 15614-1:2004
  Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Hyväksyntä menetelmäkokeella. Osa 1: Terästen kaari- ja kaasuhitsaus sekä nikkelin ja nikkeliseosten kaarihitsaus (ISO 15614-1:2004) | | |
| EN ISO 15614-1:2004/A1:2008 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (31.8.2008) |
| EN ISO 15614-1:2004/A2:2012 | Huomautus 3 | Tämän tiedonannon julkaisupäivämäärä |
| CEN | EN ISO 15614-2:2005
  Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Menetelmäkokeet. Osa 2: Alumiinin ja alumiiniseosten kaarihitsaus (ISO 15614-2:2005) | | |
| EN ISO 15614-2:2005/AC:2009 | | |

ESO:n viitenumero (1)

Yhdenmukaistetun standardin viitenumero ja nimi

(ja viiteasiakirja)

Korvattavan standardin viitenumero

Päivä, jona korvattavan standardin noudattamisesta johtuva vaatimusten-mukaisuus-olettamus lakkaa

Huomautus 1

(1)

(2)

(3)

(4)

CEN

EN 286-1:1998

Yksinkertaiset lämmittämättömät painesäiliöt, jotka on suunniteltu sisältämään ilmaa tai typpeä. Osa 1: Painesäiliöt yleiskäyttöön

EN 286-1:1991

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.8.1998)

EN 286-1:1998/A1:2002

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.1.2003)

EN 286-1:1998/A2:2005

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(30.4.2006)

EN 286-1:1998/AC:2002

CEN

EN 286-2:1992

Yksinkertaiset lämmittämättömät painesäilit, jotka on suunniteltu sisältämään typpeä tai happea. Osa 2: Moottoriajoneuvojen ja niiden perävaunujen ilmajarrujen ja lisälaitteiden painesäiliöt

EN 286-2:1992/AC:1992

CEN

EN 286-3:1994

Yksinkertaiset lämmittämättömät ilmaa ja typpeä sisältäviksi suunnitellut painesäiliöt. Osa 3: Teräksestä rautateiden liikkuvaan kalustoon suunnitellut ilmajarrulaitteet ja pneumaattiset lisävarusteet

CEN

EN 286-4:1994

Yksinkertaiset lämmittämättömät ilmaa ja typpeä sisältäviksi suunnitellut painesäiliöt. Osa 4: Alumiiniseoksista rautateiden liikkuvaan kalustoon suunnitellut ilmajarrulaitteet ja pneumaattiset lisävarusteet

CEN

EN 287-1:2011

Hitsaajan pätevyyskoe. Sulahitsaus. Osa 1: Teräkset

EN 287-1:2004

Huomautus 2.1

Tämän tiedonannon julkaisupäivämäärä

CEN

EN 10207:2005

Teräkset yksinkertaisiin painesäiliöihin. Tekniset toimitusehdot levyille, nauhoille ja tangoille

CEN

EN ISO 15614-1:2004

Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Hyväksyntä menetelmäkokeella. Osa 1: Terästen kaari- ja kaasuhitsaus sekä nikkelin ja nikkeliseosten kaarihitsaus (ISO 15614-1:2004)

EN ISO 15614-1:2004/A1:2008

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(31.8.2008)

EN ISO 15614-1:2004/A2:2012

Huomautus 3

Tämän tiedonannon julkaisupäivämäärä

CEN

EN ISO 15614-2:2005

Hitsausohjeet ja niiden hyväksyntä metalleille. Menetelmäkokeet. Osa 2: Alumiinin ja alumiiniseosten kaarihitsaus (ISO 15614-2:2005)

EN ISO 15614-2:2005/AC:2009

| Huomautus 1: | Yleensä korvattavan standardin noudattamisesta johtuva vaatimustenmukaisuusolettamus lakkaa päivänä, jona eurooppalainen standardointiorganisaatio poistaa kyseisen standardin käytöstä. Tällaisten standardien käyttäjiä pyydetään kuitenkin kiinnittämään huomiota siihen, että joissakin poikkeustapauksissa asia voi olla toisin. |
| --- | --- |

Huomautus 1:

Yleensä korvattavan standardin noudattamisesta johtuva vaatimustenmukaisuusolettamus lakkaa päivänä, jona eurooppalainen standardointiorganisaatio poistaa kyseisen standardin käytöstä. Tällaisten standardien käyttäjiä pyydetään kuitenkin kiinnittämään huomiota siihen, että joissakin poikkeustapauksissa asia voi olla toisin.

| Huomautus 2.1: | Uuden (tai muutetun) standardin soveltamisala on sama kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä. |
| --- | --- |

Huomautus 2.1:

Uuden (tai muutetun) standardin soveltamisala on sama kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä.

| Huomautus 2.2: | Uuden standardin soveltamisala on laajempi kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä. |
| --- | --- |

Huomautus 2.2:

Uuden standardin soveltamisala on laajempi kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä.

| Huomautus 2.3: | Uuden standardin soveltamisala on suppeampi kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos (osittain) korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä niiden tuotteiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat uuden standardin soveltamisalaan. Olettamus unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisten tai muiden vaatimusten noudattamisesta jatkuu niiden tuotteiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat (osittain) korvattavan standardin soveltamisalaan, mutta eivät kuulu uuden standardin soveltamisalaan. |
| --- | --- |

Huomautus 2.3:

Uuden standardin soveltamisala on suppeampi kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos (osittain) korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä niiden tuotteiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat uuden standardin soveltamisalaan. Olettamus unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisten tai muiden vaatimusten noudattamisesta jatkuu niiden tuotteiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat (osittain) korvattavan standardin soveltamisalaan, mutta eivät kuulu uuden standardin soveltamisalaan.

| Huomautus 3: | Kun kyseessä ovat muutokset, viitattuna standardina on EN CCCCC:YYYY ja sen mahdolliset aikaisemmat muutokset sekä tämä uusi muutos. Kumotuksi standardiksi käsitetään EN CCCCC:YYYY ja sen mahdolliset aikaisemmat muutokset mutta ei tätä uutta muutosta. Ilmoitetusta päivästä lähtien korvattu standardi ei enää anna olettamusta unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisten tai muiden vaatimusten mukaisuudesta. |
| --- | --- |

Huomautus 3:

Kun kyseessä ovat muutokset, viitattuna standardina on EN CCCCC:YYYY ja sen mahdolliset aikaisemmat muutokset sekä tämä uusi muutos. Kumotuksi standardiksi käsitetään EN CCCCC:YYYY ja sen mahdolliset aikaisemmat muutokset mutta ei tätä uutta muutosta. Ilmoitetusta päivästä lähtien korvattu standardi ei enää anna olettamusta unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisten tai muiden vaatimusten mukaisuudesta.

HUOM:

| — | Tietoja standardien saatavuudesta saa joko eurooppalaisilta standardointiorganisaatioilta tai kansallisilta standardointielimiltä, joita koskeva luettelo julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä asetuksen (EU) N:o 1025/2012 (2) 27 artiklan mukaisesti. |
| --- | --- |

—

Tietoja standardien saatavuudesta saa joko eurooppalaisilta standardointiorganisaatioilta tai kansallisilta standardointielimiltä, joita koskeva luettelo julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä asetuksen (EU) N:o 1025/2012 (2) 27 artiklan mukaisesti.

| — | Eurooppalaiset standardointiorganisaatiot vahvistavat standardeja englanninkielisinä (CEN ja Cenelec julkaisevat myös ranskaksi ja saksaksi). Kansalliset standardointielimet kääntävät standardien otsikot myöhemmin kaikille muille vaadituille Euroopan unionin virallisille kielille. Euroopan komissio ei vastaa viralliseen lehteen julkaistaviksi esitettyjen otsikoiden oikeellisuudesta. |
| --- | --- |

—

Eurooppalaiset standardointiorganisaatiot vahvistavat standardeja englanninkielisinä (CEN ja Cenelec julkaisevat myös ranskaksi ja saksaksi). Kansalliset standardointielimet kääntävät standardien otsikot myöhemmin kaikille muille vaadituille Euroopan unionin virallisille kielille. Euroopan komissio ei vastaa viralliseen lehteen julkaistaviksi esitettyjen otsikoiden oikeellisuudesta.

| — | Viittaukset oikaisuihin ".../AC:YYYY" julkaistaan vain tiedoksi. Oikaisulla poistetaan paino-, kieli- ja vastaavat virheet standardin tekstistä, ja ne voivat koskea eurooppalaisen standardointiorganisaation hyväksymän standardin yhtä tai useampaa kieliversiota (englanti, ranska ja/tai saksa). |
| --- | --- |

—

Viittaukset oikaisuihin ".../AC:YYYY" julkaistaan vain tiedoksi. Oikaisulla poistetaan paino-, kieli- ja vastaavat virheet standardin tekstistä, ja ne voivat koskea eurooppalaisen standardointiorganisaation hyväksymän standardin yhtä tai useampaa kieliversiota (englanti, ranska ja/tai saksa).

| — | Viitetietojen julkaiseminen Euroopan unionin virallisessa lehdessä ei tarkoita sitä, että standardit ovat saatavana kaikilla Euroopan unionin virallisilla kielillä. |
| --- | --- |

—

Viitetietojen julkaiseminen Euroopan unionin virallisessa lehdessä ei tarkoita sitä, että standardit ovat saatavana kaikilla Euroopan unionin virallisilla kielillä.

| — | Tämä luettelo korvaa kaikki aiemmin Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistut luettelot. Euroopan komissio huolehtii kyseisen luettelon ajan tasalle saattamisesta. |
| --- | --- |

—

Tämä luettelo korvaa kaikki aiemmin Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistut luettelot. Euroopan komissio huolehtii kyseisen luettelon ajan tasalle saattamisesta.

| — | Lisätietoja yhdenmukaistetuista standardeista ja muista eurooppalaisista standardeista saa internet-osoitteesta
  http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm |
| --- | --- |

—

Lisätietoja yhdenmukaistetuista standardeista ja muista eurooppalaisista standardeista saa internet-osoitteesta

http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm

---

(1)  ESO: Eurooppalainen standardointiorganisaatio:

| — | CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, puh. +32 25500811; faksi +32 25500819 (http://www.cen.eu) |
| --- | --- |

—

CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, puh. +32 25500811; faksi +32 25500819 (http://www.cen.eu)

| — | Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, puh. +32 25196871; faksi +32 25196919 (http://www.cenelec.eu) |
| --- | --- |

—

Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, puh. +32 25196871; faksi +32 25196919 (http://www.cenelec.eu)

| — | ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, puh. +33 492944200; faksi +33 493654716, (http://www.etsi.eu) |
| --- | --- |

—

ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, puh. +33 492944200; faksi +33 493654716, (http://www.etsi.eu)

(2)  EYVL L 316, 14.11.2012, s. 12.

---

| 4.5.2013 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 128/20 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 128/20

---

Räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettäviksi tarkoitettuja laitteita ja suojajärjestelmiä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 23 päivänä maaliskuuta 1994 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 94/9/EY täytäntöönpanoon liittyvä komission tiedonanto

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

(Unionin yhdenmukaistamislainsäädännön soveltamisalaan kuuluvien yhdenmukaistettujen standardien otsikot ja viitenumerot)

2013/C 128/03

| ESO:n viitenumero (1) | Yhdenmukaistetun standardin viitenumero ja nimi
  (ja viiteasiakirja) | Ensimmäinen julkaisu EYVL/EUVL | Korvattavan standardin viitenumero | Päivä, jona korvattavan standardin noudattamisesta johtuva vaatimusten-mukaisuus-olettamus lakkaa
  Huomautus 1 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| (1) | (2) | (3) | (4) | (5) |
| CEN | EN 1834-1:2000
  Mäntäpolttomoottorit. Räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettävien moottorien turvallisuusvaatimukset. Osa 1: Ryhmän II moottorit syttyvissä kaasu- ja höyry-ympäristöissä | 21.7.2001 | | |
| CEN | EN 1834-2:2000
  Mäntäpolttomoottorit. Räjähdysalttiissa tiloissa toimivien moottorien suunnittelun ja valmistuksen turvallisuusvaatimukset. Osa 2: Ryhmä I maanalaisessa työssä käytettävät, kaivoskaasuille ja/tai syttymisherkälle pölylle alttiina olevat moottorit | 21.7.2001 | | |
| CEN | EN 1834-3:2000
  Mäntäpolttomoottorit. Räjähdysalttiissa tiloissa toimivien moottorien suunnittelun ja valmistuksen turvallisuusvaatimukset. Osa 3: Ryhmän II moottorit, jotka on tarkoitettu käytettäviksi syttyvissä pöly-ympäristöissä | 21.7.2001 | | |
| CEN | EN 1839:2012
  Kaasujen ja höyryjen räjähdysrajojen määrittäminen | 22.11.2012 | EN 1839:2003
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.3.2013) |
| CEN | EN 13012:2012
  Jakeluasemat. Polttoaineiden jakelulaitteiden täyttöventtiilien rakenne ja toiminnalliset vaatimukset | 3.8.2012 | EN 13012:2001
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2012) |
| CEN | EN 13160-1:2003
  Vuodonilmaisujärjestelmät. Osa 1: Yleiset periaatteet | 14.8.2003 | | |
| CEN | EN 13237:2012
  Räjähdysvaaralliset tilat. Räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettäväksi tarkoitettujen laitteiden ja suojausjärjestelmien termejä ja määritelmiä | 12.2.2013 | EN 13237:2003
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.4.2013) |
| CEN | EN 13463-1:2009
  Räjähdysvaarallisten tilojen muut kuin sähkölaitteet. Osa 1: Perusmenetelmä ja vaatimukset | 16.4.2010 | EN 13463-1:2001
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2010) |
| CEN | EN 13463-2:2004
  Räjähdysvaarallisten tilojen muut kuin sähkölaitteet. Osa 2: Suojaus virtausta rajoittavalla koteloinnilla ‧fr‧ | 30.11.2005 | | |
| CEN | EN 13463-3:2005
  Räjähdysvaarallisten tilojen muut kuin sähkölaitteet. Osa 3: Suojaus räjähdyspaineenkestävällä koteloinnilla ‧d‧ | 30.11.2005 | | |
| CEN | EN 13463-5:2011
  Räjähdysvaarallisten tilojen muut kuin sähkölaitteet. Osa 5: Suojaus rakenteellisella turvallisuudella ‧c‧ | 18.11.2011 | EN 13463-5:2003
  Huomautus 2.1 | 31.7.2014 |
| CEN | EN 13463-6:2005
  Räjähdysvaarallisten tilojen muut kuin sähkölaitteet. Osa 6: Suojaus syttymislähteiden valvonnalla ‧b‧ | 30.11.2005 | | |
| CEN | EN 13463-8:2003
  Räjähdysvaarallisten tilojen muut kuin sähkölaitteet. Osa 8: Suojaus nesteeseen upottamalla ‧k‧ | 12.8.2004 | | |
| CEN | EN 13616:2004
  Kiinteiden polttonestesäiliöiden ylitäytönestimet | 9.3.2006 | | |
| EN 13616:2004/AC:2006 | | | |
| CEN | EN 13617-2:2012
  Palavien nesteiden jakeluasemat. Osa 2: Jakelulaitteissa käytettävien murtoliittimien rakenteen ja toiminnan turvallisuusvaatimukset | 4.5.2012 | EN 13617-2:2004
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.9.2012) |
| CEN | EN 13617-3:2012
  Palavien nesteiden jakeluasemat. Osa 3: Letkurikkoventtiilin rakenteen ja toiminnan turvallisuusvaatimukset | 4.5.2012 | EN 13617-3:2004
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.9.2012) |
| CEN | EN 13760:2003
  Nestekaasun ajoneuvokäyttö. Jakelulaitteet kevyen ja raskaan liikenteen ajoneuvoille. Täyttöventtiilin mitoitus ja testausvaatimukset | 24.1.2004 | | |
| CEN | EN 13821:2002
  Räjähdysvaaralliset tilat. Räjähdyksen esto ja suojaus. Pöly-ilmaseosten pienimmän syttymisenergian määrittäminen | 20.5.2003 | | |
| CEN | EN 14034-1:2004+A1:2011
  Pölypilvien räjähdysominaisuuksien määrittäminen. Osa 1: Pölypilvien enimmäisräjähdyspaineen pmax määrittäminen | 8.6.2011 | EN 14034-1:2004
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.7.2011) |
| CEN | EN 14034-2:2006+A1:2011
  Pölypilvien räjähdysominaisuuksien määrittäminen. Osa 2: Pölypilvien suurimman räjähdyspaineen nousunopeuden (dp/dt)max määrittäminen | 8.6.2011 | EN 14034-2:2006
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.7.2011) |
| CEN | EN 14034-3:2006+A1:2011
  Pölypilvien räjähdysominaisuuksien määrittäminen. Osa 3: Pölypilvien alemman räjähdysrajan LEL määrittäminen | 8.6.2011 | EN 14034-3:2006
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.7.2011) |
| CEN | EN 14034-4:2004+A1:2011
  Pölypilvien räjähdysominaisuuksien määrittäminen. Osa 4: Pölypilvien rajahappipitoisuuden LOC määrittäminen | 8.6.2011 | EN 14034-4:2004
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.7.2011) |
| CEN | EN 14373:2005
  Räjähdyksen tukahduttamisjärjestelmät | 9.3.2006 | | |
| CEN | EN 14460:2006
  Räjähdyksenkestävät laitteet | 15.12.2006 | | |
| CEN | EN 14491:2012
  Pölyräjähdysten paineenkevennysjärjestelmät | 22.11.2012 | EN 14491:2006
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (28.2.2013) |
| CEN | EN 14522:2005
  Kaasujen ja höyryjen syttymislämpötilan määrittäminen | 30.11.2005 | | |
| CEN | EN 14591-1:2004
  Räjähdyksen esto ja suojaus maanalaisessa kaivostoiminnassa. Suojausjärjestelmät. Osa 1: 2 barin räjähdyksenkestävä tuuletusrakenne | 9.3.2006 | | |
| EN 14591-1:2004/AC:2006 | | | |
| CEN | EN 14591-2:2007
  Räjähdyksen esto ja suojaus maanalaisissa kaivoksissa. Suojausjärjestelmät. Osa 2: Passiiviset vesikaukaloesteet | 12.12.2007 | | |
| EN 14591-2:2007/AC:2008 | | | |
| CEN | EN 14591-4:2007
  Räjähdyksen esto ja suojaus maanalaisessa kaivostoiminnassa. Suojausjärjestelmät. Osa 4: Louhintavaunujen automaattiset sammutusjärjestelmät | 12.12.2007 | | |
| EN 14591-4:2007/AC:2008 | | | |
| CEN | EN 14678-1:2013
  Nestekaasulaitteet ja -varusteet. Nestekaasulaitteiden rakenne ja toiminta nestekaasuajoneuvojen tankkausasemalla. Osa 1: Jakelulaitteet | Tämä on ensimmäinen julkaisu | EN 14678-1:2006+A1:2009
  Huomautus 2.1 | 30.9.2013 |
| CEN | EN 14756:2006
  Palavien kaasujen ja höyryjen rajahappipitoisuuden (LOC) määrittäminen | 12.12.2007 | | |
| CEN | EN 14797:2006
  Räjähdyspaineen kevennyslaitteet | 12.12.2007 | | |
| CEN | EN 14983:2007
  Räjähdyksen esto ja suojaus maanalaisissa kaivoksissa. Kaivoskaasujen poistoon tarkoitetut laitteet ja suojausjärjestelmät | 12.12.2007 | | |
| CEN | EN 14986:2007
  Räjähdysvaarallisessa ilmaseoksessa toimivien puhaltimien suunnittelu | 12.12.2007 | | |
| CEN | EN 14994:2007
  Kaasuräjähdyksiä keventävät suojausjärjestelmät | 12.12.2007 | | |
| CEN | EN 15089:2009
  Räjähdyksen eristämisjärjestelmät | 16.4.2010 | | |
| CEN | EN 15188:2007
  Pölykasautumien itsesyttymiskäyttäytymisen määrittäminen | 12.12.2007 | | |
| CEN | EN 15198:2007
  Räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettäväksi tarkoitettujen muiden kuin sähkölaitteiden ja komponenttien riskin arvioinnin menetelmä | 12.12.2007 | | |
| CEN | EN 15233:2007
  Räjähdysvaarallisten tilojen suojausjärjestelmien toiminnallisen turvallisuuden arvioinnin menetelmä | 12.12.2007 | | |
| CEN | EN 15794:2009
  Palavien nesteiden räjähdyspisteen määrittäminen | 16.4.2010 | | |
| CEN | EN 16009:2011
  Liekittömät räjähdyksen kevennyslaitteet | 18.11.2011 | | |
| CEN | EN 16020:2011
  Räjähdyksen suuntaajat | 18.11.2011 | | |
| CEN | EN ISO 16852:2010
  Liekinpysäyttimet. Toimintavaatimukset, testausmenetelmät ja käyttörajoitukset | 17.9.2010 | EN 12874:2001
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2010) |
| CEN | EN 1127-1:2011
  Räjähdysvaaralliset tilat. Räjähdyksen esto ja suojaus. Osa 1: Peruskäsitteet ja menetelmät | 18.11.2011 | EN 1127-1:2007
  Huomautus 2.1 | 31.7.2014 |
| CEN | EN 15967:2011
  Kaasujen ja höyryjen enimmäisräjähdyspaineen ja suurimman räjähdyspaineen nousunopeuden määrittäminen | 18.11.2011 | EN 13673-2:2005
  EN 13673-1:2003
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (29.2.2012) |
| CEN | EN 1010-1:2004+A1:2010
  Koneturvallisuus. Paperi- ja paperin jälkikäsittelykoneiden turvallisuusvaatimukset. Osa 1: Yleiset vaatimukset | 8.6.2011 | EN 1010-1:2004
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (8.6.2011) |
| CEN | EN 1010-2:2006+A1:2010
  Koneturvallisuus. Paperi- ja paperin jälkikäsittelykoneiden turvallisuusvaatimukset. Osa 2: Paino- ja lakkauskoneet mukaan lukien esipainokoneet | 4.2.2011 | EN 1010-2:2006
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (28.2.2011) |
| CEN | EN 1127-2:2002+A1:2008
  Räjähdysvaaralliset tilat. Räjähdysten esto ja suojaus. Osa 2: Kaivoksia koskevat perusteet ja menetelmät | 20.8.2008 | EN 1127-2:2002
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (28.12.2009) |
| CEN | EN 1710:2005+A1:2008
  Kaivosten räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettäväksi tarkoitetut laitteet ja komponentit | 20.8.2008 | EN 1710:2005
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (28.12.2009) |
| EN 1710:2005+A1:2008/AC:2010 | | | |
| CEN | EN 1755:2000+A2:2013
  Trukkien turvallisuus. Käyttötoiminta räjähdysvaarallisissa tiloissa. Käyttö palavassa kaasussa, höyryssä, sumussa ja pölyssä | Tämä on ensimmäinen julkaisu | EN 1755:2000+A1:2009
  Huomautus 2.1 | 30.9.2013 |
| CEN | EN 12581:2005+A1:2010
  Pinnoituslaitokset. Kasto- ja elektroforeesimaalauslaitteet orgaanisille nestepinnoitteille. Turvallisuusvaatimukset | 17.9.2010 | EN 12581:2005
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2010) |
| CEN | EN 12621:2006+A1:2010
  Pinnoitusmateriaalien paineenalaiseen syöttöön ja kierrättämiseen tarkoitetut koneet. Turvallisuusvaatimukset | 17.9.2010 | EN 12621:2006
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2010) |
| CEN | EN 12757-1:2005+A1:2010
  Pinnoitusaineiden sekoituslaitteet. Turvallisuusvaatimukset. Osa 1: Autojen korjausmaalauksessa käytettävät sekoituslaitteet | 17.9.2010 | EN 12757-1:2005
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2010) |
| CEN | EN 13617-1:2012
  Palavien nesteiden jakeluasemat. Osa 1: Jakelulaitteiden rakenteen ja toiminnan turvallisuusvaatimukset | 3.8.2012 | EN 13617-1:2004+A1:2009
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.11.2012) |
| CEN | EN 14492-1:2006+A1:2009
  Nosturi. Konekäyttöiset vinssit ja nostimet.Osa 2: Konekäyttöiset vinssit | 16.4.2010 | EN 14492-1:2006
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (30.4.2010) |
| EN 14492-1:2006+A1:2009/AC:2010 | | | |
| CEN | EN 14492-2:2006+A1:2009
  Nosturit. Konekäyttöiset vinssit ja nostimet. Osa 2: Konekäyttöiset nostimet | 16.4.2010 | EN 14492-2:2006
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (16.4.2010) |
| EN 14492-2:2006+A1:2009/AC:2010 | | | |
| CEN | EN 14677:2008
  Koneturvallisuus. Romupohjainen teräksenvalmistus. Sulan teräksen käsittelyssä käytettävät koneet ja laitteet | 20.8.2008 | | |
| CEN | EN 14681:2006+A1:2010
  Koneturvallisuus. Valokaariuunissa valmistettavan teräksen valmistuksessa käytettävien koneiden ja laitteiden turvallisuusvaatimukset | 8.6.2011 | EN 14681:2006
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (8.6.2011) |
| CEN | EN 14973:2006+A1:2008
  Maanalaisissa asennuksissa käytettävät kuljetushihnat. Sähköisiä ominaisuuksia ja syttyvyyttä koskevat turvallisuusvaatimukset | 7.7.2010 | EN 14973:2006
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (31.12.2010) |
| CEN | EN 15268:2008
  Jakeluasemat. Turvallisuusvaatimukset uppopumppujärjestelmien rakenteelle ja toiminnalle. | 27.1.2009 | | |
| Cenelec | EN 50050:2006
  Räjähdysvaarallisten tilojen sähkölaitteet – Kädessä pidettävät sähköstaattiset ruiskutuslaitteet | 20.8.2008 | | |
| Cenelec | EN 50104:2010
  Hapen toteamiseen ja mittaamiseen käytetyt sähkölaitteet - Suorituskykyvaatimukset ja testausmenetelmät | 4.2.2011 | EN 50104:2002
  ja sen muutokset Huomautus 2.1 | 1.6.2013 |
| Cenelec | EN 50176:2009
  Kiinteät sähköstaattiset materiaalien pinnoittamiseen syttyvällä päällystysnesteellä tarkoitut laitteet - Turvallisuusvaatimukset | 16.4.2010 | | |
| Cenelec | EN 50177:2009
  Kiinteät sähköstaattiset materiaalien pinnoittamiseen syttyvällä jauheella tarkoitut laitteet - Turvallisuusvaatimukset | 16.4.2010 | | |
| EN 50177:2009/A1:2012 | 22.11.2012 | Huomautus 3 | 23.7.2015 |
| Cenelec | EN 50223:2010
  Kiinteät sähköstaattiset pinnoituslaitteet palavalle jauheelle - Turvallisuusvaatimukset | 17.9.2010 | | |
| Cenelec | EN 50241-1:1999
  Vaatimukset avoimeen mittausväliin perustuville palavien tai myrkyllisten nesteiden ilmaisimille - Osa 1: Yleiset vaatimukset ja testausmenetelmät | 6.11.1999 | | |
| EN 50241-1:1999/A1:2004 | 12.8.2004 | Huomautus 3 | Voimassaolo lakkaa
  (12.8.2004) |
| Cenelec | EN 50241-2:1999
  Vaatimukset avoimeen mittausväliin perustuville palavien tai myrkyllisten kaasujen ilmaisimille - Osa 2: Suorituskykyvaatimukset palavien kaasujen ilmaisimille | 6.11.1999 | | |
| Cenelec | EN 50271:2010
  Syttyvien kaasujen, myrkyllisten kaasujen ja hapen ilmaisemiseen ja mittaamiseen käytetyt sähkölaitteet - Vaatimukset ja testit ohjelmistoja ja/tai digitaalitekniikkaa käyttäville laitteille | 4.2.2011 | | |
| Cenelec | EN 50281-2-1:1998
  Palavaa pölyä sisältävissä tiloissa käytettävät sähkölaitteet - Osa 2:Testimenetelmät - Luku 1: Pölyn pienimmän syttymislämpötilan määrittämisenmenetelmät | 6.11.1999 | | |
| EN 50281-2-1:1998/AC:1999 | | | |
| Cenelec | EN 50303:2000
  Ryhmä I, Luokka M1 laitteet, jotka on tarkoitettu toimimaan tiloissa, joissa vaaran aiheuttaa kaivoskaasu ja/tai hiilipöly | 16.2.2001 | | |
| Cenelec | EN 50381:2004
  Siirrettävät tuuletetut huoneet, joissa voi olla sisäinen päästölähde | 9.3.2006 | | |
| EN 50381:2004/AC:2005 | | | |
| Cenelec | EN 50495:2010
  Laitteiston turvalliseen toimintaan käytettävät turvalaitteet ottaen huomioon räjähdysvaara | 17.9.2010 | | |
| Cenelec | EN 60079-0:2009
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 0: Laitteet - Yleisvaatimukset
  IEC 60079-0:2007 | 16.4.2010 | EN 60079-0:2006
  - EN 61241-0:2006
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (1.6.2012) |
| Cenelec | EN 60079-1:2007
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 1: Räjähdyspaineen kestävä laiterakenne
  IEC 60079-1:2007 | 20.8.2008 | EN 60079-1:2004
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (1.7.2010) |
| Cenelec | EN 60079-2:2007
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 2: Laitesuojaus käyttäen paineistettua koteloa "p"
  IEC 60079-2:2007 | 20.8.2008 | EN 60079-2:2004
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (1.11.2010) |
| Cenelec | EN 60079-5:2007
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 5: Hiekkatäytteinen laiterakenne
  IEC 60079-5:2007 | 20.8.2008 | EN 50017:1998
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (1.11.2010) |
| Cenelec | EN 60079-6:2007
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 6: Öljytäytteinen laiterakenne
  IEC 60079-6:2007 | 20.8.2008 | EN 50015:1998
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (1.5.2010) |
| Cenelec | EN 60079-7:2007
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 7: Varmennettu rakenne
  IEC 60079-7:2006 | 11.4.2008 | EN 60079-7:2003
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (1.10.2009) |
| Cenelec | EN 60079-11:2012
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 11: Luonnostaan vaarattomat laitteet "i"
  IEC 60079-11:2011 | 4.5.2012 | EN 60079-11:2007 + EN 60079-27:2008 + EN 61241-11:2006
  Huomautus 2.1 | 4.8.2014 |
| Cenelec | EN 60079-15:2010
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 15: Suojausluokan "n" laitteet
  IEC 60079-15:2010 | 8.6.2011 | EN 60079-15:2005
  Huomautus 2.1 | 1.5.2013 |
| Cenelec | EN 60079-18:2009
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 18: Suojaus massavalurakenteella "m"
  IEC 60079-18:2009 | 7.7.2010 | EN 60079-18:2004 + EN 61241-18:2004
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (1.10.2012) |
| Cenelec | EN 60079-20-1:2010
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 20-1: Kaasun ja höyryn materiaaliominaisuudet luokittelua varten - Testimenetelmät ja tiedot
  IEC 60079-20-1:2010 | 17.9.2010 | | |
| Cenelec | EN 60079-25:2010
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 25: Luonnostaan vaarattomat sähköjärjestelmät
  IEC 60079-25:2010 | 8.6.2011 | EN 60079-25:2004
  Huomautus 2.1 | 1.10.2013 |
| Cenelec | EN 60079-26:2007
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 26: Laitesuojaustasoa (EPL) käyttävät laitteet
  IEC 60079-26:2006 | 20.8.2008 | | |
| Cenelec | EN 60079-28:2007
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 28: Optista säteilyä käyttävien laitteiden ja siirtojärjestelmien suojaus
  IEC 60079-28:2006 | 11.4.2008 | | |
| Cenelec | EN 60079-29-1:2007
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 29-1: Kaasunilmaisimet - Suorituskykyvaatimukset
  IEC 60079-29-1:2007 (Muutettu) | 20.8.2008 | EN 61779-1:2000
  - A11:2004
  - EN 61779-2:2000
  - EN 61779-3:2000
  - EN 61779-4:2000
  - EN 61779-5:2000
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (1.11.2010) |
| Cenelec | EN 60079-29-4:2010
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 29-4: Kaasunilmaisimet - Suorituskykyvaatimukset avoimeen mittaväliin perustuville palavien kaasujen ilmaisimille
  IEC 60079-29-4:2009 (Muutettu) | 8.6.2011 | EN 50241-1:1999
  ja sen muutokset
  - EN 50241-2:1999
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (1.4.2013) |
| Cenelec | EN 60079-30-1:2007
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 30-1: Sähkösaatot - Yleiset ja testausvaatimukset
  IEC 60079-30-1:2007 | 20.8.2008 | | |
| Cenelec | EN 60079-31:2009
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 31: Pölyräjähdyksen estäminen laitteen koteloinnin avulla
  IEC 60079-31:2008 | 7.7.2010 | EN 61241-1:2004
  Huomautus 2.1 | Voimassaolo lakkaa
  (1.10.2012) |
| Cenelec | EN 60079-35-1:2011
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 35-1: Kaivoskaasulle alttiissa kaivoksissa käytettävät kypärävalaisimet - Yleisvaatimukset - Räjähdyssuojausta koskeva rakenne ja testaus
  IEC 60079-35-1:2011 | 18.11.2011 | EN 62013-1:2006
  Huomautus 2.1 | 30.6.2014 |
| EN 60079-35-1:2011/AC:2011 | | | |
| Cenelec | EN 61241-4:2006
  Pölyräjähdysvaarallisten tilojen sähkölaitteet - Osa 4:Suojaustapa "pD"
  IEC 61241-4:2001 | 20.8.2008 | | |
| Cenelec | EN ISO/IEC 80079-34:2011
  Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 34: Laatujärjestelmien käyttö laitteiden valmistuksessa
  ISO/IEC 80079-34:2011 (Muutettu) | 18.11.2011 | EN 13980:2002
  Huomautus 2.1 | 25.5.2014 |

ESO:n viitenumero (1)

Yhdenmukaistetun standardin viitenumero ja nimi

(ja viiteasiakirja)

Ensimmäinen julkaisu EYVL/EUVL

Korvattavan standardin viitenumero

Päivä, jona korvattavan standardin noudattamisesta johtuva vaatimusten-mukaisuus-olettamus lakkaa

Huomautus 1

(1)

(2)

(3)

(4)

(5)

CEN

EN 1834-1:2000

Mäntäpolttomoottorit. Räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettävien moottorien turvallisuusvaatimukset. Osa 1: Ryhmän II moottorit syttyvissä kaasu- ja höyry-ympäristöissä

21.7.2001

CEN

EN 1834-2:2000

Mäntäpolttomoottorit. Räjähdysalttiissa tiloissa toimivien moottorien suunnittelun ja valmistuksen turvallisuusvaatimukset. Osa 2: Ryhmä I maanalaisessa työssä käytettävät, kaivoskaasuille ja/tai syttymisherkälle pölylle alttiina olevat moottorit

21.7.2001

CEN

EN 1834-3:2000

Mäntäpolttomoottorit. Räjähdysalttiissa tiloissa toimivien moottorien suunnittelun ja valmistuksen turvallisuusvaatimukset. Osa 3: Ryhmän II moottorit, jotka on tarkoitettu käytettäviksi syttyvissä pöly-ympäristöissä

21.7.2001

CEN

EN 1839:2012

Kaasujen ja höyryjen räjähdysrajojen määrittäminen

22.11.2012

EN 1839:2003

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.3.2013)

CEN

EN 13012:2012

Jakeluasemat. Polttoaineiden jakelulaitteiden täyttöventtiilien rakenne ja toiminnalliset vaatimukset

3.8.2012

EN 13012:2001

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2012)

CEN

EN 13160-1:2003

Vuodonilmaisujärjestelmät. Osa 1: Yleiset periaatteet

14.8.2003

CEN

EN 13237:2012

Räjähdysvaaralliset tilat. Räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettäväksi tarkoitettujen laitteiden ja suojausjärjestelmien termejä ja määritelmiä

12.2.2013

EN 13237:2003

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.4.2013)

CEN

EN 13463-1:2009

Räjähdysvaarallisten tilojen muut kuin sähkölaitteet. Osa 1: Perusmenetelmä ja vaatimukset

16.4.2010

EN 13463-1:2001

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2010)

CEN

EN 13463-2:2004

Räjähdysvaarallisten tilojen muut kuin sähkölaitteet. Osa 2: Suojaus virtausta rajoittavalla koteloinnilla ‧fr‧

30.11.2005

CEN

EN 13463-3:2005

Räjähdysvaarallisten tilojen muut kuin sähkölaitteet. Osa 3: Suojaus räjähdyspaineenkestävällä koteloinnilla ‧d‧

30.11.2005

CEN

EN 13463-5:2011

Räjähdysvaarallisten tilojen muut kuin sähkölaitteet. Osa 5: Suojaus rakenteellisella turvallisuudella ‧c‧

18.11.2011

EN 13463-5:2003

Huomautus 2.1

31.7.2014

CEN

EN 13463-6:2005

Räjähdysvaarallisten tilojen muut kuin sähkölaitteet. Osa 6: Suojaus syttymislähteiden valvonnalla ‧b‧

30.11.2005

CEN

EN 13463-8:2003

Räjähdysvaarallisten tilojen muut kuin sähkölaitteet. Osa 8: Suojaus nesteeseen upottamalla ‧k‧

12.8.2004

CEN

EN 13616:2004

Kiinteiden polttonestesäiliöiden ylitäytönestimet

9.3.2006

EN 13616:2004/AC:2006

CEN

EN 13617-2:2012

Palavien nesteiden jakeluasemat. Osa 2: Jakelulaitteissa käytettävien murtoliittimien rakenteen ja toiminnan turvallisuusvaatimukset

4.5.2012

EN 13617-2:2004

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.9.2012)

CEN

EN 13617-3:2012

Palavien nesteiden jakeluasemat. Osa 3: Letkurikkoventtiilin rakenteen ja toiminnan turvallisuusvaatimukset

4.5.2012

EN 13617-3:2004

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.9.2012)

CEN

EN 13760:2003

Nestekaasun ajoneuvokäyttö. Jakelulaitteet kevyen ja raskaan liikenteen ajoneuvoille. Täyttöventtiilin mitoitus ja testausvaatimukset

24.1.2004

CEN

EN 13821:2002

Räjähdysvaaralliset tilat. Räjähdyksen esto ja suojaus. Pöly-ilmaseosten pienimmän syttymisenergian määrittäminen

20.5.2003

CEN

EN 14034-1:2004+A1:2011

Pölypilvien räjähdysominaisuuksien määrittäminen. Osa 1: Pölypilvien enimmäisräjähdyspaineen pmax määrittäminen

8.6.2011

EN 14034-1:2004

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.7.2011)

CEN

EN 14034-2:2006+A1:2011

Pölypilvien räjähdysominaisuuksien määrittäminen. Osa 2: Pölypilvien suurimman räjähdyspaineen nousunopeuden (dp/dt)max määrittäminen

8.6.2011

EN 14034-2:2006

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.7.2011)

CEN

EN 14034-3:2006+A1:2011

Pölypilvien räjähdysominaisuuksien määrittäminen. Osa 3: Pölypilvien alemman räjähdysrajan LEL määrittäminen

8.6.2011

EN 14034-3:2006

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.7.2011)

CEN

EN 14034-4:2004+A1:2011

Pölypilvien räjähdysominaisuuksien määrittäminen. Osa 4: Pölypilvien rajahappipitoisuuden LOC määrittäminen

8.6.2011

EN 14034-4:2004

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.7.2011)

CEN

EN 14373:2005

Räjähdyksen tukahduttamisjärjestelmät

9.3.2006

CEN

EN 14460:2006

Räjähdyksenkestävät laitteet

15.12.2006

CEN

EN 14491:2012

Pölyräjähdysten paineenkevennysjärjestelmät

22.11.2012

EN 14491:2006

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(28.2.2013)

CEN

EN 14522:2005

Kaasujen ja höyryjen syttymislämpötilan määrittäminen

30.11.2005

CEN

EN 14591-1:2004

Räjähdyksen esto ja suojaus maanalaisessa kaivostoiminnassa. Suojausjärjestelmät. Osa 1: 2 barin räjähdyksenkestävä tuuletusrakenne

9.3.2006

EN 14591-1:2004/AC:2006

CEN

EN 14591-2:2007

Räjähdyksen esto ja suojaus maanalaisissa kaivoksissa. Suojausjärjestelmät. Osa 2: Passiiviset vesikaukaloesteet

12.12.2007

EN 14591-2:2007/AC:2008

CEN

EN 14591-4:2007

Räjähdyksen esto ja suojaus maanalaisessa kaivostoiminnassa. Suojausjärjestelmät. Osa 4: Louhintavaunujen automaattiset sammutusjärjestelmät

12.12.2007

EN 14591-4:2007/AC:2008

CEN

EN 14678-1:2013

Nestekaasulaitteet ja -varusteet. Nestekaasulaitteiden rakenne ja toiminta nestekaasuajoneuvojen tankkausasemalla. Osa 1: Jakelulaitteet

Tämä on ensimmäinen julkaisu

EN 14678-1:2006+A1:2009

Huomautus 2.1

30.9.2013

CEN

EN 14756:2006

Palavien kaasujen ja höyryjen rajahappipitoisuuden (LOC) määrittäminen

12.12.2007

CEN

EN 14797:2006

Räjähdyspaineen kevennyslaitteet

12.12.2007

CEN

EN 14983:2007

Räjähdyksen esto ja suojaus maanalaisissa kaivoksissa. Kaivoskaasujen poistoon tarkoitetut laitteet ja suojausjärjestelmät

12.12.2007

CEN

EN 14986:2007

Räjähdysvaarallisessa ilmaseoksessa toimivien puhaltimien suunnittelu

12.12.2007

CEN

EN 14994:2007

Kaasuräjähdyksiä keventävät suojausjärjestelmät

12.12.2007

CEN

EN 15089:2009

Räjähdyksen eristämisjärjestelmät

16.4.2010

CEN

EN 15188:2007

Pölykasautumien itsesyttymiskäyttäytymisen määrittäminen

12.12.2007

CEN

EN 15198:2007

Räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettäväksi tarkoitettujen muiden kuin sähkölaitteiden ja komponenttien riskin arvioinnin menetelmä

12.12.2007

CEN

EN 15233:2007

Räjähdysvaarallisten tilojen suojausjärjestelmien toiminnallisen turvallisuuden arvioinnin menetelmä

12.12.2007

CEN

EN 15794:2009

Palavien nesteiden räjähdyspisteen määrittäminen

16.4.2010

CEN

EN 16009:2011

Liekittömät räjähdyksen kevennyslaitteet

18.11.2011

CEN

EN 16020:2011

Räjähdyksen suuntaajat

18.11.2011

CEN

EN ISO 16852:2010

Liekinpysäyttimet. Toimintavaatimukset, testausmenetelmät ja käyttörajoitukset

17.9.2010

EN 12874:2001

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2010)

CEN

EN 1127-1:2011

Räjähdysvaaralliset tilat. Räjähdyksen esto ja suojaus. Osa 1: Peruskäsitteet ja menetelmät

18.11.2011

EN 1127-1:2007

Huomautus 2.1

31.7.2014

CEN

EN 15967:2011

Kaasujen ja höyryjen enimmäisräjähdyspaineen ja suurimman räjähdyspaineen nousunopeuden määrittäminen

18.11.2011

EN 13673-2:2005

EN 13673-1:2003

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(29.2.2012)

CEN

EN 1010-1:2004+A1:2010

Koneturvallisuus. Paperi- ja paperin jälkikäsittelykoneiden turvallisuusvaatimukset. Osa 1: Yleiset vaatimukset

8.6.2011

EN 1010-1:2004

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(8.6.2011)

CEN

EN 1010-2:2006+A1:2010

Koneturvallisuus. Paperi- ja paperin jälkikäsittelykoneiden turvallisuusvaatimukset. Osa 2: Paino- ja lakkauskoneet mukaan lukien esipainokoneet

4.2.2011

EN 1010-2:2006

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(28.2.2011)

CEN

EN 1127-2:2002+A1:2008

Räjähdysvaaralliset tilat. Räjähdysten esto ja suojaus. Osa 2: Kaivoksia koskevat perusteet ja menetelmät

20.8.2008

EN 1127-2:2002

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(28.12.2009)

CEN

EN 1710:2005+A1:2008

Kaivosten räjähdysvaarallisissa tiloissa käytettäväksi tarkoitetut laitteet ja komponentit

20.8.2008

EN 1710:2005

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(28.12.2009)

EN 1710:2005+A1:2008/AC:2010

CEN

EN 1755:2000+A2:2013

Trukkien turvallisuus. Käyttötoiminta räjähdysvaarallisissa tiloissa. Käyttö palavassa kaasussa, höyryssä, sumussa ja pölyssä

Tämä on ensimmäinen julkaisu

EN 1755:2000+A1:2009

Huomautus 2.1

30.9.2013

CEN

EN 12581:2005+A1:2010

Pinnoituslaitokset. Kasto- ja elektroforeesimaalauslaitteet orgaanisille nestepinnoitteille. Turvallisuusvaatimukset

17.9.2010

EN 12581:2005

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2010)

CEN

EN 12621:2006+A1:2010

Pinnoitusmateriaalien paineenalaiseen syöttöön ja kierrättämiseen tarkoitetut koneet. Turvallisuusvaatimukset

17.9.2010

EN 12621:2006

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2010)

CEN

EN 12757-1:2005+A1:2010

Pinnoitusaineiden sekoituslaitteet. Turvallisuusvaatimukset. Osa 1: Autojen korjausmaalauksessa käytettävät sekoituslaitteet

17.9.2010

EN 12757-1:2005

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2010)

CEN

EN 13617-1:2012

Palavien nesteiden jakeluasemat. Osa 1: Jakelulaitteiden rakenteen ja toiminnan turvallisuusvaatimukset

3.8.2012

EN 13617-1:2004+A1:2009

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.11.2012)

CEN

EN 14492-1:2006+A1:2009

Nosturi. Konekäyttöiset vinssit ja nostimet.Osa 2: Konekäyttöiset vinssit

16.4.2010

EN 14492-1:2006

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(30.4.2010)

EN 14492-1:2006+A1:2009/AC:2010

CEN

EN 14492-2:2006+A1:2009

Nosturit. Konekäyttöiset vinssit ja nostimet. Osa 2: Konekäyttöiset nostimet

16.4.2010

EN 14492-2:2006

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(16.4.2010)

EN 14492-2:2006+A1:2009/AC:2010

CEN

EN 14677:2008

Koneturvallisuus. Romupohjainen teräksenvalmistus. Sulan teräksen käsittelyssä käytettävät koneet ja laitteet

20.8.2008

CEN

EN 14681:2006+A1:2010

Koneturvallisuus. Valokaariuunissa valmistettavan teräksen valmistuksessa käytettävien koneiden ja laitteiden turvallisuusvaatimukset

8.6.2011

EN 14681:2006

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(8.6.2011)

CEN

EN 14973:2006+A1:2008

Maanalaisissa asennuksissa käytettävät kuljetushihnat. Sähköisiä ominaisuuksia ja syttyvyyttä koskevat turvallisuusvaatimukset

7.7.2010

EN 14973:2006

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(31.12.2010)

CEN

EN 15268:2008

Jakeluasemat. Turvallisuusvaatimukset uppopumppujärjestelmien rakenteelle ja toiminnalle.

27.1.2009

Cenelec

EN 50050:2006

Räjähdysvaarallisten tilojen sähkölaitteet – Kädessä pidettävät sähköstaattiset ruiskutuslaitteet

20.8.2008

Cenelec

EN 50104:2010

Hapen toteamiseen ja mittaamiseen käytetyt sähkölaitteet - Suorituskykyvaatimukset ja testausmenetelmät

4.2.2011

EN 50104:2002

ja sen muutokset Huomautus 2.1

1.6.2013

Cenelec

EN 50176:2009

Kiinteät sähköstaattiset materiaalien pinnoittamiseen syttyvällä päällystysnesteellä tarkoitut laitteet - Turvallisuusvaatimukset

16.4.2010

Cenelec

EN 50177:2009

Kiinteät sähköstaattiset materiaalien pinnoittamiseen syttyvällä jauheella tarkoitut laitteet - Turvallisuusvaatimukset

16.4.2010

EN 50177:2009/A1:2012

22.11.2012

Huomautus 3

23.7.2015

Cenelec

EN 50223:2010

Kiinteät sähköstaattiset pinnoituslaitteet palavalle jauheelle - Turvallisuusvaatimukset

17.9.2010

Cenelec

EN 50241-1:1999

Vaatimukset avoimeen mittausväliin perustuville palavien tai myrkyllisten nesteiden ilmaisimille - Osa 1: Yleiset vaatimukset ja testausmenetelmät

6.11.1999

EN 50241-1:1999/A1:2004

12.8.2004

Huomautus 3

Voimassaolo lakkaa

(12.8.2004)

Cenelec

EN 50241-2:1999

Vaatimukset avoimeen mittausväliin perustuville palavien tai myrkyllisten kaasujen ilmaisimille - Osa 2: Suorituskykyvaatimukset palavien kaasujen ilmaisimille

6.11.1999

Cenelec

EN 50271:2010

Syttyvien kaasujen, myrkyllisten kaasujen ja hapen ilmaisemiseen ja mittaamiseen käytetyt sähkölaitteet - Vaatimukset ja testit ohjelmistoja ja/tai digitaalitekniikkaa käyttäville laitteille

4.2.2011

Cenelec

EN 50281-2-1:1998

Palavaa pölyä sisältävissä tiloissa käytettävät sähkölaitteet - Osa 2:Testimenetelmät - Luku 1: Pölyn pienimmän syttymislämpötilan määrittämisenmenetelmät

6.11.1999

EN 50281-2-1:1998/AC:1999

Cenelec

EN 50303:2000

Ryhmä I, Luokka M1 laitteet, jotka on tarkoitettu toimimaan tiloissa, joissa vaaran aiheuttaa kaivoskaasu ja/tai hiilipöly

16.2.2001

Cenelec

EN 50381:2004

Siirrettävät tuuletetut huoneet, joissa voi olla sisäinen päästölähde

9.3.2006

EN 50381:2004/AC:2005

Cenelec

EN 50495:2010

Laitteiston turvalliseen toimintaan käytettävät turvalaitteet ottaen huomioon räjähdysvaara

17.9.2010

Cenelec

EN 60079-0:2009

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 0: Laitteet - Yleisvaatimukset

IEC 60079-0:2007

16.4.2010

EN 60079-0:2006

- EN 61241-0:2006

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(1.6.2012)

Cenelec

EN 60079-1:2007

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 1: Räjähdyspaineen kestävä laiterakenne

IEC 60079-1:2007

20.8.2008

EN 60079-1:2004

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(1.7.2010)

Cenelec

EN 60079-2:2007

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 2: Laitesuojaus käyttäen paineistettua koteloa "p"

IEC 60079-2:2007

20.8.2008

EN 60079-2:2004

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(1.11.2010)

Cenelec

EN 60079-5:2007

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 5: Hiekkatäytteinen laiterakenne

IEC 60079-5:2007

20.8.2008

EN 50017:1998

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(1.11.2010)

Cenelec

EN 60079-6:2007

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 6: Öljytäytteinen laiterakenne

IEC 60079-6:2007

20.8.2008

EN 50015:1998

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(1.5.2010)

Cenelec

EN 60079-7:2007

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 7: Varmennettu rakenne

IEC 60079-7:2006

11.4.2008

EN 60079-7:2003

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(1.10.2009)

Cenelec

EN 60079-11:2012

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 11: Luonnostaan vaarattomat laitteet "i"

IEC 60079-11:2011

4.5.2012

EN 60079-11:2007 + EN 60079-27:2008 + EN 61241-11:2006

Huomautus 2.1

4.8.2014

Cenelec

EN 60079-15:2010

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 15: Suojausluokan "n" laitteet

IEC 60079-15:2010

8.6.2011

EN 60079-15:2005

Huomautus 2.1

1.5.2013

Cenelec

EN 60079-18:2009

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 18: Suojaus massavalurakenteella "m"

IEC 60079-18:2009

7.7.2010

EN 60079-18:2004 + EN 61241-18:2004

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(1.10.2012)

Cenelec

EN 60079-20-1:2010

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 20-1: Kaasun ja höyryn materiaaliominaisuudet luokittelua varten - Testimenetelmät ja tiedot

IEC 60079-20-1:2010

17.9.2010

Cenelec

EN 60079-25:2010

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 25: Luonnostaan vaarattomat sähköjärjestelmät

IEC 60079-25:2010

8.6.2011

EN 60079-25:2004

Huomautus 2.1

1.10.2013

Cenelec

EN 60079-26:2007

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 26: Laitesuojaustasoa (EPL) käyttävät laitteet

IEC 60079-26:2006

20.8.2008

Cenelec

EN 60079-28:2007

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 28: Optista säteilyä käyttävien laitteiden ja siirtojärjestelmien suojaus

IEC 60079-28:2006

11.4.2008

Cenelec

EN 60079-29-1:2007

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 29-1: Kaasunilmaisimet - Suorituskykyvaatimukset

IEC 60079-29-1:2007 (Muutettu)

20.8.2008

EN 61779-1:2000

- A11:2004

- EN 61779-2:2000

- EN 61779-3:2000

- EN 61779-4:2000

- EN 61779-5:2000

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(1.11.2010)

Cenelec

EN 60079-29-4:2010

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 29-4: Kaasunilmaisimet - Suorituskykyvaatimukset avoimeen mittaväliin perustuville palavien kaasujen ilmaisimille

IEC 60079-29-4:2009 (Muutettu)

8.6.2011

EN 50241-1:1999

ja sen muutokset

- EN 50241-2:1999

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(1.4.2013)

Cenelec

EN 60079-30-1:2007

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 30-1: Sähkösaatot - Yleiset ja testausvaatimukset

IEC 60079-30-1:2007

20.8.2008

Cenelec

EN 60079-31:2009

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 31: Pölyräjähdyksen estäminen laitteen koteloinnin avulla

IEC 60079-31:2008

7.7.2010

EN 61241-1:2004

Huomautus 2.1

Voimassaolo lakkaa

(1.10.2012)

Cenelec

EN 60079-35-1:2011

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 35-1: Kaivoskaasulle alttiissa kaivoksissa käytettävät kypärävalaisimet - Yleisvaatimukset - Räjähdyssuojausta koskeva rakenne ja testaus

IEC 60079-35-1:2011

18.11.2011

EN 62013-1:2006

Huomautus 2.1

30.6.2014

EN 60079-35-1:2011/AC:2011

Cenelec

EN 61241-4:2006

Pölyräjähdysvaarallisten tilojen sähkölaitteet - Osa 4:Suojaustapa "pD"

IEC 61241-4:2001

20.8.2008

Cenelec

EN ISO/IEC 80079-34:2011

Räjähdysvaaralliset tilat - Osa 34: Laatujärjestelmien käyttö laitteiden valmistuksessa

ISO/IEC 80079-34:2011 (Muutettu)

18.11.2011

EN 13980:2002

Huomautus 2.1

25.5.2014

| Huomautus 1: | Yleensä korvattavan standardin noudattamisesta johtuva vaatimustenmukaisuusolettamus lakkaa päivänä, jona eurooppalainen standardointiorganisaatio poistaa kyseisen standardin käytöstä. Tällaisten standardien käyttäjiä pyydetään kuitenkin kiinnittämään huomiota siihen, että joissakin poikkeustapauksissa asia voi olla toisin. |
| --- | --- |

Huomautus 1:

Yleensä korvattavan standardin noudattamisesta johtuva vaatimustenmukaisuusolettamus lakkaa päivänä, jona eurooppalainen standardointiorganisaatio poistaa kyseisen standardin käytöstä. Tällaisten standardien käyttäjiä pyydetään kuitenkin kiinnittämään huomiota siihen, että joissakin poikkeustapauksissa asia voi olla toisin.

| Huomautus 2.1: | Uuden (tai muutetun) standardin soveltamisala on sama kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä. |
| --- | --- |

Huomautus 2.1:

Uuden (tai muutetun) standardin soveltamisala on sama kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä.

| Huomautus 2.2: | Uuden standardin soveltamisala on laajempi kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä. |
| --- | --- |

Huomautus 2.2:

Uuden standardin soveltamisala on laajempi kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä.

| Huomautus 2.3: | Uuden standardin soveltamisala on suppeampi kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos (osittain) korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä niiden tuotteiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat uuden standardin soveltamisalaan. Olettamus unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisten tai muiden vaatimusten noudattamisesta jatkuu niiden tuotteiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat (osittain) korvattavan standardin soveltamisalaan, mutta eivät kuulu uuden standardin soveltamisalaan. |
| --- | --- |

Huomautus 2.3:

Uuden standardin soveltamisala on suppeampi kuin standardin, jonka se korvaa. Olettamus siitä, että unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisia tai muita vaatimuksia noudatetaan, jos (osittain) korvattavaa standardia noudatetaan, lakkaa mainittuna päivänä niiden tuotteiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat uuden standardin soveltamisalaan. Olettamus unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisten tai muiden vaatimusten noudattamisesta jatkuu niiden tuotteiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat (osittain) korvattavan standardin soveltamisalaan, mutta eivät kuulu uuden standardin soveltamisalaan.

| Huomautus 3: | Kun kyseessä ovat muutokset, viitattuna standardina on EN CCCCC:YYYY ja sen mahdolliset aikaisemmat muutokset sekä tämä uusi muutos. Kumotuksi standardiksi käsitetään EN CCCCC:YYYY ja sen mahdolliset aikaisemmat muutokset mutta ei tätä uutta muutosta. Ilmoitetusta päivästä lähtien korvattu standardi ei enää anna olettamusta unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisten tai muiden vaatimusten mukaisuudesta. |
| --- | --- |

Huomautus 3:

Kun kyseessä ovat muutokset, viitattuna standardina on EN CCCCC:YYYY ja sen mahdolliset aikaisemmat muutokset sekä tämä uusi muutos. Kumotuksi standardiksi käsitetään EN CCCCC:YYYY ja sen mahdolliset aikaisemmat muutokset mutta ei tätä uutta muutosta. Ilmoitetusta päivästä lähtien korvattu standardi ei enää anna olettamusta unionin asiaankuuluvan lainsäädännön olennaisten tai muiden vaatimusten mukaisuudesta.

HUOM:

| — | Tietoja standardien saatavuudesta saa joko eurooppalaisilta standardointiorganisaatioilta tai kansallisilta standardointielimiltä, joita koskeva luettelo julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä asetuksen (EU) N:o 1025/2012 (2) 27 artiklan mukaisesti. |
| --- | --- |

—

Tietoja standardien saatavuudesta saa joko eurooppalaisilta standardointiorganisaatioilta tai kansallisilta standardointielimiltä, joita koskeva luettelo julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä asetuksen (EU) N:o 1025/2012 (2) 27 artiklan mukaisesti.

| — | Eurooppalaiset standardointiorganisaatiot vahvistavat standardeja englanninkielisinä (CEN ja Cenelec julkaisevat myös ranskaksi ja saksaksi). Kansalliset standardointielimet kääntävät standardien otsikot myöhemmin kaikille muille vaadituille Euroopan unionin virallisille kielille. Euroopan komissio ei vastaa viralliseen lehteen julkaistaviksi esitettyjen otsikoiden oikeellisuudesta. |
| --- | --- |

—

Eurooppalaiset standardointiorganisaatiot vahvistavat standardeja englanninkielisinä (CEN ja Cenelec julkaisevat myös ranskaksi ja saksaksi). Kansalliset standardointielimet kääntävät standardien otsikot myöhemmin kaikille muille vaadituille Euroopan unionin virallisille kielille. Euroopan komissio ei vastaa viralliseen lehteen julkaistaviksi esitettyjen otsikoiden oikeellisuudesta.

| — | Viittaukset oikaisuihin ".../AC:YYYY" julkaistaan vain tiedoksi. Oikaisulla poistetaan paino-, kieli- ja vastaavat virheet standardin tekstistä, ja ne voivat koskea eurooppalaisen standardointiorganisaation hyväksymän standardin yhtä tai useampaa kieliversiota (englanti, ranska ja/tai saksa). |
| --- | --- |

—

Viittaukset oikaisuihin ".../AC:YYYY" julkaistaan vain tiedoksi. Oikaisulla poistetaan paino-, kieli- ja vastaavat virheet standardin tekstistä, ja ne voivat koskea eurooppalaisen standardointiorganisaation hyväksymän standardin yhtä tai useampaa kieliversiota (englanti, ranska ja/tai saksa).

| — | Viitetietojen julkaiseminen Euroopan unionin virallisessa lehdessä ei tarkoita sitä, että standardit ovat saatavana kaikilla Euroopan unionin virallisilla kielillä. |
| --- | --- |

—

Viitetietojen julkaiseminen Euroopan unionin virallisessa lehdessä ei tarkoita sitä, että standardit ovat saatavana kaikilla Euroopan unionin virallisilla kielillä.

| — | Tämä luettelo korvaa kaikki aiemmin Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistut luettelot. Euroopan komissio huolehtii kyseisen luettelon ajan tasalle saattamisesta. |
| --- | --- |

—

Tämä luettelo korvaa kaikki aiemmin Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistut luettelot. Euroopan komissio huolehtii kyseisen luettelon ajan tasalle saattamisesta.

| — | Lisätietoja yhdenmukaistetuista standardeista ja muista eurooppalaisista standardeista saa internet-osoitteesta
  http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm |
| --- | --- |

—

Lisätietoja yhdenmukaistetuista standardeista ja muista eurooppalaisista standardeista saa internet-osoitteesta

http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm

---

(1)  ESO: Eurooppalainen standardointiorganisaatio:

| — | CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, puh. +32 25500811; faksi +32 25500819 (http://www.cen.eu) |
| --- | --- |

—

CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, puh. +32 25500811; faksi +32 25500819 (http://www.cen.eu)

| — | Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, puh. +32 25196871; faksi +32 25196919 (http://www.cenelec.eu) |
| --- | --- |

—

Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, puh. +32 25196871; faksi +32 25196919 (http://www.cenelec.eu)

| — | ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, puh. +33 492944200; faksi +33 493654716, (http://www.etsi.eu) |
| --- | --- |

—

ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, puh. +33 492944200; faksi +33 493654716, (http://www.etsi.eu)

(2)  EUVL L 316, 14.11.2012, s. 12.

---

JÄSENVALTIOIDEN TIEDOTTEET

| 4.5.2013 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 128/30 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 128/30

---

Jäsenvaltion toimittamat tiedot perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta maataloustuotteiden tuottamisen alalla toimiviin pieniin ja keskisuuriin yrityksiin sekä asetuksen (EY) N:o 70/2001 muuttamisesta 15 päivänä joulukuuta 2006 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1857/2006 mukaisesti myönnetystä valtiontuesta

2013/C 128/04

Tuen N:o: SA.35677 (12/XA)

Jäsenvaltio: Italia

Alue: PIEMONTE

Tukiohjelman nimike tai yritykselle myönnettyä yksittäistä tukea saaneen yrityksen nimi: Iniziativa di monitoraggio e supporto del settore cunicolo per la prevenzione della mixomatosi in Piemonte. Importo Euro 80 000,00. Legge regionale 63/1978 — art.17 lett g).

Oikeusperusta:

| — | Legge regionale n. 63 del 12 ottobre 1978 |
| --- | --- |

—

Legge regionale n. 63 del 12 ottobre 1978

| — | D.G.R. n. 48-4872 del 31.10.2012 |
| --- | --- |

—

D.G.R. n. 48-4872 del 31.10.2012

| — | Determinazione n. 162 del 11.3.2013 |
| --- | --- |

—

Determinazione n. 162 del 11.3.2013

Tukiohjelman arvioidut vuosikustannukset tai yritykselle myönnetyn yksittäisen tuen kokonaismäärä: Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä : EUR 0,08 (miljoonaa)

Tuen enimmäisintensiteetti: 100,00 %

Tukiohjelman tai yksittäisen tuen kesto: 18.4.2013-31.12.2013

Tuen tarkoitus: Eläintaudit (asetuksen (EY) N:o 1857/2006 10 artikla)

Asianomainen ala: MAATALOUS, METSÄTALOUS JA KALATALOUS

Tuen myöntävän viranomaisen nimi ja osoite:

| Regione Piemonte |
| --- |
| C.so Stati Uniti 21 10128 Torino |

Regione Piemonte

C.so Stati Uniti 21 10128 Torino

Internet-osoite: http://www.regione.piemonte.it/governo/bollettino/abbonati/2012/50/siste/00000005

Muita tietoja: —

Tuen N:o: SA.36422 (13/XA)

Jäsenvaltio: Ranska

Alue: VENDEE

Tukiohjelman nimike tai yritykselle myönnettyä yksittäistä tukea saaneen yrityksen nimi: aides en faveur de la promotion de la qualité des produits agricoles vendéens

Oikeusperusta: Article L. 1511-5 et suivants du code général des collectivités territoriales

Tukiohjelman arvioidut vuosikustannukset tai yritykselle myönnetyn yksittäisen tuen kokonaismäärä: Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä : EUR 0,07 (miljoonaa)

Tuen enimmäisintensiteetti: 40,00 %

Tukiohjelman tai yksittäisen tuen kesto: 18.4.2013-31.12.2018

Tuen tarkoitus: Laadukkaiden maataloustuotteiden tuotanto (asetuksen (EY) N:o 1857/2006 14 artikla)

Asianomainen ala: MAATALOUS, METSÄTALOUS JA KALATALOUS

Tuen myöntävän viranomaisen nimi ja osoite:

| Conseil Général de la Vendée |
| --- |
| Direction Générale Adjointe de l’Environnement et de l’Aménagement |
| Service Agriculture et Pêche |
| 40 rue Maréchal Foch |
| 85923 LA ROCHE SUR YON Cedex 9 |

Conseil Général de la Vendée

Direction Générale Adjointe de l’Environnement et de l’Aménagement

Service Agriculture et Pêche

40 rue Maréchal Foch

85923 LA ROCHE SUR YON Cedex 9

Internet-osoite: http://vendee.fr/Media/Files/Territoire-Environnement/Agriculture/Programme-departemental-d-aide-a-la-promotion-des-produits-agricoles-vendeens-2012

Muita tietoja: —

Tuen N:o: SA.36494 (13/XA)

Jäsenvaltio: Italia

Alue: TRENTO

Tukiohjelman nimike tai yritykselle myönnettyä yksittäistä tukea saaneen yrityksen nimi: Interventi per la difesa passiva

Oikeusperusta: L.P. 4 del 28 marzo 2003«Sostegno dell’economia agricola, disciplina dell’agricoltura biologica e della contrassegnazione di prodotti geneticamente non modificati» art. 54.

Deliberazione della Giunta provinciale di Trento 519 del 22 marzo 2013, criteri attuativi dell’art. 54 della L.P.4/2003

Tukiohjelman arvioidut vuosikustannukset tai yritykselle myönnetyn yksittäisen tuen kokonaismäärä: Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä : EUR 5,90 (miljoonaa)

Tuen enimmäisintensiteetti: 80,00 %

Tukiohjelman tai yksittäisen tuen kesto: 30.4.2013-31.12.2013

Tuen tarkoitus: Vakuutusmaksut (asetuksen (EY) N:o 1857/2006 12 artikla)

Asianomainen ala: Maataloutta palveleva toiminta

Tuen myöntävän viranomaisen nimi ja osoite:

| Provincia Autonoma di Trento |
| --- |
| Dipartimento Agricoltura, Turismo, Commercio e Promozione |
| Servizio Agricoltura |
| Via G.B. Trener, 3 |
| 38100-TRENTO |

Provincia Autonoma di Trento

Dipartimento Agricoltura, Turismo, Commercio e Promozione

Servizio Agricoltura

Via G.B. Trener, 3

38100-TRENTO

Internet-osoite:

| | http://www.consiglio.provincia.tn.it/banche_dati/codice_provinciale/clex_ricerca_per_campi.it.asp |
| --- | --- |

http://www.consiglio.provincia.tn.it/banche_dati/codice_provinciale/clex_ricerca_per_campi.it.asp

| | http://www.delibere.provincia.tn.it/ricerca_delibere.asp |
| --- | --- |

http://www.delibere.provincia.tn.it/ricerca_delibere.asp

Muita tietoja: —

Tuen N:o: SA.36501 (13/XA)

Jäsenvaltio: Italia

Alue: FRIULI-VENEZIA GIULIA

Tukiohjelman nimike tai yritykselle myönnettyä yksittäistä tukea saaneen yrityksen nimi: Regolamento per la concessione di indennizzi a favore delle aziende agricole per le perdite causate dal cancro batterico dell'actinidia (Pseudomonas syringae pv. actinidiae)_ stanziamenti 2013

Oikeusperusta: Legge regionale 22/2002 «istituzione del fondo regionale per la gestione delle emergenze in agricoltura», articolo 1, comma 2.

Delibera di Giunta regionale n. 2456 del 12 dicembre 2011«Regolamento per la concessione di indennizzi a favore delle aziende agricole operanti nella Regione per le perdite causate dal cancro batterico dell'actinidia (pseudomonas syringae pv. actinidae) nell'ambito del programma dell'Ersa di prevenzione, controllo ed eradicazione della malattia. Approvazione»

Tukiohjelman arvioidut vuosikustannukset tai yritykselle myönnetyn yksittäisen tuen kokonaismäärä: Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä : EUR 0,15 (miljoonaa)

Tuen enimmäisintensiteetti: 100,00 %

Tukiohjelman tai yksittäisen tuen kesto: 18.4.2013-31.12.2013

Tuen tarkoitus: Kasvitaudit – tuholaisten esiintyminen (asetuksen (EY) N:o 1857/2006 10 artikla)

Asianomainen ala: Kasvinviljely ja kotieläintalous, riistatalous ja niihin liittyvät palvelut

Tuen myöntävän viranomaisen nimi ja osoite:

| Regione autonoma Friuli venezia Giulia |
| --- |
| Direzione centrale risorse rurali, agroalimentari e forestali |
| Servizio investimenti aziendali e sviluppo agricolo |
| Via Sabbadini, 31 |
| 33100 UDINE (I) |

Regione autonoma Friuli venezia Giulia

Direzione centrale risorse rurali, agroalimentari e forestali

Servizio investimenti aziendali e sviluppo agricolo

Via Sabbadini, 31

33100 UDINE (I)

Internet-osoite: http://www.regione.fvg.it/asp/delibere/layout2008_2.asp?pag=1&num=2456&tx_dataDel=&key=&uf=&btnCerca=vai

Muita tietoja: —

Tuen N:o: SA.36508 (13/XA)

Jäsenvaltio: Ranska

Alue: BOURGOGNE

Tukiohjelman nimike tai yritykselle myönnettyä yksittäistä tukea saaneen yrityksen nimi: Aides visant à indemniser les agriculteurs pour le préjudice subi du fait d'arrachages obligatoires de parcelles de vignes contaminées par la flavescence dorée, dans le cadre de la lutte obligatoire contre cet organisme nuisible à la santé des végétaux

Oikeusperusta:

| — | article L. 251-9 du code rural et de la pêche maritime |
| --- | --- |

—

article L. 251-9 du code rural et de la pêche maritime

| — | article L. 632-1 du code rural et de la pêche maritime |
| --- | --- |

—

article L. 632-1 du code rural et de la pêche maritime

| — | articles L. 1511-1 et suivants du code général des collectivités territoriales |
| --- | --- |

—

articles L. 1511-1 et suivants du code général des collectivités territoriales

| — | arrêté du 9 juillet 2003 relatif à la lutte contre la flavescence dorée de la vigne et contre son agent vecteur |
| --- | --- |

—

arrêté du 9 juillet 2003 relatif à la lutte contre la flavescence dorée de la vigne et contre son agent vecteur

Tukiohjelman arvioidut vuosikustannukset tai yritykselle myönnetyn yksittäisen tuen kokonaismäärä: Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä : EUR 0,49 (miljoonaa)

Tuen enimmäisintensiteetti: 100,00 %

Tukiohjelman tai yksittäisen tuen kesto: 16.4.2013-31.12.2014

Tuen tarkoitus: Eläintaudit (asetuksen (EY) N:o 1857/2006 10 artikla)

Asianomainen ala: MAATALOUS, METSÄTALOUS JA KALATALOUS

Tuen myöntävän viranomaisen nimi ja osoite:

| bureau interprofessionnel des vins de Bourgogne / ministère de l'agriculture et de l'agroalimentaire |
| --- |
| BIV de Bourgogne |
| 12 boulevard Bretonnière |
| BP 150 |
| 21204 BEAUNE Cedex |
| MAAF |
| DGAL |
| 251 rue de Vaugirard |
| 75732 Paris Cedex 15 |

bureau interprofessionnel des vins de Bourgogne / ministère de l'agriculture et de l'agroalimentaire

BIV de Bourgogne

12 boulevard Bretonnière

BP 150

21204 BEAUNE Cedex

MAAF

DGAL

251 rue de Vaugirard

75732 Paris Cedex 15

Internet-osoite: http://agriculture.gouv.fr/IMG/pdf/fiche_internet_flavescence_doree_cle012979.pdf

Muita tietoja: —

Tuen N:o: SA.36528 (13/XA)

Jäsenvaltio: Alankomaat

Alue: GRONINGEN, FRIESLAND, NOORD-HOLLAND

Tukiohjelman nimike tai yritykselle myönnettyä yksittäistä tukea saaneen yrityksen nimi: Subsidieverordening Waddenfonds 2012

Oikeusperusta: Algemene Wet bestuursrecht

Provinciewet

Wet Gemeenschappelijke regelingen

Tukiohjelman arvioidut vuosikustannukset tai yritykselle myönnetyn yksittäisen tuen kokonaismäärä: Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä : EUR 5,00 (miljoonaa)

Tuen enimmäisintensiteetti: 90,00 %

Tukiohjelman tai yksittäisen tuen kesto: 1.5.2013-31.12.2013

Tuen tarkoitus: Maatilainvestoinnit (asetuksen (EY) N:o 1857/2006 4 artikla), Laadukkaiden maataloustuotteiden tuotanto (asetuksen (EY) N:o 1857/2006 14 artikla), Perinteisten maisemien ja rakennusten säilyttäminen (asetuksen (EY) N:o 1857/2006 5 artikla)

Asianomainen ala: Kaikki tukikelpoiset toimialat

Tuen myöntävän viranomaisen nimi ja osoite:

| Gemeenschappelijke Regeling Waddenfonds |
| --- |
| Huis voor de Wadden |
| Ruiterskwartier 121 A |
| 8911 BS Leeuwarden |

Gemeenschappelijke Regeling Waddenfonds

Huis voor de Wadden

Ruiterskwartier 121 A

8911 BS Leeuwarden

Internet-osoite: http://www.waddenfonds.nl/fileadmin/waddenfonds/inhd_wadfonds/Projecten/pdf/WF_AB_subs_ver_28mrt2013.pdf

Muita tietoja: —

Tuen N:o: SA.36542 (13/XA)

Jäsenvaltio: Yhdistynyt kuningaskunta

Alue: SCOTLAND

Tukiohjelman nimike tai yritykselle myönnettyä yksittäistä tukea saaneen yrityksen nimi: Sustainable Land Management Incentive Scheme for the Protection of Drinking Water Sources (Scotland) 2013

Oikeusperusta: This is a non-statutory service, participation in which is voluntary, aimed to ensure Scottish Water complies with its obligations under the Water (Scotland) Act 1980 and the Water Supply (Water Quality) Scotland Regulations 2001

Tukiohjelman arvioidut vuosikustannukset tai yritykselle myönnetyn yksittäisen tuen kokonaismäärä: Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä : GBP 3,00 (miljoonaa)

Tuen enimmäisintensiteetti: 100,00 %

Tukiohjelman tai yksittäisen tuen kesto: 22.4.2013-31.3.2015

Tuen tarkoitus: Maatilainvestoinnit (asetuksen (EY) N:o 1857/2006 4 artikla), Tekninen tuki (asetuksen (EY) N:o 1857/2006 15 artikla)

Asianomainen ala: Kasvinviljely ja kotieläintalous, riistatalous ja niihin liittyvät palvelut

Tuen myöntävän viranomaisen nimi ja osoite:

| Scottish Water |
| --- |
| Castle House |
| Dunfermline |
| KY11 8GG |

Scottish Water

Castle House

Dunfermline

KY11 8GG

Internet-osoite: http://www.scottishwater.co.uk/protectdwsources

Muita tietoja: —

Tuen N:o: SA.36549 (13/XA)

Jäsenvaltio: Viro

Alue: —

Tukiohjelman nimike tai yritykselle myönnettyä yksittäistä tukea saaneen yrityksen nimi: Ohtliku taimekahjustaja tõrjeabinõude toetus

Oikeusperusta:

| 1) | Põllumajandusministri 26.5.2011 määrus nr 45: „Ohtliku taimekahjustaja tõrjeabinõude rakendamise toetuse saamiseks esitatavad nõuded ning toetuse taotluse esitamise ja taotluse menetlemise kord” |
| --- | --- |

1)

Põllumajandusministri 26.5.2011 määrus nr 45: „Ohtliku taimekahjustaja tõrjeabinõude rakendamise toetuse saamiseks esitatavad nõuded ning toetuse taotluse esitamise ja taotluse menetlemise kord”

| 2) | Maaelu ja põllumajandusturu korraldamise seadus, § 7 lg 1 p 7. |
| --- | --- |

2)

Maaelu ja põllumajandusturu korraldamise seadus, § 7 lg 1 p 7.

Tukiohjelman arvioidut vuosikustannukset tai yritykselle myönnetyn yksittäisen tuen kokonaismäärä: Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä : EUR 0,66 (miljoonaa)

Tuen enimmäisintensiteetti: 100,00 %

Tukiohjelman tai yksittäisen tuen kesto: 2.5.2013-31.12.2013

Tuen tarkoitus: Kasvitaudit – tuholaisten esiintyminen (asetuksen (EY) N:o 1857/2006 10 artikla)

Asianomainen ala: Kasvinviljely ja kotieläintalous, riistatalous ja niihin liittyvät palvelut

Tuen myöntävän viranomaisen nimi ja osoite:

| Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet |
| --- |
| Narva mnt 3, Tartu 51009, Eesti. |

Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet

Narva mnt 3, Tartu 51009, Eesti.

Internet-osoite: http://www.agri.ee/siseriiklikud-toetused/

Muita tietoja: —

---

| 4.5.2013 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 128/34 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 128/34

---

Tiedot, jotka jäsenvaltiot ovat toimittaneet tiettyjen tukimuotojen toteamisesta yhteismarkkinoille soveltuviksi perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan mukaisesti 6 päivänä elokuuta 2008 annetun komission asetuksen (EY) N:o 800/2008 (yleinen ryhmäpoikkeusasetus) nojalla myönnetystä valtiontuesta

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

2013/C 128/05

| Valtion tuen viitenumero | SA.35921 (12/X) |
| --- | --- |
| Jäsenvaltio | Belgia |
| Jäsenvaltion viitenumero | — |
| Alueen nimi (NUTS) | OOST-VLAANDEREN
  Tukialueiden ulkopuolella sijaitsevat alueet |
| Myöntävä viranomainen | Provincie Oost-Vlaanderen |
| Gouvernemenstraat 1 |
| 9000 Gent |
| http://www.oost-vlaanderen.be |

Valtion tuen viitenumero

SA.35921 (12/X)

Jäsenvaltio

Belgia

Jäsenvaltion viitenumero

—

Alueen nimi (NUTS)

OOST-VLAANDEREN

Tukialueiden ulkopuolella sijaitsevat alueet

Myöntävä viranomainen

Provincie Oost-Vlaanderen

Gouvernemenstraat 1

9000 Gent

http://www.oost-vlaanderen.be

Tukitoimenpiteen nimike

Subsidie aan het Proefcentrum voor Sierteelt

Kansallinen oikeusperusta (mainitaan julkaisuviite)

Besluit van de deputatie betreffende investeringstoelage/werkingstoelage aan het Proefcentrum voor Sierteelt

Toimenpiteen tyyppi

tapauskohtaiselle tuelle

Voimassa olevan tukitoimenpiteen muutos

—

Myöntämispäivä

31.12.2013 lähtien

Toimiala(t)

MAATALOUS, METSÄTALOUS JA KALATALOUS

Tuensaajatyyppi

Pk-yritykset – Proefcentrum voor Sierteelt

Yritykselle myönnettävän tapauskohtaisen tuen kokonaismäärä

EUR 0,61 (miljoonaa)

Takaukset

EUR 0,61 (miljoonaa)

Tukiväline (5 artikla)

Suora avustus

Viittaus komission päätökseen

—

Jos yhteisön varoista saadaan yhteisrahoitusta

—

Tavoitteet

Tuen enimmäisintensiteetti prosentteina tai enimmäismäärä kansallisessa valuutassa

Pk-yrityksille myönnet-tävät lisät prosentteina

Maatalous- ja kalastusaloja koskevaan tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävä tuki (34 artikla)

100 %

—

Internet-linkki tukitoimenpiteen koko tekstiin:

http://www.oost-vlaanderen.be/public/economie_landbouw/landbouw/subsidies/steunmelding/index.cfm

| Valtion tuen viitenumero | SA.35922 (12/X) |
| --- | --- |
| Jäsenvaltio | Belgia |
| Jäsenvaltion viitenumero | — |
| Alueen nimi (NUTS) | OOST-VLAANDEREN
  Tukialueiden ulkopuolella sijaitsevat alueet |
| Myöntävä viranomainen | Provincie Oost-Vlaanderen |
| Gouvernementstraat 1 |
| 90000 Gent |
| http://www.oost-vlaanderen.be |

Valtion tuen viitenumero

SA.35922 (12/X)

Jäsenvaltio

Belgia

Jäsenvaltion viitenumero

—

Alueen nimi (NUTS)

OOST-VLAANDEREN

Tukialueiden ulkopuolella sijaitsevat alueet

Myöntävä viranomainen

Provincie Oost-Vlaanderen

Gouvernementstraat 1

90000 Gent

http://www.oost-vlaanderen.be

Tukitoimenpiteen nimike

Subsidie aan het Interprovinciaal Proefcentrum voor de Aardappelteelt

Kansallinen oikeusperusta (mainitaan julkaisuviite)

Besluit van de Deputatie betreffende werkingstoelage aan het Interprovinciaal Proefcentrum voor de Aardappelteelt

Toimenpiteen tyyppi

tapauskohtaiselle tuelle

Voimassa olevan tukitoimenpiteen muutos

—

Myöntämispäivä

31.12.2013 lähtien

Toimiala(t)

MAATALOUS, METSÄTALOUS JA KALATALOUS

Tuensaajatyyppi

Pk-yritykset – Interprovinciaal Proefcentrum voor de Aardappelteelt vzw

Yritykselle myönnettävän tapauskohtaisen tuen kokonaismäärä

EUR 0,18 (miljoonaa)

Takaukset

EUR 0,18 (miljoonaa)

Tukiväline (5 artikla)

Suora avustus

Viittaus komission päätökseen

—

Jos yhteisön varoista saadaan yhteisrahoitusta

—

Tavoitteet

Tuen enimmäisintensiteetti prosentteina tai enimmäismäärä kansallisessa valuutassa

Pk-yrityksille myönnet-tävät lisät prosentteina

Maatalous- ja kalastusaloja koskevaan tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävä tuki (34 artikla)

100 %

—

Internet-linkki tukitoimenpiteen koko tekstiin:

http://www.oost-vlaanderen.be/public/economie_landbouw/landbouw/subsidies/steunmelding/index.cfm

| Valtion tuen viitenumero | SA.35924 (12/X) |
| --- | --- |
| Jäsenvaltio | Belgia |
| Jäsenvaltion viitenumero | — |
| Alueen nimi (NUTS) | OOST-VLAANDEREN
  Tukialueiden ulkopuolella sijaitsevat alueet |
| Myöntävä viranomainen | Provincie Oost-Vlaanderen |
| Gouvernemenstraat 1 |
| 9000 Gent |
| http:\www.oost-vlaanderen.be |

Valtion tuen viitenumero

SA.35924 (12/X)

Jäsenvaltio

Belgia

Jäsenvaltion viitenumero

—

Alueen nimi (NUTS)

OOST-VLAANDEREN

Tukialueiden ulkopuolella sijaitsevat alueet

Myöntävä viranomainen

Provincie Oost-Vlaanderen

Gouvernemenstraat 1

9000 Gent

http:\www.oost-vlaanderen.be

Tukitoimenpiteen nimike

Investeringtoelage aan het Provinciaal Proefcentrum voor de Groenteteelt

Kansallinen oikeusperusta (mainitaan julkaisuviite)

Besluit van de deputatie betreffende Investeringtoelage aan het Provinciaal Proefcentrum voor de Groenteteelt

Toimenpiteen tyyppi

tapauskohtaiselle tuelle

Voimassa olevan tukitoimenpiteen muutos

—

Myöntämispäivä

31.12.2013 lähtien

Toimiala(t)

MAATALOUS, METSÄTALOUS JA KALATALOUS

Tuensaajatyyppi

Pk-yritykset – Provinciaal Proefcentrum voor de groenteteelt vzw

Yritykselle myönnettävän tapauskohtaisen tuen kokonaismäärä

EUR 0,10 (miljoonaa)

Takaukset

EUR 0,10 (miljoonaa)

Tukiväline (5 artikla)

Suora avustus

Viittaus komission päätökseen

—

Jos yhteisön varoista saadaan yhteisrahoitusta

—

Tavoitteet

Tuen enimmäisintensiteetti prosentteina tai enimmäismäärä kansallisessa valuutassa

Pk-yrityksille myönnet-tävät lisät prosentteina

Maatalous- ja kalastusaloja koskevaan tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävä tuki (34 artikla)

100 %

—

Internet-linkki tukitoimenpiteen koko tekstiin:

http://www.oost-vlaanderen.be/public/economie_landbouw/landbouw/subsidies/steunmelding/index.cfm

| Valtion tuen viitenumero | SA.35935 (12/X) |
| --- | --- |
| Jäsenvaltio | Yhdistynyt kuningaskunta |
| Jäsenvaltion viitenumero | — |
| Alueen nimi (NUTS) | EAST MIDLANDS, WEST MIDLANDS, EASTERN, LONDON, SOUTH EAST, SOUTH WEST, WALES, SCOTLAND, NORTH EAST, NORTH WEST, YORKSHIRE AND THE HUMBER
  Yhdistelmäalue |
| Myöntävä viranomainen | Department for Work and Pensions |
| Caxton House |
| 6-12 Tothill Street |
| London |
| SW1H 9NA |
| www.dwp.gov.uk |

Valtion tuen viitenumero

SA.35935 (12/X)

Jäsenvaltio

Yhdistynyt kuningaskunta

Jäsenvaltion viitenumero

—

Alueen nimi (NUTS)

EAST MIDLANDS, WEST MIDLANDS, EASTERN, LONDON, SOUTH EAST, SOUTH WEST, WALES, SCOTLAND, NORTH EAST, NORTH WEST, YORKSHIRE AND THE HUMBER

Yhdistelmäalue

Myöntävä viranomainen

Department for Work and Pensions

Caxton House

6-12 Tothill Street

London

SW1H 9NA

www.dwp.gov.uk

Tukitoimenpiteen nimike

Transitional time limited wage subsidy for ex-Remploy disabled employees scheme

Kansallinen oikeusperusta (mainitaan julkaisuviite)

Employment and Training Act 1973

http://www.legislation.gov.uk/ukpga/1973/50/contents

Toimenpiteen tyyppi

Ohjelma

Voimassa olevan tukitoimenpiteen muutos

—

Kesto

1.12.2012-30.9.2016

Toimiala(t)

Kaikki tukikelpoiset toimialat

Tuensaajatyyppi

Pk-yritykset,suuret yritykset

Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä

GBP 0,90 (miljoonaa)

Takaukset

GBP 0,90 (miljoonaa)

Tukiväline (5 artikla)

Suora avustus

Viittaus komission päätökseen

—

Jos yhteisön varoista saadaan yhteisrahoitusta

—

Tavoitteet

Tuen enimmäisintensiteetti prosentteina tai enimmäismäärä kansallisessa valuutassa

Pk-yrityksille myönnet-tävät lisät prosentteina

Palkkatukien muodossa myönnettävä tuki alentuneesti työkykyisten työntekijöiden työllistämiseen (41 artikla)

75 %

—

Internet-linkki tukitoimenpiteen koko tekstiin:

http://www.legislation.gov.uk/ukpga/1973/50/contents

| Valtion tuen viitenumero | SA.35936 (12/X) |
| --- | --- |
| Jäsenvaltio | Yhdistynyt kuningaskunta |
| Jäsenvaltion viitenumero | — |
| Alueen nimi (NUTS) | LONDON
  Tukialueiden ulkopuolella sijaitsevat alueet |
| Myöntävä viranomainen | Big Lottery Fund |
| 1 Plough Place |
| London EC4A 1DE |
| www.biglotteryfund.org.uk |

Valtion tuen viitenumero

SA.35936 (12/X)

Jäsenvaltio

Yhdistynyt kuningaskunta

Jäsenvaltion viitenumero

—

Alueen nimi (NUTS)

LONDON

Tukialueiden ulkopuolella sijaitsevat alueet

Myöntävä viranomainen

Big Lottery Fund

1 Plough Place

London EC4A 1DE

www.biglotteryfund.org.uk

Tukitoimenpiteen nimike

Next Steps BIG Lottery Fund Grant to Addaction

Kansallinen oikeusperusta (mainitaan julkaisuviite)

National Lottery Act (2006)

Toimenpiteen tyyppi

Ohjelma

Voimassa olevan tukitoimenpiteen muutos

—

Kesto

30.11.2012-31.5.2014

Toimiala(t)

Muualla luokittelemattomat sosiaalihuollon avopalvelut

Tuensaajatyyppi

Pk-yritykset

Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä

GBP 0,11 (miljoonaa)

Takaukset

GBP 0,11 (miljoonaa)

Tukiväline (5 artikla)

Suora avustus

Viittaus komission päätökseen

—

Jos yhteisön varoista saadaan yhteisrahoitusta

—

Tavoitteet

Tuen enimmäisintensiteetti prosentteina tai enimmäismäärä kansallisessa valuutassa

Pk-yrityksille myönnet-tävät lisät prosentteina

Teollinen tutkimus (31 artiklan 2 kohdan b alakohta)

50 %

20 %

Internet-linkki tukitoimenpiteen koko tekstiin:

http://www.biglotteryfund.org.uk/nsaddaction

document at this URL

| Valtion tuen viitenumero | SA.35990 (12/X) |
| --- | --- |
| Jäsenvaltio | Belgia |
| Jäsenvaltion viitenumero | — |
| Alueen nimi (NUTS) | VLAAMS BRABANT
  Tukialueiden ulkopuolella sijaitsevat alueet |
| Myöntävä viranomainen | Provincie Vlaams-Brabant |
| Provincieplein 1 |
| 3010 Leuven |
| www.vlaamsbrabant.be |

Valtion tuen viitenumero

SA.35990 (12/X)

Jäsenvaltio

Belgia

Jäsenvaltion viitenumero

—

Alueen nimi (NUTS)

VLAAMS BRABANT

Tukialueiden ulkopuolella sijaitsevat alueet

Myöntävä viranomainen

Provincie Vlaams-Brabant

Provincieplein 1

3010 Leuven

www.vlaamsbrabant.be

Tukitoimenpiteen nimike

Subsidie voor het project „duurzame aanpak van geuremissies”.

Kansallinen oikeusperusta (mainitaan julkaisuviite)

| — | provinciedecreet, vnl. artikel 154 t.e.m. 158 |
| --- | --- |

—

provinciedecreet, vnl. artikel 154 t.e.m. 158

| — | wet van 14 november 1983 betreffende het reglement van de modaliteiten inzake de toekenning van subsidies en de controle op het gebruik ervan; |
| --- | --- |

—

wet van 14 november 1983 betreffende het reglement van de modaliteiten inzake de toekenning van subsidies en de controle op het gebruik ervan;

| — | KB van 2 juni 1999 betreffende de algemene regeling van de provincieboekhouding en vnl. het artikel 54, 5°-b; |
| --- | --- |

—

KB van 2 juni 1999 betreffende de algemene regeling van de provincieboekhouding en vnl. het artikel 54, 5°-b;

| — | provinciaal reglement van 18 februari 1997 betreffende subsidiëring en toestaan van reservevorming door subsidietrekkers; |
| --- | --- |

—

provinciaal reglement van 18 februari 1997 betreffende subsidiëring en toestaan van reservevorming door subsidietrekkers;

| — | art. 623/0210-6401 van het provinciaal budget 2013. |
| --- | --- |

—

art. 623/0210-6401 van het provinciaal budget 2013.

Toimenpiteen tyyppi

Ohjelma

Voimassa olevan tukitoimenpiteen muutos

—

Kesto

1.4.2013-31.3.2014

Toimiala(t)

MAATALOUS, METSÄTALOUS JA KALATALOUS

Tuensaajatyyppi

Pk-yritykset

Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä

EUR 0,03 (miljoonaa)

Takaukset

EUR 0,03 (miljoonaa)

Tukiväline (5 artikla)

Suora avustus

Viittaus komission päätökseen

—

Jos yhteisön varoista saadaan yhteisrahoitusta

—

Tavoitteet

Tuen enimmäisintensiteetti prosentteina tai enimmäismäärä kansallisessa valuutassa

Pk-yrityksille myönnet-tävät lisät prosentteina

Maatalous- ja kalastusaloja koskevaan tutkimus- ja kehitystyöhön myönnettävä tuki (34 artikla)

100 %

—

Internet-linkki tukitoimenpiteen koko tekstiin:

https://docs.google.com/file/d/0B_wjQwsc3gUhVlVrTXQ2c3pmcUk/edit?usp=sharing&pli=1

| Valtion tuen viitenumero | SA.36095 (13/X) |
| --- | --- |
| Jäsenvaltio | Italia |
| Jäsenvaltion viitenumero | — |
| Alueen nimi (NUTS) | ITALIA
  Yhdistelmäalue |
| Myöntävä viranomainen | Regione Toscana |
| Regione Toscana, via di Novoli 26, 50127 Firenze |
| www.regione.toscana.it |

Valtion tuen viitenumero

SA.36095 (13/X)

Jäsenvaltio

Italia

Jäsenvaltion viitenumero

—

Alueen nimi (NUTS)

ITALIA

Yhdistelmäalue

Myöntävä viranomainen

Regione Toscana

Regione Toscana, via di Novoli 26, 50127 Firenze

www.regione.toscana.it

Tukitoimenpiteen nimike

Bando 2012 — RICERCA ED INNOVAZIONE IN CAMPO AMBIENTALE -contributi alle università, enti ed istituti di ricerca di diritto pubblico, enti pubblici, organismi di ricerca di diritto privato senza scopo di lucro.

Kansallinen oikeusperusta (mainitaan julkaisuviite)

L.R. 14/2007

Toimenpiteen tyyppi

Ohjelma

Voimassa olevan tukitoimenpiteen muutos

—

Kesto

9.1.2013-31.12.2013

Toimiala(t)

AMMATILLINEN, TIETEELLINEN JA TEKNINEN TOIMINTA

Tuensaajatyyppi

Pk-yritykset,suuret yritykset

Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä

EUR 0,10 (miljoonaa)

Takaukset

EUR 0,10 (miljoonaa)

Tukiväline (5 artikla)

Suora avustus

Viittaus komission päätökseen

—

Jos yhteisön varoista saadaan yhteisrahoitusta

—

Tavoitteet

Tuen enimmäisintensiteetti prosentteina tai enimmäismäärä kansallisessa valuutassa

Pk-yrityksille myönnet-tävät lisät prosentteina

Kokeellinen kehittäminen (31 artiklan 2 kohdan c alakohta)

25 %

0 %

Perustutkimus (31 artiklan 2 kohdan a alakohta)

70 %

—

Teollinen tutkimus (31 artiklan 2 kohdan b alakohta)

50 %

0 %

Internet-linkki tukitoimenpiteen koko tekstiin:

| | http://web.rete.toscana.it/attinew/
  ricercare il testo del Decreto |
| --- | --- |

http://web.rete.toscana.it/attinew/

ricercare il testo del Decreto

| | http://www.regione.toscana.it/burt
  Nella sezione consultazione, ricercare il BURT del 9 gennaio 2013, Parte III n. 2 |
| --- | --- |

http://www.regione.toscana.it/burt

Nella sezione consultazione, ricercare il BURT del 9 gennaio 2013, Parte III n. 2

| | http://www.regione.toscana.it/enti-e-associazioni/bandi/bandi-ambiente-e-territorio
  Cliccare alla voce «Bando 2012 — ricerca ed innovazione in campo ambientale» |
| --- | --- |

http://www.regione.toscana.it/enti-e-associazioni/bandi/bandi-ambiente-e-territorio

Cliccare alla voce «Bando 2012 — ricerca ed innovazione in campo ambientale»

| Valtion tuen viitenumero | SA.36096 (13/X) |
| --- | --- |
| Jäsenvaltio | Saksa |
| Jäsenvaltion viitenumero | AZ: 612-40306-BY/0007 |
| Alueen nimi (NUTS) | BAYERN
  107 artiklan 3 kohdan c alakohta |
| Myöntävä viranomainen | Ämter für Ernährung, Landwirtschaft und Forsten
  Fachzentren an den Ämtern für Ernährung, Landwirtschaft und Fosten (Weilheim, Abensberg, Weiden und Kulmbach)
  http://www.aelf-wm.bayern.de/
  http://www.aelf-ab.bayern.de/
  http://www.aelf-we.bayern.de
  http/www.aelf-ku.bayern.de/ |
| Tukitoimenpiteen nimike | Bayern: Einzelbetiebliche Investitionsförderung; Verarbeitung und Vermarktung von Anhang I-Produkten |
| Kansallinen oikeusperusta (mainitaan julkaisuviite) | — | Richtlinie zur Einzelbetrieblichen Investitionsförderung; |

Valtion tuen viitenumero

SA.36096 (13/X)

Jäsenvaltio

Saksa

Jäsenvaltion viitenumero

AZ: 612-40306-BY/0007

Alueen nimi (NUTS)

BAYERN

107 artiklan 3 kohdan c alakohta

Myöntävä viranomainen

Ämter für Ernährung, Landwirtschaft und Forsten

Fachzentren an den Ämtern für Ernährung, Landwirtschaft und Fosten (Weilheim, Abensberg, Weiden und Kulmbach)

http://www.aelf-wm.bayern.de/

http://www.aelf-ab.bayern.de/

http://www.aelf-we.bayern.de

http/www.aelf-ku.bayern.de/

Tukitoimenpiteen nimike

Bayern: Einzelbetiebliche Investitionsförderung; Verarbeitung und Vermarktung von Anhang I-Produkten

Kansallinen oikeusperusta (mainitaan julkaisuviite)

—

Richtlinie zur Einzelbetrieblichen Investitionsförderung;

| — | Art. 23 und 44 BayHO sowie die entsprechenden Verwaltungsvorschriften |
| --- | --- |

—

Art. 23 und 44 BayHO sowie die entsprechenden Verwaltungsvorschriften

Toimenpiteen tyyppi

Ohjelma

Voimassa olevan tukitoimenpiteen muutos

Modification X 324/2010

Kesto

1.1.2013-30.6.2014

Toimiala(t)

Kasvinviljely ja kotieläintalous, riistatalous ja niihin liittyvät palvelut

Tuensaajatyyppi

Pk-yritykset

Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä

EUR 1,00 (miljoonaa)

Takaukset

EUR 1,00 (miljoonaa)

Tukiväline (5 artikla)

Suora avustus

Viittaus komission päätökseen

—

Jos yhteisön varoista saadaan yhteisrahoitusta

—

Tavoitteet

Tuen enimmäisintensiteetti prosentteina tai enimmäismäärä kansallisessa valuutassa

Pk-yrityksille myönnet-tävät lisät prosentteina

Pk-yrityksille myönnettävä investointi- ja työllisyystuki (15 artikla)

25 %

—

Internet-linkki tukitoimenpiteen koko tekstiin:

http://www.stmelf.bayern.de/mam/cms01/agrarpolitik/dateien/rili_stmelf_eif.pdf

| Valtion tuen viitenumero | SA.36099 (13/X) |
| --- | --- |
| Jäsenvaltio | Suomi |
| Jäsenvaltion viitenumero | — |
| Alueen nimi (NUTS) | — |
| Myöntävä viranomainen | Verohallinto |
| PL 325, 00052 VERO |
| www.vero.fi |

Valtion tuen viitenumero

SA.36099 (13/X)

Jäsenvaltio

Suomi

Jäsenvaltion viitenumero

—

Alueen nimi (NUTS)

—

Myöntävä viranomainen

Verohallinto

PL 325, 00052 VERO

www.vero.fi

Tukitoimenpiteen nimike

Laki tutkimus- ja kehittämistoiminnan lisävähennyksestä vuosina 2013—2015

Kansallinen oikeusperusta (mainitaan julkaisuviite)

Säädöskokoelma 992/2012

Laki tutkimus- ja kehittämistoiminnan lisävähennyksestä vuosina 2013—2015

Toimenpiteen tyyppi

Ohjelma

Voimassa olevan tukitoimenpiteen muutos

—

Kesto

1.1.2013-31.12.2015

Toimiala(t)

Kaikki tukikelpoiset toimialat

Tuensaajatyyppi

Pk-yritykset,suuret yritykset

Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä

EUR 190,00 (miljoonaa)

Takaukset

EUR 190,00 (miljoonaa)

Tukiväline (5 artikla)

Veroetu muussa muodossa

Viittaus komission päätökseen

—

Jos yhteisön varoista saadaan yhteisrahoitusta

—

Tavoitteet

Tuen enimmäisintensiteetti prosentteina tai enimmäismäärä kansallisessa valuutassa

Pk-yrityksille myönnet-tävät lisät prosentteina

Kokeellinen kehittäminen (31 artiklan 2 kohdan c alakohta)

25 %

0 %

Perustutkimus (31 artiklan 2 kohdan a alakohta)

25 %

—

Teollinen tutkimus (31 artiklan 2 kohdan b alakohta)

25 %

0 %

Internet-linkki tukitoimenpiteen koko tekstiin:

http://www.finlex.fi/fi/laki/alkup/2012/20120992

| Valtion tuen viitenumero | SA.36120 (13/X) |
| --- | --- |
| Jäsenvaltio | Tanska |
| Jäsenvaltion viitenumero | 13-0011523 |
| Alueen nimi (NUTS) | — |
| Myöntävä viranomainen | Skatteministeriet |
| Nicolai Eigtveds Gade 28 |
| DK-1402 København K |
| www.skm.dk |

Valtion tuen viitenumero

SA.36120 (13/X)

Jäsenvaltio

Tanska

Jäsenvaltion viitenumero

13-0011523

Alueen nimi (NUTS)

—

Myöntävä viranomainen

Skatteministeriet

Nicolai Eigtveds Gade 28

DK-1402 København K

www.skm.dk

Tukitoimenpiteen nimike

Bundfradrag i svovlafgiften

Kansallinen oikeusperusta (mainitaan julkaisuviite)

Lov om ændring af lov om afgift af svovl (Bundfradrag i svovlafgiften)

Toimenpiteen tyyppi

Ohjelma

Voimassa olevan tukitoimenpiteen muutos

—

Kesto

1.1.2013-31.12.2020

Toimiala(t)

Kaikki tukikelpoiset toimialat

Tuensaajatyyppi

suuret yritykset

Ohjelman mukainen suunniteltu vuosibudjetin kokonaismäärä

DKK 8,50 (miljoonaa)

Takaukset

DKK 8,50 (miljoonaa)

Tukiväline (5 artikla)

Veroetu muussa muodossa

Viittaus komission päätökseen

—

Jos yhteisön varoista saadaan yhteisrahoitusta

—

Tavoitteet

Tuen enimmäisintensiteetti prosentteina tai enimmäismäärä kansallisessa valuutassa

Pk-yrityksille myönnet-tävät lisät prosentteina

Ympäristöveron alennusten muodossa myönnettävä tuki (25 artikla)

8 500 000 DKK

—

Internet-linkki tukitoimenpiteen koko tekstiin:

| | http://LOV nr 1256 af 18/12/2012 |
| --- | --- |

http://LOV nr 1256 af 18/12/2012

| | https://www.lovtidende.dk/Forms/L0700.aspx?s31=10&s19=1256&s20=2012 |
| --- | --- |

https://www.lovtidende.dk/Forms/L0700.aspx?s31=10&s19=1256&s20=2012

---

V Ilmoitukset

KILPAILUPOLITIIKAN TOTEUTTAMISEEN LIITTYVÄT MENETTELYT

Euroopan komissio

| 4.5.2013 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | C 128/43 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

C 128/43

---

VALTIONTUKI – SAKSA

Valtiotuki SA.34045 (2012/C) (ex 2012/NN) – Suurten sähkönkuluttajien vapauttaminen verkkomaksuista (StromNEV-asetuksen 19 §)

Kehotus huomautusten esittämiseen Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukaisesti

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

2013/C 128/06

Komissio on ilmoittanut 06.03.2013 päivätyllä, tätä tiivistelmää seuraavilla sivuilla todistusvoimaisella kielellä toistetulla kirjeellä Saksan liittotasavallalle päätöksestään aloittaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely, joka koskee mainittua toimenpidettä.

Asianomaiset voivat esittää huomautuksensa toimenpiteestä, jota koskevan menettelyn komissio aloittaa, kuukauden kuluessa tämän tiivistelmän ja sitä seuraavan kirjeen julkaisemisesta. Huomautukset on lähetettävä osoitteeseen:

| European Commission |
| --- |
| Directorate-General for Competition |
| Directorate for State Aid |
| State Aid Greffe |
| 1049 Bruxelles/Brussel |
| BELGIQUE/BELGIË |
| Faksi: (+32-2) 296 12 42 |

European Commission

Directorate-General for Competition

Directorate for State Aid

State Aid Greffe

1049 Bruxelles/Brussel

BELGIQUE/BELGIË

Faksi: (+32-2) 296 12 42

Huomautukset toimitetaan Saksan liittotasavallalle. Huomausten esittäjä voi pyytää kirjallisesti henkilöllisyytensä luottamuksellista käsittelyä. Tämä pyyntö on perusteltava.

YHTEENVETO

1.   MENETTELY

Komissio sai vuoden 2011 lopussa ja vuoden 2012 alussa asiakasyhdistyksiltä, yhtiöiltä ja kansalaisilta kanteluita, jotka liittyivät saksalaiseen asetukseen verkkomaksuista (Stromnetzentgeltverordnung, jäljempänä ’StromNEV-asetus’). Kanteluiden mukaan suurten sähkönkuluttajien vapauttaminen verkkomaksuista on sääntöjenvastaista ja sisämarkkinoille soveltumatonta valtiontukea. Kantelut välitettiin Saksalle tietopyynnön kanssa. Saksa vastasi tietopyyntöön 29. kesäkuuta 2012 päivätyllä kirjeellä.

2.   TOIMENPITEEN KUVAUS

StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdassa määrätään 4. elokuuta 2011 voimaan tulleen lakimuutoksen seurauksena, että loppukäyttäjät vapautetaan verkkomaksuista, jos niiden energiankulutus ylittää sekä 7 000 käyttötuntia että 10 gigawattituntia. Verkonhaltijoille aiheutuu vapauttamisesta rahoitusvaje, jonka on arvioitu olevan 300 miljoonaa euroa vuonna 2012.

StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentti velvoittaa siirtoverkonhaltijat korvaamaan jakeluverkonhaltijoille maksuista vapauttamisesta aiheutuneet tulonmenetykset. Siirtoverkonhaltijat on myös velvoitettu tasoittamaan keskenään jakeluverkonhaltijoille maksetut summat ja omat tappionsa. StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentissa säädetään myös, että StromNEV-asetuksen 20 §:ää sovelletaan soveltuvin osin. Jälkimmäisessä pykälässä säädetään, että sähköverkonhaltijoiden täytyy osoittaa ennen sähkön verkkomaksujen julkaisemista, että maksuista saatavat tulot riittävät kattamaan niiden arvioidut kustannukset.

Saksan kansallinen sääntelyviranomainen Bundesnetzagentur, jäljempänä ’sääntelyviranomainen’, teki 14. joulukuuta 2011 päätöksen, jossa asetettiin jakeluverkonhaltijoille velvollisuus periä sähkönkuluttajilta lisämaksua, jota kutsutaan nimellä ’19 §:n mukainen lisämaksu’. Jakeluverkonhaltijoiden täytyy siirtää lisämaksusta saadut tulot siirtoverkonhaltijoille. Lisämaksun tarkoitus on korvata siirtoverkonhaltijoille tulonmenetykset sekä menot, jotka aiheutuvat maksuista vapauttamisesta ja korvausvelvollisuudesta jakeluverkonhaltijoille.

Siirtoverkonhaltijoiden täytyy joka vuosi laskea 19 §:n mukaisen lisämaksun määrä kilowattituntia kohden sen perusteella, mitkä ovat vapautuksesta johtuvat ennakoidut taloudelliset tappiot ja mikä on ennakoitu sähkönkulutus. Lisäksi siirtoverkonhaltijoiden pitää jokaisena vuonna (vuosi x+1) tarkistaa, mitkä olivat edellisvuoden (vuosi x) todelliset rahoitustarpeet. Jos 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saadut tulot ylittivät todellisen tarpeen tai eivät riittäneet korvaamaan siirtoverkonhaltijoille maksuista vapauttamisesta johtuvia tulonmenetyksiä ja jakeluverkonhaltijoille maksettavia korvauksia, seuraavan vuoden (vuosi x+2) lisämaksua mukautetaan vastaavasti.

Kannustaakseen verkko-operaattoreita tehokkaampaan verkonhallintaan Saksa on luonut järjestelmän, jossa sääntelyviranomainen vahvistaa viiden vuoden jaksolle tulojen enimmäismäärän, jonka verkonhaltijat ovat oikeutetut perimään verkonkäyttäjiltä. Jotta sääntelyviranomainen voisi vahvistaa tulojen enimmäismäärän, verkonhaltijat ovat velvollisia ilmoittamaan sille erilaisia kirjanpitotietoja (mukaan lukien tulot ja menot). Tulojen enimmäismäärän ja tosiasiallisesti saatujen tulojen erot kirjataan erityiselle sääntelyviranomaisen sääntelytilille (Regulierungskonto). Kun ero kasvaa tietylle tasolle, verkkomaksuja pitää mukauttaa.

Sääntelyviranomainen on ilmaissut 14. joulukuuta 2011 tekemässään päätöksessä, että vapauttamisesta aiheutuvat taloudelliset menetykset vuonna 2011 katetaan sääntelytilin avulla.

3.   TOIMENPITEEN ARVIOINTI

Vapauttamalla suuret energiankuluttajat verkkomaksuista valtio on vapauttanut ne maksuista, jotka niiden pitäisi normaalisti maksaa, ja siten myöntänyt niille valikoivan edun. Suuret energiankuluttajat toimivat sellaisilla talouden aloilla, joilla ne kilpailevat muiden jäsenvaltioiden yritysten kanssa. Maksuista vapauttaminen vaikuttaa siten todennäköisesti jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja vääristää kilpailua.

Saksan viranomaiset viittaavat PreussenElektra-tuomioon (C-379/98, PreussenElektra AG v. Schleswag AG, tuomio 13.3.2001, Kok., s. I-2099) ja väittävät, että maksuista vapauttaminen ei ole valtiontukea, koska se rahoitetaan yksinomaan yksityisistä varoista. He huomauttavat, että verkonhaltijat ennakkorahoittavat tuen, siirtoverkonhaltijat laskevat 19 §:n mukaisen lisämaksun määrän ja siirtoverkonhaltijat saavat vapaasti päättää, mitä tekevät 19 §:n mukaiselle lisämaksulle. Viranomaiset lisäävät, ettei valtio seuraa 19 §:n mukaisen lisämaksun perimistä eikä se siten millään tavalla valvo 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saatuja varoja.

Komission mielestä kyseessä oleva järjestelmä kuitenkin eroaa merkittävästi PreussenElektra-tapauksesta. Toisin kuin PreussenElektra-tapauksessa valtio on määrännyt 19 §:n mukaisen lisämaksun rahoittaakseen maksuista vapauttamista ja vapauttaakseen verkonhaltijat sen aiheuttamasta taloudellisesta rasitteesta.

Kun otetaan lisäksi huomioon tuomiot tapauksissa Steinike (asia 76/78, Steinike & Weinlig v. Saksa, tuomio 22.3.1977, Kok., 595) ja Essent (asia C-206/06, Essent, tuomio 17.7.2008, Kok., I-5497) komissio uskoo, että siirtoverkonhaltijoiden hallinnoimassa 19 §:n mukaisessa lisämaksussa on kyse valtion varoista ja että 19 §:n mukaisella lisämaksulla rahoitettu maksuista vapauttaminen on valtiontukea. Kuten asiassa Essent, valtio on antanut määräämänsä lisämaksun yrityksen hallinnoitavaksi. Neljä siirtoverkonhaltijaa on määrätty hallinnoimaan rahoitusvirtoja, jotka liittyvät maksuista vapauttamiseen ja 19 §:n mukaiseen lisämaksuun. Ne ovat saaneet tehtäväkseen laskea sääntelyviranomaisen luomalla menetelmällä 19 §:n mukaisen lisämaksun määrän ja julkistaa sen. Niiden pitää myös periä 19 §:n mukainen lisämaksu jakeluverkonhaltijoilta, maksaa korvauksia jakeluverkonhaltijoille, tasata keskenään maksujen määrät, maksaa itselleen korvauksia ja korjata 19 §:n mukaista lisämaksua silloin kun tulot eivät vastaa verkkomaksuista vapauttamisesta aiheutuvaa tosiasiallista tulonmenetystä. Kuten asiassa Essent, valtio on laatinut säännöt lisämaksun käyttöön ja käyttötarkoitukseen. Valtio on määrittänyt erityisesti, mitä lisämaksuille pitää tehdä, jos niitä on kerätty enemmän kuin tarvitaan suurille sähkönkuluttajille myönnetyn edun rahoittamiseksi. Siirtoverkonhaltijat eivät siis saa vapaasti määrittää 19 §:n mukaista lisämaksua eivätkä käyttää sitä haluamallaan tavalla. Komissio toteaa myös, että käytössä on valvontajärjestelmiä (ns. sääntelytili), joiden avulla valtio voi tarkkailla rahavirtoja.

Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo tässä vaiheessa, että suurille sähkönkuluttajille myönnettyyn vapauttamiseen verkkomaksuista liittyy Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea vuodesta 2012 lähtien, jolloin sääntelyviranomaisen 14. joulukuuta 2011 antama päätös tuli voimaan.

Komission mielestä ei voida myöskään sulkea pois mahdollisuutta, että maksuista vapauttamista olisi rahoitettu valtion varoista jo ennen kuin sääntelyviranomainen teki päätöksensä 14. joulukuuta 2011. Jos komission käsitys StromNEV-asetuksen 20 §:stä on oikea, näyttäisi siltä, että määräämällä asetuksen 19 §:n 2 momentissa, että asetuksen 20 §:ää sovelletaan soveltuvin osin, valtio on itse asiassa velvoittanut verkonhaltijat sisällyttämään StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentin aiheuttamat lisäkustannukset käyttömaksuun ja siten perimään sähkön kuluttajilta lisämaksun. Tällä perusteella komissio katsoo, että jo ennen kuin sääntelyviranomainen teki päätöksensä 14. joulukuuta 2011, StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentissa oli rahoitusjärjestelmä maksuista vapauttamiselle. Tämä järjestelmä muistutti suuresti nykyistä järjestelmää, joka on ollut käytössä siitä asti, kun sääntelyviranomainen teki päätöksensä 14. joulukuuta 2011. Näin on ainakin sen perusteella, mitä Saksa on ilmoittanut. Tämän perusteella näyttäisi siltä, että edellä mainituista 19 §:n mukaiseen lisämaksuun liittyvistä syistä StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentti sisältäisi valtiontuen jo ennen 14. joulukuuta 2011 tehtyä päätöstä.

Komissio katsoo kuitenkin tarvitsevansa lisätietoja ennen kuin voi tehdä asiasta lopullisen päätelmän. Erityisesti tarvitaan tietoa siitä, mitä tarkalleen ottaen tarkoitetaan viittauksella StromNEV-asetuksen 20 §:ään ja mitä siirtoverkonhaltijat olisivat tehneet, jos sääntelyviranomainen ei olisi määrännyt 19 §:n mukaista lisämaksua. Lisätietoa edellytetään myös tavasta, jolla vapauttamisesta aiheutuva taloudellinen rasite vuonna 2011 kirjataan sääntelytilin avulla, kuten sääntelyviranomainen päätti 14. joulukuuta 2011.

Komissio otti huomioon päätelmän, jonka mukaan suurten energiankuluttajien vapauttaminen maksuista on valtiontukea, ja arvioi toimenpiteen mahdollista yhteensopivuutta valtiontukisääntöjen kanssa. Saksa on selvittänyt, että vapauttaminen verkkomaksuista on oikeutettua sillä perusteella, että suurilla sähkönkuluttajilla on vakiinnuttava vaikutus verkkoon. Vakiinnuttavasta vaikutuksesta ei kuitenkaan ole esitetty näyttöä. Saksa ei ole myöskään selvittänyt, millä perusteella tämä seikka voitaisiin ottaa huomioon, jotta maksuista vapauttamisen voitaisiin todeta olevan valtiontukisääntöjen mukaista. Koska maksuista vapauttamisen oikeuttamiseksi ei ole esitetty muita seikkoja ja koska vapauttaminen näyttäisi olevan toimintatukea, komissiolla on tässä vaiheessa epäilyksiä sen soveltuvuudesta sisämarkkinoille. Näin ollen komissio on päättänyt aloittaa asetuksen (EY) N:o 659/1999 4 artiklan 4 kohdan mukaisen muodollisen tutkintamenettelyn ja kehottaa Saksaa esittämään huomautuksensa sekä antamaan lisätietoja.

Neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklan mukaan sääntöjenvastainen tuki voidaan periä takaisin tuensaajalta.

KIRJE

”die Kommission teilt der Regierung der Bundesrepublik Deutschland mit, dass sie nach Prüfung der von der Bundesregierung übermittelten Angaben zu der vorgenannten Maßnahme beschlossen hat, das Verfahren nach Artikel 108 Absatz 2 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union zu eröffnen.

1.   VERFAHREN

| (1) | Am 28. November 2011 ging der Kommission eine Beschwerde des Bundes der Energieverbraucher zu, der nach eigenen Angaben kleine und mittlere Unternehmen und private Stromverbraucher vertritt. Die Beschwerde wurde unter der Nummer SA.34045 registriert. Nach Ansicht des Beschwerdeführers stellt die stromintensiven Unternehmen seit 2011 gewährte Netzentgeltbefreiung eine rechtswidrige und mit dem Binnenmarkt unvereinbare staatliche Beihilfe dar. |
| --- | --- |

(1)

Am 28. November 2011 ging der Kommission eine Beschwerde des Bundes der Energieverbraucher zu, der nach eigenen Angaben kleine und mittlere Unternehmen und private Stromverbraucher vertritt. Die Beschwerde wurde unter der Nummer SA.34045 registriert. Nach Ansicht des Beschwerdeführers stellt die stromintensiven Unternehmen seit 2011 gewährte Netzentgeltbefreiung eine rechtswidrige und mit dem Binnenmarkt unvereinbare staatliche Beihilfe dar.

| (2) | Am 8. Dezember 2011 erhielt die Kommission eine Beschwerde der Stadtwerke Hameln, eines lokalen Unternehmens, das die Stadt Hameln mit Strom, Gas und Trinkwasser versorgt. Auch dieser Beschwerdeführer vertritt die Auffassung, dass die seit 2011 geltende Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen eine rechtswidrige und mit dem Binnenmarkt unvereinbare staatliche Beihilfe darstellt. Die Beschwerde wurde ebenfalls in die Akte SA.34045 aufgenommen. |
| --- | --- |

(2)

Am 8. Dezember 2011 erhielt die Kommission eine Beschwerde der Stadtwerke Hameln, eines lokalen Unternehmens, das die Stadt Hameln mit Strom, Gas und Trinkwasser versorgt. Auch dieser Beschwerdeführer vertritt die Auffassung, dass die seit 2011 geltende Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen eine rechtswidrige und mit dem Binnenmarkt unvereinbare staatliche Beihilfe darstellt. Die Beschwerde wurde ebenfalls in die Akte SA.34045 aufgenommen.

| (3) | Seit Dezember 2011 hat die Kommission mehrfach Schreiben von Bürgern erhalten, die sich über die Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen beschwerten. Auch diese Schreiben wurden der Akte hinzugefügt. |
| --- | --- |

(3)

Seit Dezember 2011 hat die Kommission mehrfach Schreiben von Bürgern erhalten, die sich über die Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen beschwerten. Auch diese Schreiben wurden der Akte hinzugefügt.

| (4) | Am 10. Mai 2012 leitete die Kommission die in den Erwägungsgründen (1) und (2) dieses Beschlusses genannten Beschwerden mit der Bitte um Stellungnahme an Deutschland weiter. Zudem übersandte sie Deutschland ein Auskunftsersuchen. Deutschland antwortete am 29. Juni 2012. |
| --- | --- |

(4)

Am 10. Mai 2012 leitete die Kommission die in den Erwägungsgründen (1) und (2) dieses Beschlusses genannten Beschwerden mit der Bitte um Stellungnahme an Deutschland weiter. Zudem übersandte sie Deutschland ein Auskunftsersuchen. Deutschland antwortete am 29. Juni 2012.

2.   BESCHREIBUNG DER MASSNAHME

2.1.   Netzentgelte in Deutschland

| (5) | In Deutschland werden die Netzentgelte von den Netzbetreibern festgesetzt. Sie bedürfen jedoch der Genehmigung der Aufsichtsbehörde, der Bundesnetzagentur (im Folgenden „BNetzA“). |
| --- | --- |

(5)

In Deutschland werden die Netzentgelte von den Netzbetreibern festgesetzt. Sie bedürfen jedoch der Genehmigung der Aufsichtsbehörde, der Bundesnetzagentur (im Folgenden „BNetzA“).

| (6) | In der Stromnetzentgeltverordnung (im Folgenden „StromNEV“) sind die Grundsätze für die Festsetzung der Netzentgelte (§ 16 f. StromNEV) festgelegt:






  — | Die Netzentgelte müssen kostenorientiert sein (Verursachungsgerechtigkeit). |
| --- | --- | --- |

(6)

In der Stromnetzentgeltverordnung (im Folgenden „StromNEV“) sind die Grundsätze für die Festsetzung der Netzentgelte (§ 16 f. StromNEV) festgelegt:

—

Die Netzentgelte müssen kostenorientiert sein (Verursachungsgerechtigkeit).

| — | Die Netzentgelte richten sich nach der Anschlussebene, nicht aber nach der räumlichen Entfernung zwischen dem Ort der Einspeisung elektrischer Energie und dem Ort der Entnahme. |
| --- | --- |

—

Die Netzentgelte richten sich nach der Anschlussebene, nicht aber nach der räumlichen Entfernung zwischen dem Ort der Einspeisung elektrischer Energie und dem Ort der Entnahme.

| — | Das Netzentgelt besteht aus zwei Komponenten: Die erste ist von der Höchstleistung und die zweite vom Energieverbrauch abhängig. Die erste Komponente ist das Produkt aus dem jeweiligen Jahresleistungspreis und der Jahreshöchstleistung in Kilowatt der jeweiligen Entnahme im Abrechnungsjahr. Die zweite Komponente ist das Produkt aus dem jeweiligen Arbeitspreis und der im Abrechnungsjahr jeweils entnommenen elektrischen Arbeit in Kilowattstunden. |
| --- | --- |

—

Das Netzentgelt besteht aus zwei Komponenten: Die erste ist von der Höchstleistung und die zweite vom Energieverbrauch abhängig. Die erste Komponente ist das Produkt aus dem jeweiligen Jahresleistungspreis und der Jahreshöchstleistung in Kilowatt der jeweiligen Entnahme im Abrechnungsjahr. Die zweite Komponente ist das Produkt aus dem jeweiligen Arbeitspreis und der im Abrechnungsjahr jeweils entnommenen elektrischen Arbeit in Kilowattstunden.

| — | Angesichts des Grundsatzes, dass Netzentgelte kostenorientiert sein müssen, sind sie nach § 16 Absatz 2 StromNEV auf der Grundlage eines Gleichzeitigkeitsgrads zu berechnen. Im Einklang mit dem Gleichzeitigkeitsgrundsatz werden Netzentgelte mit einem Faktor zwischen 0 und 1 multipliziert. Dieser Gleichzeitigkeitsgrad ist ein Maßstab für den Beitrag eines Verbrauchers zur Höchstleistung. Ein Gleichzeitigkeitsgrad von 0,6 bedeutet zum Beispiel, dass auf den betreffenden Verbraucher zum Zeitpunkt der Messung der Höchstleistung des Netzes lediglich 60 Prozent der Jahreshöchstlast seiner Netzentnahme im Abrechnungsjahr entfielen. Der Verbraucher muss daher nur 60 Prozent der Höchstleistung bezahlen. |
| --- | --- |

—

Angesichts des Grundsatzes, dass Netzentgelte kostenorientiert sein müssen, sind sie nach § 16 Absatz 2 StromNEV auf der Grundlage eines Gleichzeitigkeitsgrads zu berechnen. Im Einklang mit dem Gleichzeitigkeitsgrundsatz werden Netzentgelte mit einem Faktor zwischen 0 und 1 multipliziert. Dieser Gleichzeitigkeitsgrad ist ein Maßstab für den Beitrag eines Verbrauchers zur Höchstleistung. Ein Gleichzeitigkeitsgrad von 0,6 bedeutet zum Beispiel, dass auf den betreffenden Verbraucher zum Zeitpunkt der Messung der Höchstleistung des Netzes lediglich 60 Prozent der Jahreshöchstlast seiner Netzentnahme im Abrechnungsjahr entfielen. Der Verbraucher muss daher nur 60 Prozent der Höchstleistung bezahlen.

2.2.   Die Befreiung

| (7) | Nach einer am 4. August 2011 in Kraft getretenen, aber erst ab dem 1. Januar 2011 anwendbaren Änderung heißt es in § 19 Absatz 2 Satz 2 (1) StromNEV, dass Letztverbraucher von den Netzentgelten befreit werden, wenn ihr Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. |
| --- | --- |

(7)

Nach einer am 4. August 2011 in Kraft getretenen, aber erst ab dem 1. Januar 2011 anwendbaren Änderung heißt es in § 19 Absatz 2 Satz 2 (1) StromNEV, dass Letztverbraucher von den Netzentgelten befreit werden, wenn ihr Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt.

| (8) | Vor der Gewährung der Befreiung prüft die BNetzA, ob die rechtlichen Voraussetzungen erfüllt sind. Anschließend genehmigt die BNetzA eine unbefristete Befreiung des Letztverbrauchers ab dem 1. Januar 2011 (sofern alle Voraussetzungen zu diesem Datum erfüllt waren). |
| --- | --- |

(8)

Vor der Gewährung der Befreiung prüft die BNetzA, ob die rechtlichen Voraussetzungen erfüllt sind. Anschließend genehmigt die BNetzA eine unbefristete Befreiung des Letztverbrauchers ab dem 1. Januar 2011 (sofern alle Voraussetzungen zu diesem Datum erfüllt waren).

2.3.   Volle Erstattung der den Betreibern von Elektrizitätsverteilernetzen entgangenen Erlöse durch die Betreiber von Elektrizitätsübertragungsnetzen

| (9) | Da die von den Netzentgelten befreiten Letztverbraucher an verschiedene Netzebenen angeschlossen sind, führt die Befreiung sowohl für die Betreiber von Elektrizitätsübertragungsnetzen (im Folgenden: „Übertragungsnetzbetreiber“) als auch für die Betreiber von Elektrizitätsverteilernetzen (im Folgenden „Verteilernetzbetreiber“) zu einer finanziellen Belastung (im Folgenden: „entgangene Erlöse“ bzw. „Erlösausfälle“). |
| --- | --- |

(9)

Da die von den Netzentgelten befreiten Letztverbraucher an verschiedene Netzebenen angeschlossen sind, führt die Befreiung sowohl für die Betreiber von Elektrizitätsübertragungsnetzen (im Folgenden: „Übertragungsnetzbetreiber“) als auch für die Betreiber von Elektrizitätsverteilernetzen (im Folgenden „Verteilernetzbetreiber“) zu einer finanziellen Belastung (im Folgenden: „entgangene Erlöse“ bzw. „Erlösausfälle“).

| (10) | Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber verpflichtet, den Verteilernetzbetreibern die aus der Befreiung resultierenden Erlösausfälle zu erstatten. |
| --- | --- |

(10)

Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber verpflichtet, den Verteilernetzbetreibern die aus der Befreiung resultierenden Erlösausfälle zu erstatten.

2.4.   Ausgleichsmechanismus für Übertragungsnetzbetreiber

| (11) | Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber ferner verpflichtet, ihre Zahlungen an Verteilernetzbetreiber und die eigenen entgangenen Erlöse über eine finanzielle Verrechnung untereinander auszugleichen. Für die genauen Modalitäten der Durchführung der Verrechnung wird in § 19 Absatz 2 StromNEV auf § 9 des Kraft-Wärme-Kopplungsgesetzes (im Folgenden „KWK-Gesetz“) verwiesen, das entsprechende Anwendung findet. Die Verrechnung dient dem Ausgleich der finanziellen Belastung unter den Übertragungsnetzbetreibern nach Maßgabe der Strommenge, die in ihrem jeweiligen Netzbereich an Letztverbraucher geliefert wird. |
| --- | --- |

(11)

Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber ferner verpflichtet, ihre Zahlungen an Verteilernetzbetreiber und die eigenen entgangenen Erlöse über eine finanzielle Verrechnung untereinander auszugleichen. Für die genauen Modalitäten der Durchführung der Verrechnung wird in § 19 Absatz 2 StromNEV auf § 9 des Kraft-Wärme-Kopplungsgesetzes (im Folgenden „KWK-Gesetz“) verwiesen, das entsprechende Anwendung findet. Die Verrechnung dient dem Ausgleich der finanziellen Belastung unter den Übertragungsnetzbetreibern nach Maßgabe der Strommenge, die in ihrem jeweiligen Netzbereich an Letztverbraucher geliefert wird.

2.5.   Übertragungsnetzbetreiber müssen ihre Kosten decken

| (12) | In § 9 KWK-Gesetz – auf den in § 19 Absatz 2 StromNEV Bezug genommen wird (vgl. den vorstehenden Erwägungsgrund dieses Beschlusses) – ist ferner festgelegt, dass Netzbetreiber Zusatzkosten, die sie infolge des Kostenausgleichs zwischen den Netzbetreibern zu tragen haben, auf die Letztverbraucher abwälzen dürfen. |
| --- | --- |

(12)

In § 9 KWK-Gesetz – auf den in § 19 Absatz 2 StromNEV Bezug genommen wird (vgl. den vorstehenden Erwägungsgrund dieses Beschlusses) – ist ferner festgelegt, dass Netzbetreiber Zusatzkosten, die sie infolge des Kostenausgleichs zwischen den Netzbetreibern zu tragen haben, auf die Letztverbraucher abwälzen dürfen.

| (13) | Zudem ist in § 19 Absatz 2 StromNEV festgelegt, dass § 20 StromNEV entsprechend gilt. Nach § 20 StromNEV müssen Netzbetreiber vor der Veröffentlichung der Netzentgelte für Strom sicherstellen, dass die Erlöse aus den Entgelten ausreichen, um die erwarteten Kosten zu decken. |
| --- | --- |

(13)

Zudem ist in § 19 Absatz 2 StromNEV festgelegt, dass § 20 StromNEV entsprechend gilt. Nach § 20 StromNEV müssen Netzbetreiber vor der Veröffentlichung der Netzentgelte für Strom sicherstellen, dass die Erlöse aus den Entgelten ausreichen, um die erwarteten Kosten zu decken.

2.6.   Ausgleich für Übertragungsnetzbetreiber durch die sogenannte „§ 19-Umlage“

| (14) | Am 14. Dezember 2011 nahm die BNetzA einen Beschluss an, mit dem sie den Verteilernetzbetreibern die Verpflichtung auferlegte, von den Letztverbrauchern einen Aufschlag, die sogenannte „§ 19-Umlage“, zu erheben. Die BNetzA verpflichtet die Verteilernetzbetreiber ferner, die Einnahmen aus dieser Umlage auf die Übertragungsnetzbetreiber zu überweisen. |
| --- | --- |

(14)

Am 14. Dezember 2011 nahm die BNetzA einen Beschluss an, mit dem sie den Verteilernetzbetreibern die Verpflichtung auferlegte, von den Letztverbrauchern einen Aufschlag, die sogenannte „§ 19-Umlage“, zu erheben. Die BNetzA verpflichtet die Verteilernetzbetreiber ferner, die Einnahmen aus dieser Umlage auf die Übertragungsnetzbetreiber zu überweisen.

| (15) | Auf der Grundlage dieses Beschlusses vom 14. Dezember 2011 soll die Umlage, mit der den Übertragungsnetzbetreibern die Erlösausfälle erstattet werden, die ihnen infolge der Netzentgeltbefreiung und der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern einen Ausgleich zu zahlen, entstanden sind, verursachungsgerecht und mit mehr Transparenz und Rechtssicherheit festgesetzt werden. |
| --- | --- |

(15)

Auf der Grundlage dieses Beschlusses vom 14. Dezember 2011 soll die Umlage, mit der den Übertragungsnetzbetreibern die Erlösausfälle erstattet werden, die ihnen infolge der Netzentgeltbefreiung und der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern einen Ausgleich zu zahlen, entstanden sind, verursachungsgerecht und mit mehr Transparenz und Rechtssicherheit festgesetzt werden.

| (16) | Die Höhe der Sonderumlage wird nicht von der BNetzA festgesetzt, sondern muss jedes Jahr von den Übertragungsnetzbetreibern nach der von der BNetzA festgelegten Methode berechnet werden. Um die Umlage pro kWh zu ermitteln, muss der Übertragungsnetzbetreiber einerseits die aufgrund der Befreiung zu erwartenden Erlösausfälle und andererseits den zu erwartenden Verbrauch bestimmen. Für das erste Durchführungsjahr (2012) hat die BNetzA die Summe, die durch die § 19-Umlage gedeckt werden muss und als Grundlage für die Berechnung der Umlage dient, mit 440 Mio. EUR angesetzt. Von diesem Betrag müssen 300 Mio. EUR als Ausgleich für aufgrund der Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen entgangene Erlöse zurückfließen. Mit den verbleibenden 140 Mio. EUR sollen die Erlösausfälle gedeckt werden, die sich aus der Aushandlung individueller Netzentgelte auf der Grundlage von § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV (2) ergeben. Die individuellen Netzentgelte und der zu deren Ausgleich bestimmte Anteil der § 19-Umlage sind nicht Gegenstand dieses Beschlusses. Dies ist auf den Umfang der bei der Kommission eingegangenen Beschwerde und die daraus resultierende Abgrenzung des Vorprüfverfahrens zurückzuführen. Die Kommission behält sich das Recht vor, § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV in einem separaten Verfahren zu prüfen. Für die folgenden Jahre wird dieser Betrag von den Übertragungsnetzbetreibern auf der Grundlage von Prognosen berechnet. |
| --- | --- |

(16)

Die Höhe der Sonderumlage wird nicht von der BNetzA festgesetzt, sondern muss jedes Jahr von den Übertragungsnetzbetreibern nach der von der BNetzA festgelegten Methode berechnet werden. Um die Umlage pro kWh zu ermitteln, muss der Übertragungsnetzbetreiber einerseits die aufgrund der Befreiung zu erwartenden Erlösausfälle und andererseits den zu erwartenden Verbrauch bestimmen. Für das erste Durchführungsjahr (2012) hat die BNetzA die Summe, die durch die § 19-Umlage gedeckt werden muss und als Grundlage für die Berechnung der Umlage dient, mit 440 Mio. EUR angesetzt. Von diesem Betrag müssen 300 Mio. EUR als Ausgleich für aufgrund der Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen entgangene Erlöse zurückfließen. Mit den verbleibenden 140 Mio. EUR sollen die Erlösausfälle gedeckt werden, die sich aus der Aushandlung individueller Netzentgelte auf der Grundlage von § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV (2) ergeben. Die individuellen Netzentgelte und der zu deren Ausgleich bestimmte Anteil der § 19-Umlage sind nicht Gegenstand dieses Beschlusses. Dies ist auf den Umfang der bei der Kommission eingegangenen Beschwerde und die daraus resultierende Abgrenzung des Vorprüfverfahrens zurückzuführen. Die Kommission behält sich das Recht vor, § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV in einem separaten Verfahren zu prüfen. Für die folgenden Jahre wird dieser Betrag von den Übertragungsnetzbetreibern auf der Grundlage von Prognosen berechnet.

| (17) | Ferner werden die Übertragungsnetzbetreiber in jedem Jahr x+1 zu prüfen haben, wie hoch der tatsächliche Finanzbedarf für das vorhergehende Jahr x war. Gehen die Einnahmen aus der § 19 Umlage über den Betrag hinaus, der tatsächlich benötigt wird, um den Übertragungsnetzbetreibern die entgangenen Erlöse infolge der Netzentgeltbefreiung und des Ausgleichs für die Verteilernetzbetreiber zu erstatten, so ist die Umlage im Jahr x+2 um die Differenz zu verringern. Reichen die Einnahmen nicht aus, wird die Umlage entsprechend angepasst. |
| --- | --- |

(17)

Ferner werden die Übertragungsnetzbetreiber in jedem Jahr x+1 zu prüfen haben, wie hoch der tatsächliche Finanzbedarf für das vorhergehende Jahr x war. Gehen die Einnahmen aus der § 19 Umlage über den Betrag hinaus, der tatsächlich benötigt wird, um den Übertragungsnetzbetreibern die entgangenen Erlöse infolge der Netzentgeltbefreiung und des Ausgleichs für die Verteilernetzbetreiber zu erstatten, so ist die Umlage im Jahr x+2 um die Differenz zu verringern. Reichen die Einnahmen nicht aus, wird die Umlage entsprechend angepasst.

| (18) | Mit dem Beschluss der BNetzA wird ferner eingeführt, dass die aufgrund der Befreiung entgangenen Erlöse aus dem Kalenderjahr 2011 über das Regulierungskonto ausgeglichen werden (vgl. Beschreibung im folgenden Abschnitt 2.7). |
| --- | --- |

(18)

Mit dem Beschluss der BNetzA wird ferner eingeführt, dass die aufgrund der Befreiung entgangenen Erlöse aus dem Kalenderjahr 2011 über das Regulierungskonto ausgeglichen werden (vgl. Beschreibung im folgenden Abschnitt 2.7).

2.7.   Überwachung durch das Regulierungskonto

| (19) | Die BNetzA kontrolliert Verteilernetzbetreiber und Übertragungsnetzbetreiber in Bezug auf ihre Netzkosten und -erlöse. |
| --- | --- |

(19)

Die BNetzA kontrolliert Verteilernetzbetreiber und Übertragungsnetzbetreiber in Bezug auf ihre Netzkosten und -erlöse.

| (20) | Um den Netzbetreibern einen Anreiz für ein effizienteres Netzmanagement zu geben, hat Deutschland ein System eingeführt, bei dem die BNetzA für Fünfjahreszeiträume Obergrenzen für die Erlöse festsetzt, die Netzbetreibern von den Letztverbrauchern zufließen dürfen. Die Hauptelemente dieses Systems sind in der Anreizregulierungsverordnung (im Folgenden „ARegV“) festgelegt. Die Netzbetreiber müssen der BNetzA für die Festsetzung dieser Erlösobergrenzen verschiedene Buchhaltungsdaten (einschließlich Kosten und Erlösen) übermitteln. Die Differenzen zwischen den Erlösobergrenzen und den tatsächlich erzielten Erlösen werden auf einem besonderen, bei der BNetzA geführten Regulierungskonto (§ 5 ARegV) verbucht. Erreicht die Differenz eine bestimmte Höhe, müssen die Netzentgelte angepasst werden. Bestimmte Differenzen zwischen den entstandenen und den prognostizierten Kosten werden ebenfalls auf diesem Konto verbucht. Am Ende des Fünfjahreszeitraums erfolgen verschiedene Ausgleiche zwischen überschüssigen Erlösen und bestimmten Kosten. Erlöse, die die zulässige Erlösobergrenze übersteigen und nicht gegen bestimmte Kosten aufgerechnet werden können, werden zum Ausgleich der verringerten Netzentgelte im folgenden Jahr bzw. Zeitraum verwendet. |
| --- | --- |

(20)

Um den Netzbetreibern einen Anreiz für ein effizienteres Netzmanagement zu geben, hat Deutschland ein System eingeführt, bei dem die BNetzA für Fünfjahreszeiträume Obergrenzen für die Erlöse festsetzt, die Netzbetreibern von den Letztverbrauchern zufließen dürfen. Die Hauptelemente dieses Systems sind in der Anreizregulierungsverordnung (im Folgenden „ARegV“) festgelegt. Die Netzbetreiber müssen der BNetzA für die Festsetzung dieser Erlösobergrenzen verschiedene Buchhaltungsdaten (einschließlich Kosten und Erlösen) übermitteln. Die Differenzen zwischen den Erlösobergrenzen und den tatsächlich erzielten Erlösen werden auf einem besonderen, bei der BNetzA geführten Regulierungskonto (§ 5 ARegV) verbucht. Erreicht die Differenz eine bestimmte Höhe, müssen die Netzentgelte angepasst werden. Bestimmte Differenzen zwischen den entstandenen und den prognostizierten Kosten werden ebenfalls auf diesem Konto verbucht. Am Ende des Fünfjahreszeitraums erfolgen verschiedene Ausgleiche zwischen überschüssigen Erlösen und bestimmten Kosten. Erlöse, die die zulässige Erlösobergrenze übersteigen und nicht gegen bestimmte Kosten aufgerechnet werden können, werden zum Ausgleich der verringerten Netzentgelte im folgenden Jahr bzw. Zeitraum verwendet.

2.8.   Höhe der Beihilfe und Begünstigte

| (21) | Die Befreiung wird nur Unternehmen gewährt, deren Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. Diese Unternehmen werden als stromintensive Unternehmen bezeichnet. Sie gehören vorrangig verschiedenen Branchen der verarbeitenden Industrie, z. B. der Industriegasbranche, der chemischen Industrie und der Papierindustrie, an. |
| --- | --- |

(21)

Die Befreiung wird nur Unternehmen gewährt, deren Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. Diese Unternehmen werden als stromintensive Unternehmen bezeichnet. Sie gehören vorrangig verschiedenen Branchen der verarbeitenden Industrie, z. B. der Industriegasbranche, der chemischen Industrie und der Papierindustrie, an.

| (22) | Auf der Website der BNetzA sind für die Jahre 2011 und 2012 bereits über 200 bei der BNetzA gestellte Anträge auf eine Befreiung nach § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV aufgeführt. Bislang ist jedoch noch nicht allen Anträgen auf Befreiung stattgegeben worden (3). |
| --- | --- |

(22)

Auf der Website der BNetzA sind für die Jahre 2011 und 2012 bereits über 200 bei der BNetzA gestellte Anträge auf eine Befreiung nach § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV aufgeführt. Bislang ist jedoch noch nicht allen Anträgen auf Befreiung stattgegeben worden (3).

| (23) | Die Übertragungsnetzbetreiber haben die Höhe der § 19-Umlage auf einer verbundenen Website (4) veröffentlicht. |
| --- | --- |

(23)

Die Übertragungsnetzbetreiber haben die Höhe der § 19-Umlage auf einer verbundenen Website (4) veröffentlicht.

| (24) | Die aufgrund der Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen entgangenen Erlöse werden für 2012 auf 300 Mio. EUR geschätzt. |
| --- | --- |

(24)

Die aufgrund der Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen entgangenen Erlöse werden für 2012 auf 300 Mio. EUR geschätzt.

3.   BEIHILFERECHTLICHE WÜRDIGUNG

3.1.   Vorliegen einer staatlichen Beihilfe

| (25) | Nach Artikel 107 Absatz 1 AEUV sind staatliche oder aus staatlichen Mitteln gewährte Beihilfen gleich welcher Art, die durch die Begünstigung bestimmter Unternehmen oder Produktionszweige den Wettbewerb verfälschen oder zu verfälschen drohen, mit dem Binnenmarkt unvereinbar, soweit sie den Handel zwischen Mitgliedstaaten beeinträchtigen. |
| --- | --- |

(25)

Nach Artikel 107 Absatz 1 AEUV sind staatliche oder aus staatlichen Mitteln gewährte Beihilfen gleich welcher Art, die durch die Begünstigung bestimmter Unternehmen oder Produktionszweige den Wettbewerb verfälschen oder zu verfälschen drohen, mit dem Binnenmarkt unvereinbar, soweit sie den Handel zwischen Mitgliedstaaten beeinträchtigen.

3.1.1.   Vorliegen eines selektiven Vorteils und Auswirkungen auf Wettbewerb und Handel

| (26) | Der Begriff des Vorteils im Sinne des Artikels 107 AEUV umfasst nicht nur positive Leistungen wie Subventionen, sondern auch Maßnahmen, die in verschiedener Form die Belastungen vermindern, die ein Unternehmen normalerweise zu tragen hat, und die somit zwar keine Subventionen im strengen Sinne des Wortes darstellen, diesen aber nach Art und Wirkung gleichstehen (5). |
| --- | --- |

(26)

Der Begriff des Vorteils im Sinne des Artikels 107 AEUV umfasst nicht nur positive Leistungen wie Subventionen, sondern auch Maßnahmen, die in verschiedener Form die Belastungen vermindern, die ein Unternehmen normalerweise zu tragen hat, und die somit zwar keine Subventionen im strengen Sinne des Wortes darstellen, diesen aber nach Art und Wirkung gleichstehen (5).

| (27) | Stromverbraucher müssen für die Nutzung des Stromnetzes in der Regel ein Entgelt entrichten. Die Befreiung bildet daher eine Ausnahme von den in Deutschland geltenden Grundsätzen für die Festsetzung von Netzentgelten, die in Abschnitt 2.1 dieses Beschlusses beschrieben sind. Dadurch, dass der Staat stromintensive Unternehmen von den Netzentgelten befreit hat, hat er sie von einem Entgelt befreit, das sie normalerweise als Letztverbraucher zu tragen haben. |
| --- | --- |

(27)

Stromverbraucher müssen für die Nutzung des Stromnetzes in der Regel ein Entgelt entrichten. Die Befreiung bildet daher eine Ausnahme von den in Deutschland geltenden Grundsätzen für die Festsetzung von Netzentgelten, die in Abschnitt 2.1 dieses Beschlusses beschrieben sind. Dadurch, dass der Staat stromintensive Unternehmen von den Netzentgelten befreit hat, hat er sie von einem Entgelt befreit, das sie normalerweise als Letztverbraucher zu tragen haben.

| (28) | Die Kommission vertritt daher zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass stromintensive Unternehmen durch die Befreiung ein Vorteil gewährt wird. |
| --- | --- |

(28)

Die Kommission vertritt daher zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass stromintensive Unternehmen durch die Befreiung ein Vorteil gewährt wird.

| (29) | Um nachzuweisen, dass der Vorteil selektiv ist, muss die Kommission aufzeigen, dass die jeweilige Maßnahme zwischen Unternehmen differenziert, die sich im Hinblick auf das mit der Maßnahme verfolgte Ziel in einer vergleichbaren tatsächlichen und rechtlichen Situation befinden. Der Beihilfebegriff erfasst keine Maßnahmen, die eine Differenzierung zwischen Unternehmen im Bereich von Belastungen vornehmen, wenn diese Differenzierung aus der Natur und dem Aufbau der fraglichen Lastenregelung folgt (6). |
| --- | --- |

(29)

Um nachzuweisen, dass der Vorteil selektiv ist, muss die Kommission aufzeigen, dass die jeweilige Maßnahme zwischen Unternehmen differenziert, die sich im Hinblick auf das mit der Maßnahme verfolgte Ziel in einer vergleichbaren tatsächlichen und rechtlichen Situation befinden. Der Beihilfebegriff erfasst keine Maßnahmen, die eine Differenzierung zwischen Unternehmen im Bereich von Belastungen vornehmen, wenn diese Differenzierung aus der Natur und dem Aufbau der fraglichen Lastenregelung folgt (6).

| (30) | In Bezug auf die Netzentgelte befinden sich alle Letztverbraucher in derselben tatsächlichen und rechtlichen Situation, da sie alle das Netz nutzen. |
| --- | --- |

(30)

In Bezug auf die Netzentgelte befinden sich alle Letztverbraucher in derselben tatsächlichen und rechtlichen Situation, da sie alle das Netz nutzen.

| (31) | Die Kommission vertritt zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass der Vorteil selektiv ist, da er nur Unternehmen gewährt wird, deren Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. Nur bestimmte Unternehmen in bestimmten Industriezweigen sind in der Lage, diese Voraussetzungen zu erfüllen. Aus den auf der Website der BNetzA veröffentlichten Anträgen auf Befreiung von den Netzentgelten geht hervor, dass die Befreiung nur für eine begrenzte Zahl von Unternehmen gelten wird, die hauptsächlich bestimmten Branchen der verarbeitenden Industrie wie etwa Industriegase, chemische Industrie, Papierindustrie, angehören. Die Befreiung gilt somit nur für bestimmte Unternehmen und ist daher zu diesem Zeitpunkt als selektiv zu betrachten, da sie eine unterschiedliche Behandlung von Unternehmen vorsieht, die sich in derselben tatsächlichen und rechtlichen Situation befinden. |
| --- | --- |

(31)

Die Kommission vertritt zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass der Vorteil selektiv ist, da er nur Unternehmen gewährt wird, deren Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. Nur bestimmte Unternehmen in bestimmten Industriezweigen sind in der Lage, diese Voraussetzungen zu erfüllen. Aus den auf der Website der BNetzA veröffentlichten Anträgen auf Befreiung von den Netzentgelten geht hervor, dass die Befreiung nur für eine begrenzte Zahl von Unternehmen gelten wird, die hauptsächlich bestimmten Branchen der verarbeitenden Industrie wie etwa Industriegase, chemische Industrie, Papierindustrie, angehören. Die Befreiung gilt somit nur für bestimmte Unternehmen und ist daher zu diesem Zeitpunkt als selektiv zu betrachten, da sie eine unterschiedliche Behandlung von Unternehmen vorsieht, die sich in derselben tatsächlichen und rechtlichen Situation befinden.

| (32) | Der Rechtsprechung des Gerichthofs zufolge können Mitgliedstaaten, die in Bezug auf die Belastungen eine derartige Differenzierung zwischen Unternehmen eingeführt haben, nachweisen, dass die Differenzierung durch die Natur und den inneren Aufbau des fraglichen Abgabensystems tatsächlich gerechtfertigt ist (7). |
| --- | --- |

(32)

Der Rechtsprechung des Gerichthofs zufolge können Mitgliedstaaten, die in Bezug auf die Belastungen eine derartige Differenzierung zwischen Unternehmen eingeführt haben, nachweisen, dass die Differenzierung durch die Natur und den inneren Aufbau des fraglichen Abgabensystems tatsächlich gerechtfertigt ist (7).

| (33) | Die Kommission stellt fest, dass Deutschland keine Nachweise dafür übermittelt hat, dass die Befreiung auf dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems beruht, weil das Land aus dem Grund, dass keine staatlichen Mittel zum Einsatz kommen, die Auffassung vertritt, dass die fragliche Maßnahme keine Beihilfe beinhaltet. Deutschland hat lediglich allgemein kurz erklärt, dass die Befreiung von Netzentgelten deshalb gerechtfertigt sei, weil stromintensive Unternehmen das Netz stabilisierten. Die Kommission stellt jedoch fest, dass Deutschland diese stabilisierende Wirkung nicht belegt hat. Ebenso wenig hat Deutschland dargelegt, inwiefern diese Wirkung der Natur und dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems entspricht. |
| --- | --- |

(33)

Die Kommission stellt fest, dass Deutschland keine Nachweise dafür übermittelt hat, dass die Befreiung auf dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems beruht, weil das Land aus dem Grund, dass keine staatlichen Mittel zum Einsatz kommen, die Auffassung vertritt, dass die fragliche Maßnahme keine Beihilfe beinhaltet. Deutschland hat lediglich allgemein kurz erklärt, dass die Befreiung von Netzentgelten deshalb gerechtfertigt sei, weil stromintensive Unternehmen das Netz stabilisierten. Die Kommission stellt jedoch fest, dass Deutschland diese stabilisierende Wirkung nicht belegt hat. Ebenso wenig hat Deutschland dargelegt, inwiefern diese Wirkung der Natur und dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems entspricht.

| (34) | In Bezug auf das mit den Netzentgelten verfolgte Ziel der Deckung der Kosten für die Errichtung und die Instandhaltung des Netzes auf der Grundlage der in Abschnitt 2.1 dieses Beschlusses festgelegten Bestimmungen stellt die Kommission fest, dass die Unternehmen, die den in § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV festgelegten Energieverbrauch überschreiten, sich in derselben Situation befinden wie alle anderen Unternehmen. Daher scheint die vollständige Befreiung Unternehmen mit einem hohen Stromverbrauch von den Netzentgelten nicht nach dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems angelegt zu sein. |
| --- | --- |

(34)

In Bezug auf das mit den Netzentgelten verfolgte Ziel der Deckung der Kosten für die Errichtung und die Instandhaltung des Netzes auf der Grundlage der in Abschnitt 2.1 dieses Beschlusses festgelegten Bestimmungen stellt die Kommission fest, dass die Unternehmen, die den in § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV festgelegten Energieverbrauch überschreiten, sich in derselben Situation befinden wie alle anderen Unternehmen. Daher scheint die vollständige Befreiung Unternehmen mit einem hohen Stromverbrauch von den Netzentgelten nicht nach dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems angelegt zu sein.

| (35) | Die Unternehmen, die einen Antrag auf Befreiung gestellt haben, gehören insbesondere dem verarbeitenden Gewerbe an, z. B. der Industriegasbranche, der chemischen Industrie und der Papierindustrie. Diese Branchen stehen im Wettbewerb mit Unternehmen aus anderen Mitgliedstaaten. Zu diesem Zeitpunkt ist daher davon auszugehen, dass die Befreiung sich auf den Handel zwischen Mitgliedstaaten auswirkt und den Wettbewerb verfälscht. |
| --- | --- |

(35)

Die Unternehmen, die einen Antrag auf Befreiung gestellt haben, gehören insbesondere dem verarbeitenden Gewerbe an, z. B. der Industriegasbranche, der chemischen Industrie und der Papierindustrie. Diese Branchen stehen im Wettbewerb mit Unternehmen aus anderen Mitgliedstaaten. Zu diesem Zeitpunkt ist daher davon auszugehen, dass die Befreiung sich auf den Handel zwischen Mitgliedstaaten auswirkt und den Wettbewerb verfälscht.

3.1.2.   Zurechenbarkeit

| (36) | Die Befreiung von den Netzentgelten beruht auf einer Rechtsvorschrift. Sie ist dem Staat zuzurechnen. |
| --- | --- |

(36)

Die Befreiung von den Netzentgelten beruht auf einer Rechtsvorschrift. Sie ist dem Staat zuzurechnen.

3.1.3.   Einsatz staatlicher Mittel

| (37) | Vorteile sind nur dann als Beihilfen im Sinne des Artikels 107 AEUV einzustufen, wenn sie unmittelbar oder mittelbar aus staatlichen Mitteln gewährt werden. Das bedeutet, dass sowohl Vorteile, die unmittelbar vom Staat gewährt werden, als auch Vorteile, die über eine vom Staat benannte oder errichtete öffentliche oder private Einrichtung gewährt werden, unter den Beihilfebegriff nach Artikel 107 Absatz 1 AEUV fallen (8). |
| --- | --- |

(37)

Vorteile sind nur dann als Beihilfen im Sinne des Artikels 107 AEUV einzustufen, wenn sie unmittelbar oder mittelbar aus staatlichen Mitteln gewährt werden. Das bedeutet, dass sowohl Vorteile, die unmittelbar vom Staat gewährt werden, als auch Vorteile, die über eine vom Staat benannte oder errichtete öffentliche oder private Einrichtung gewährt werden, unter den Beihilfebegriff nach Artikel 107 Absatz 1 AEUV fallen (8).

| (38) | Infolgedessen reicht die Tatsache, dass der Vorteil nicht unmittelbar aus dem Staatshaushalt finanziert wird, allein nicht aus, um auszuschließen, das staatliche Mittel zum Einsatz kommen. |
| --- | --- |

(38)

Infolgedessen reicht die Tatsache, dass der Vorteil nicht unmittelbar aus dem Staatshaushalt finanziert wird, allein nicht aus, um auszuschließen, das staatliche Mittel zum Einsatz kommen.

| (39) | Ferner schließt eine zunächst private Herkunft von Mitteln deren Einstufung als staatliche Mittel im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV (9) nicht aus. Damit genügt der Umstand allein, dass eine Subventionsregelung, die einigen Wirtschaftsteilnehmern eines bestimmten Sektors zugutekommt, ganz oder teilweise durch Beiträge finanziert wird, die von Staats wegen von den betreffenden Unternehmen erhoben werden, nicht, um dieser Regelung den Charakter einer staatlichen Beihilfe im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV zu nehmen (10). |
| --- | --- |

(39)

Ferner schließt eine zunächst private Herkunft von Mitteln deren Einstufung als staatliche Mittel im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV (9) nicht aus. Damit genügt der Umstand allein, dass eine Subventionsregelung, die einigen Wirtschaftsteilnehmern eines bestimmten Sektors zugutekommt, ganz oder teilweise durch Beiträge finanziert wird, die von Staats wegen von den betreffenden Unternehmen erhoben werden, nicht, um dieser Regelung den Charakter einer staatlichen Beihilfe im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV zu nehmen (10).

| (40) | In diesem Zusammenhang stellte der Gerichtshof in der Rechtssache Steinike, in der es um einen Fonds zur Absatzförderung der deutschen Land-, Forst- und Ernährungswirtschaft geht, der unter anderem durch Beiträge von Betrieben der Land-, Forst- und Ernährungswirtschaft finanziert wird, Folgendes fest (11):
  „Das in Artikel 92 Absatz 1 enthaltene Verbot erfasst sämtliche staatlichen oder aus staatlichen Mitteln gewährten Beihilfen, ohne dass danach zu unterscheiden ist, ob die Beihilfe unmittelbar durch den Staat oder durch von ihm zur Durchführung der Beihilferegelung errichtete oder beauftragte öffentliche oder private Einrichtungen gewährt wird.“ |
| --- | --- |

(40)

In diesem Zusammenhang stellte der Gerichtshof in der Rechtssache Steinike, in der es um einen Fonds zur Absatzförderung der deutschen Land-, Forst- und Ernährungswirtschaft geht, der unter anderem durch Beiträge von Betrieben der Land-, Forst- und Ernährungswirtschaft finanziert wird, Folgendes fest (11):

„Das in Artikel 92 Absatz 1 enthaltene Verbot erfasst sämtliche staatlichen oder aus staatlichen Mitteln gewährten Beihilfen, ohne dass danach zu unterscheiden ist, ob die Beihilfe unmittelbar durch den Staat oder durch von ihm zur Durchführung der Beihilferegelung errichtete oder beauftragte öffentliche oder private Einrichtungen gewährt wird.“

| (41) | Derselbe Ansatz wurde in der Rechtssache Italien/Kommission verfolgt. Dabei ging es um Arbeitgeberbeiträge zu Arbeitslosen- und Familienzulagenfonds; Italien hatte argumentiert, dass keine staatlichen Mittel zum Einsatz gekommen seien, da die Beiträge nicht von der Gesamtheit getragen worden seien. Der Gerichtshof entschied Folgendes (12):
  „Da die fraglichen Fonds nach innerstaatlichen Rechtsvorschriften durch Zwangsbeiträge gespeist werden und, wie der vorliegende Fall zeigt, gemäß diesen Rechtsvorschriften verwaltet und verteilt werden, sind sie als staatliche Mittel im Sinne des Artikels 92 zu betrachten, selbst wenn ihre Verwaltung nichtstaatlichen Organen anvertraut wäre.“ |
| --- | --- |

(41)

Derselbe Ansatz wurde in der Rechtssache Italien/Kommission verfolgt. Dabei ging es um Arbeitgeberbeiträge zu Arbeitslosen- und Familienzulagenfonds; Italien hatte argumentiert, dass keine staatlichen Mittel zum Einsatz gekommen seien, da die Beiträge nicht von der Gesamtheit getragen worden seien. Der Gerichtshof entschied Folgendes (12):

„Da die fraglichen Fonds nach innerstaatlichen Rechtsvorschriften durch Zwangsbeiträge gespeist werden und, wie der vorliegende Fall zeigt, gemäß diesen Rechtsvorschriften verwaltet und verteilt werden, sind sie als staatliche Mittel im Sinne des Artikels 92 zu betrachten, selbst wenn ihre Verwaltung nichtstaatlichen Organen anvertraut wäre.“

| (42) | Ebenso stellte der Gerichtshof in der Rechtssache C-259/85 Frankreich/Kommission fest (13),
  „(...) dass der Umstand, dass eine Subventionsregelung zugunsten gewisser Wirtschaftsteilnehmer eines bestimmten Sektors durch eine parafiskalische Abgabe finanziert wird, die auf alle Lieferungen einheimischer Erzeugnisse dieses Sektors erhoben wird, allein nicht genügt, dieser Regelung den Charakter einer staatlichen Beihilfe (...) zu nehmen. |
| --- | --- |

(42)

Ebenso stellte der Gerichtshof in der Rechtssache C-259/85 Frankreich/Kommission fest (13),

„(...) dass der Umstand, dass eine Subventionsregelung zugunsten gewisser Wirtschaftsteilnehmer eines bestimmten Sektors durch eine parafiskalische Abgabe finanziert wird, die auf alle Lieferungen einheimischer Erzeugnisse dieses Sektors erhoben wird, allein nicht genügt, dieser Regelung den Charakter einer staatlichen Beihilfe (...) zu nehmen.

| (43) | Diese Argumentation wurde auch in der Rechtssache Essent (14) zugrundegelegt. In dieser Sache hatte der Gerichtshof eine Regelung zu beurteilen, die vorsah, dass die Betreiber des niederländischen Stromnetzes von privaten Stromkunden einen Aufschlag erheben und die Einnahmen aus diesem Aufschlag an SEP, eine gemeinsame Tochtergesellschaft der vier Stromerzeuger abführen, um Letzterer einen Ausgleich zur Bestreitung sogenannter „verlorener Kosten“ zu gewähren. Der Gerichtshof urteilte, dass bei der niederländischen Regelung staatliche Mittel zum Einsatz kamen (15). |
| --- | --- |

(43)

Diese Argumentation wurde auch in der Rechtssache Essent (14) zugrundegelegt. In dieser Sache hatte der Gerichtshof eine Regelung zu beurteilen, die vorsah, dass die Betreiber des niederländischen Stromnetzes von privaten Stromkunden einen Aufschlag erheben und die Einnahmen aus diesem Aufschlag an SEP, eine gemeinsame Tochtergesellschaft der vier Stromerzeuger abführen, um Letzterer einen Ausgleich zur Bestreitung sogenannter „verlorener Kosten“ zu gewähren. Der Gerichtshof urteilte, dass bei der niederländischen Regelung staatliche Mittel zum Einsatz kamen (15).

| (44) | Der Gerichtshof stellte in der Rechtssache Essent zunächst fest, dass der Aufschlag aus staatlichen Mitteln gewährt wurde:
  „In diesem Zusammenhang ist daran zu erinnern, dass diese Beträge auf dem den Elektrizitätskunden gemäß Art. 9 OEPS vom Staat auferlegten Tarifaufschlag beruhen, in Bezug auf den in Randnr. 47 des vorliegenden Urteils festgestellt worden ist, dass es sich um eine Abgabe handelt. Diese Beträge gehen somit auf staatliche Mittel zurück.“ |
| --- | --- |

(44)

Der Gerichtshof stellte in der Rechtssache Essent zunächst fest, dass der Aufschlag aus staatlichen Mitteln gewährt wurde:

„In diesem Zusammenhang ist daran zu erinnern, dass diese Beträge auf dem den Elektrizitätskunden gemäß Art. 9 OEPS vom Staat auferlegten Tarifaufschlag beruhen, in Bezug auf den in Randnr. 47 des vorliegenden Urteils festgestellt worden ist, dass es sich um eine Abgabe handelt. Diese Beträge gehen somit auf staatliche Mittel zurück.“

| (45) | Dieser Aufschlag musste von den Netzbetreibern an SEP abgeführt werden, das die Einnahmen sammeln und bis zu einer gesetzlich festgesetzten Höhe zur Bestreitung verlorener Kosten verwenden musste. |
| --- | --- |

(45)

Dieser Aufschlag musste von den Netzbetreibern an SEP abgeführt werden, das die Einnahmen sammeln und bis zu einer gesetzlich festgesetzten Höhe zur Bestreitung verlorener Kosten verwenden musste.

| (46) | In diesem Zusammenhang stellte der Gerichtshof fest, dass SEP per Gesetz mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden war (16):
  „Ebenso unterscheidet sich die in Rede stehende Maßnahme von derjenigen, um die es im Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra (C-379/98, Slg. 2001, I-2099), ging, in dem der Gerichtshof in Randnr. 59 entschieden hat, dass die Verpflichtung privater Elektrizitätsversorgungsunternehmen zur Abnahme von Strom aus erneuerbaren Energiequellen zu festgelegten Mindestpreisen nicht zu einer unmittelbaren oder mittelbaren Übertragung staatlicher Mittel auf die Unternehmen, die diesen Strom erzeugen, führt. In diesem Fall waren die Unternehmen nicht vom Staat mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden, sondern zur Abnahme unter Einsatz ihrer eigenen finanziellen Mittel verpflichtet.“ |
| --- | --- |

(46)

In diesem Zusammenhang stellte der Gerichtshof fest, dass SEP per Gesetz mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden war (16):

„Ebenso unterscheidet sich die in Rede stehende Maßnahme von derjenigen, um die es im Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra (C-379/98, Slg. 2001, I-2099), ging, in dem der Gerichtshof in Randnr. 59 entschieden hat, dass die Verpflichtung privater Elektrizitätsversorgungsunternehmen zur Abnahme von Strom aus erneuerbaren Energiequellen zu festgelegten Mindestpreisen nicht zu einer unmittelbaren oder mittelbaren Übertragung staatlicher Mittel auf die Unternehmen, die diesen Strom erzeugen, führt. In diesem Fall waren die Unternehmen nicht vom Staat mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden, sondern zur Abnahme unter Einsatz ihrer eigenen finanziellen Mittel verpflichtet.“

| (47) | In der Rechtssache PreussenElektra stellte der Gerichtshof hingegen fest, dass das Stromeinspeisungsgesetz in der Fassung von 1998 keine zur Durchführung der Beihilferegelung errichtete oder beauftragte Einrichtung vorsieht (17). Diese Schlussfolgerung beruht auf der Feststellung, dass das Stromeinspeisungsgesetz eine Regelung vorsieht, die darauf beschränkt war, Elektrizitätsversorgungsunternehmen und Betreiber der vorgelagerten Stromnetze direkt zu verpflichten, Strom aus erneuerbaren Energiequellen zu einem festgesetzten Preis abzunehmen, ohne eine für die Zahlungsabwicklung zuständige Stelle zu benennen (18). Die Situation im Rahmen des Stromeinspeisungsgesetzes war durch eine Vielzahl bilateraler Beziehungen zwischen Erzeugern von Strom aus erneuerbaren Energiequellen, Stromversorgern, nachgelagerten Stromanbietern und vorgelagerten Stromanbietern gekennzeichnet. Den Verbrauchern wurde kein Aufschlag auferlegt, um den Stromanbietern einen Ausgleich für die finanzielle Belastung zu bieten, und folglich wurde auch niemand mit der Weiterleitung oder Zentralisierung eines derartigen Aufschlags beauftragt. |
| --- | --- |

(47)

In der Rechtssache PreussenElektra stellte der Gerichtshof hingegen fest, dass das Stromeinspeisungsgesetz in der Fassung von 1998 keine zur Durchführung der Beihilferegelung errichtete oder beauftragte Einrichtung vorsieht (17). Diese Schlussfolgerung beruht auf der Feststellung, dass das Stromeinspeisungsgesetz eine Regelung vorsieht, die darauf beschränkt war, Elektrizitätsversorgungsunternehmen und Betreiber der vorgelagerten Stromnetze direkt zu verpflichten, Strom aus erneuerbaren Energiequellen zu einem festgesetzten Preis abzunehmen, ohne eine für die Zahlungsabwicklung zuständige Stelle zu benennen (18). Die Situation im Rahmen des Stromeinspeisungsgesetzes war durch eine Vielzahl bilateraler Beziehungen zwischen Erzeugern von Strom aus erneuerbaren Energiequellen, Stromversorgern, nachgelagerten Stromanbietern und vorgelagerten Stromanbietern gekennzeichnet. Den Verbrauchern wurde kein Aufschlag auferlegt, um den Stromanbietern einen Ausgleich für die finanzielle Belastung zu bieten, und folglich wurde auch niemand mit der Weiterleitung oder Zentralisierung eines derartigen Aufschlags beauftragt.

| (48) | Angesichts dieser Grundsätze hat die Kommission geprüft, ob davon auszugehen ist, dass die Befreiung seit der Einführung der § § 19-Umlage (2012) sowie vor Auferlegung der § 19-Umlage (2011), als der Ausfall über das Regulierungskonto gedeckt wurde, aus staatlichen Mitteln finanziert wurde. |
| --- | --- |

(48)

Angesichts dieser Grundsätze hat die Kommission geprüft, ob davon auszugehen ist, dass die Befreiung seit der Einführung der § § 19-Umlage (2012) sowie vor Auferlegung der § 19-Umlage (2011), als der Ausfall über das Regulierungskonto gedeckt wurde, aus staatlichen Mitteln finanziert wurde.

3.1.3.1.   Vorliegen staatlicher Mittel nach 2012, d. h. nach Einführung der § 19-Umlage durch die BNetzA

| (49) | Wie nachstehend im Einzelnen dargelegt wird, stellt die Kommission fest, dass der Staat ebenso wie in der Rechtssache Essent den Stromkunden eine Sonderabgabe/Umlage auferlegt hat, mit der der Vorteil finanziert werden soll. Außerdem hat der Staat ebenso wie in der Rechtssache Essent ein Unternehmen mit der Verwaltung der Abgabe beauftragt. Ferner hat der Staat wie in der Rechtssache Essent Regeln zur Verwendung und Zweckbestimmung der Umlage aufgestellt. Insbesondere hat der Staat festgelegt, was mit Umlagemitteln geschehen soll, die über den zur Finanzierung des Vorteils erforderlichen Betrag hinaus eingenommen werden. Schließlich gibt es wie in der Rechtssache Essent Kontrollmechanismen, die dem Staat die Überwachung der Finanzströme ermöglichen.

  Die Verteilernetzbetreiber tragen die finanzielle Belastung nicht: Sie erhalten von den Übertragungsnetzbetreibern einen vollen Ausgleich. |
| --- | --- |

(49)

Wie nachstehend im Einzelnen dargelegt wird, stellt die Kommission fest, dass der Staat ebenso wie in der Rechtssache Essent den Stromkunden eine Sonderabgabe/Umlage auferlegt hat, mit der der Vorteil finanziert werden soll. Außerdem hat der Staat ebenso wie in der Rechtssache Essent ein Unternehmen mit der Verwaltung der Abgabe beauftragt. Ferner hat der Staat wie in der Rechtssache Essent Regeln zur Verwendung und Zweckbestimmung der Umlage aufgestellt. Insbesondere hat der Staat festgelegt, was mit Umlagemitteln geschehen soll, die über den zur Finanzierung des Vorteils erforderlichen Betrag hinaus eingenommen werden. Schließlich gibt es wie in der Rechtssache Essent Kontrollmechanismen, die dem Staat die Überwachung der Finanzströme ermöglichen.

Die Verteilernetzbetreiber tragen die finanzielle Belastung nicht: Sie erhalten von den Übertragungsnetzbetreibern einen vollen Ausgleich.

| (50) | Der Staat hat festgelegt, dass die Verteilernetzbetreiber für den sich aus der Befreiung ergebenden Erlösausfall einen vollen Ausgleich erhalten. Nach § 19 Absatz 2 StromNEV müssen die Übertragungsnetzbetreiber den Verteilernetzbetreibern die finanzielle Belastung, die sich auf der Ebene der Verteilernetzbetreiber aus der Befreiung ergibt, erstatten.

  Die Übertragungsnetzbetreiber tragen die finanzielle Belastung nicht: Sie erhalten einen Ausgleich durch die § 19-Umlage. |
| --- | --- |

(50)

Der Staat hat festgelegt, dass die Verteilernetzbetreiber für den sich aus der Befreiung ergebenden Erlösausfall einen vollen Ausgleich erhalten. Nach § 19 Absatz 2 StromNEV müssen die Übertragungsnetzbetreiber den Verteilernetzbetreibern die finanzielle Belastung, die sich auf der Ebene der Verteilernetzbetreiber aus der Befreiung ergibt, erstatten.

Die Übertragungsnetzbetreiber tragen die finanzielle Belastung nicht: Sie erhalten einen Ausgleich durch die § 19-Umlage.

| (51) | Der Staat hat festgelegt, dass Erlösausfälle der Übertragungsnetzbetreiber durch eine Sonderumlage, die § 19-Umlage, die von den Verteilernetzbetreibern erhoben und an ihren jeweiligen Übertragungsnetzbetreiber abgeführt wird, erstattet werden. Die Sonderumlage zielt darauf ab, den Übertragungsnetzbetreibern die Kosten und Erlösausfälle zu erstatten, die sich (auf ihrer Netzebene) aus der Befreiung und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern einen Ausgleich zu zahlen, ergeben. |
| --- | --- |

(51)

Der Staat hat festgelegt, dass Erlösausfälle der Übertragungsnetzbetreiber durch eine Sonderumlage, die § 19-Umlage, die von den Verteilernetzbetreibern erhoben und an ihren jeweiligen Übertragungsnetzbetreiber abgeführt wird, erstattet werden. Die Sonderumlage zielt darauf ab, den Übertragungsnetzbetreibern die Kosten und Erlösausfälle zu erstatten, die sich (auf ihrer Netzebene) aus der Befreiung und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern einen Ausgleich zu zahlen, ergeben.

| (52) | Die Umlage wird vom Staat auferlegt. Die BNetzA ist eine öffentliche Einrichtung. In der deutschen Verwaltung hat sie den Status einer Bundesoberbehörde. Sie ist in Bereichen tätig, die dem Ressort des Ministeriums für Wirtschaft und Technologie zuzurechnen sind. In ihren Tätigkeitsbereichen (Telekommunikation, Post, Eisenbahnen, Elektrizität und Gas) ist sie mit den Verwaltungs-/ Durchführungsaufgaben des Bundes betraut. Sie untersteht der Aufsicht des Wirtschaftsministeriums für Wirtschaft und Technologie, das gegenüber der BNetzA die Bundesoberstbehörde darstellt. Ihr Präsident und ihre Vizepräsidenten werden vom Minister ernannt. Sie hat einen Beirat, dem Vertreter aus Bundesrat und Bundestag angehören (19). |
| --- | --- |

(52)

Die Umlage wird vom Staat auferlegt. Die BNetzA ist eine öffentliche Einrichtung. In der deutschen Verwaltung hat sie den Status einer Bundesoberbehörde. Sie ist in Bereichen tätig, die dem Ressort des Ministeriums für Wirtschaft und Technologie zuzurechnen sind. In ihren Tätigkeitsbereichen (Telekommunikation, Post, Eisenbahnen, Elektrizität und Gas) ist sie mit den Verwaltungs-/ Durchführungsaufgaben des Bundes betraut. Sie untersteht der Aufsicht des Wirtschaftsministeriums für Wirtschaft und Technologie, das gegenüber der BNetzA die Bundesoberstbehörde darstellt. Ihr Präsident und ihre Vizepräsidenten werden vom Minister ernannt. Sie hat einen Beirat, dem Vertreter aus Bundesrat und Bundestag angehören (19).

| (53) | Nach Auffassung Deutschlands wird der Vorteil aus privaten Mitteln finanziert, weil die Umlage nicht über den Staatshaushalt laufe, sondern von anderen privaten Stellen gezahlt werde. Zudem macht Deutschland geltend, dass die Übertragungsnetzbetreiber den Vorteil vorfinanzieren müssten, die Höhe der Umlage selbst festsetzten und die Umlage nach eigenem Ermessen verwenden könnten. |
| --- | --- |

(53)

Nach Auffassung Deutschlands wird der Vorteil aus privaten Mitteln finanziert, weil die Umlage nicht über den Staatshaushalt laufe, sondern von anderen privaten Stellen gezahlt werde. Zudem macht Deutschland geltend, dass die Übertragungsnetzbetreiber den Vorteil vorfinanzieren müssten, die Höhe der Umlage selbst festsetzten und die Umlage nach eigenem Ermessen verwenden könnten.

| (54) | Die Kommission stellt fest, dass der Begriff der staatlichen Beihilfe im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV nicht voraussetzt, dass die finanziellen Mittel über den Staatshaushalt laufen. Wie in den Erwägungsgründen (38) und (39) dieses Beschlusses dargelegt, hat der Gerichtshof befunden, dass der Begriff der staatlichen Mittel im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV auch Beihilferegelungen umfasst, die aus dem privaten Sektor auferlegten Beiträgen finanziert werden und nicht erfordert, dass die Beihilfe aus dem Staatshaushalt finanziert wird. |
| --- | --- |

(54)

Die Kommission stellt fest, dass der Begriff der staatlichen Beihilfe im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV nicht voraussetzt, dass die finanziellen Mittel über den Staatshaushalt laufen. Wie in den Erwägungsgründen (38) und (39) dieses Beschlusses dargelegt, hat der Gerichtshof befunden, dass der Begriff der staatlichen Mittel im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV auch Beihilferegelungen umfasst, die aus dem privaten Sektor auferlegten Beiträgen finanziert werden und nicht erfordert, dass die Beihilfe aus dem Staatshaushalt finanziert wird.

| (55) | Ferner stellt die Kommission fest, dass die vom Staat auferlegte Abgabe auch in der Rechtssache Essent nicht über den Staatshaushalt lief, ehe sie an SEP ausgezahlt wurde. Obwohl der betreffende Aufschlag Stromverbrauchern auferlegt wurde, betrachtete der Gerichtshof ihn nichtsdestoweniger als staatliche Mittel. |
| --- | --- |

(55)

Ferner stellt die Kommission fest, dass die vom Staat auferlegte Abgabe auch in der Rechtssache Essent nicht über den Staatshaushalt lief, ehe sie an SEP ausgezahlt wurde. Obwohl der betreffende Aufschlag Stromverbrauchern auferlegt wurde, betrachtete der Gerichtshof ihn nichtsdestoweniger als staatliche Mittel.

| (56) | Angesichts der vorstehenden Ausführungen teilt die Kommission nicht die Ansicht Deutschlands, dass die Beihilfe aus privaten Mitteln finanziert werde, weil die Umlage den Letztverbrauchern auferlegt werde und nicht über den Staatshaushalt laufe. |
| --- | --- |

(56)

Angesichts der vorstehenden Ausführungen teilt die Kommission nicht die Ansicht Deutschlands, dass die Beihilfe aus privaten Mitteln finanziert werde, weil die Umlage den Letztverbrauchern auferlegt werde und nicht über den Staatshaushalt laufe.

| (57) | In Bezug auf die Rechtssache PreussenElektra stellt die Kommission ferner fest, dass die beiden betroffenen Unternehmen (das lokale öffentliche Elektrizitätsversorgungsunternehmen und das vorgelagerte Elektrizitätsversorgungsunternehmen) einen Teil der sich aus der Abnahmeverpflichtung ergebenden finanziellen Belastung zu tragen hatten: das lokale Versorgungsunternehmen, wenn die zu vergütenden Kilowattstunden unter einem Anteil von 5 % der von ihm insgesamt über sein Versorgungsnetz abgesetzten Kilowattstunden lagen und das vorgelagerte Versorgungsunternehmen bis zu 5 % der von dem lokalen Versorgungsunternehmen insgesamt abgesetzten Kilowattstunden (für die Kilowattstunden über 5 %). In der Rechtssache PreussenElektra hatte der Staat keinen Aufschlag festgesetzt, um diesen Unternehmen einen Ausgleich für die sich aus der Abnahmeverpflichtung ergebende finanzielle Belastung zu gewähren. |
| --- | --- |

(57)

In Bezug auf die Rechtssache PreussenElektra stellt die Kommission ferner fest, dass die beiden betroffenen Unternehmen (das lokale öffentliche Elektrizitätsversorgungsunternehmen und das vorgelagerte Elektrizitätsversorgungsunternehmen) einen Teil der sich aus der Abnahmeverpflichtung ergebenden finanziellen Belastung zu tragen hatten: das lokale Versorgungsunternehmen, wenn die zu vergütenden Kilowattstunden unter einem Anteil von 5 % der von ihm insgesamt über sein Versorgungsnetz abgesetzten Kilowattstunden lagen und das vorgelagerte Versorgungsunternehmen bis zu 5 % der von dem lokalen Versorgungsunternehmen insgesamt abgesetzten Kilowattstunden (für die Kilowattstunden über 5 %). In der Rechtssache PreussenElektra hatte der Staat keinen Aufschlag festgesetzt, um diesen Unternehmen einen Ausgleich für die sich aus der Abnahmeverpflichtung ergebende finanzielle Belastung zu gewähren.

| (58) | Auch die Tatsache, dass die Übertragungsnetzbetreiber die Höhe der Umlage berechnen, ändert nichts an der Schlussfolgerung, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen. Die Umlage wurde vom Staat auferlegt, und der Staat hat die Methode zur Festsetzung der Umlage festgelegt. Es steht den Übertragungsnetzbetreibern nicht frei, die Höhe der Umlage nach eigenem Ermessen festzusetzen. Sie können sie lediglich auf der Grundlage der von der BNetzA vorgegebenen Methode berechnen. Zudem hat die BNetzA den Startbetrag für die Berechnung der Umlage für das erste Durchführungsjahr selbst direkt auf 440 Mio. EUR für § 19 Absatz 2 Sätze 1 und 2 und auf 300 Mio. EUR für § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV festgesetzt (vgl. Erwägungsgrund (16) dieses Beschlusses). |
| --- | --- |

(58)

Auch die Tatsache, dass die Übertragungsnetzbetreiber die Höhe der Umlage berechnen, ändert nichts an der Schlussfolgerung, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen. Die Umlage wurde vom Staat auferlegt, und der Staat hat die Methode zur Festsetzung der Umlage festgelegt. Es steht den Übertragungsnetzbetreibern nicht frei, die Höhe der Umlage nach eigenem Ermessen festzusetzen. Sie können sie lediglich auf der Grundlage der von der BNetzA vorgegebenen Methode berechnen. Zudem hat die BNetzA den Startbetrag für die Berechnung der Umlage für das erste Durchführungsjahr selbst direkt auf 440 Mio. EUR für § 19 Absatz 2 Sätze 1 und 2 und auf 300 Mio. EUR für § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV festgesetzt (vgl. Erwägungsgrund (16) dieses Beschlusses).

| (59) | Darüber hinaus hat die BNetzA einen Regulierungsmechanismus eingeführt, in dessen Rahmen Erlöse, die über den Betrag hinausgehen, der zum Ausgleich von Erlösausfällen aufgrund der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern benötigt wird, zu einer Verringerung der Umlage im Jahr x+2 führen (vgl. Erwägungsgrund (17) dieses Beschlusses). |
| --- | --- |

(59)

Darüber hinaus hat die BNetzA einen Regulierungsmechanismus eingeführt, in dessen Rahmen Erlöse, die über den Betrag hinausgehen, der zum Ausgleich von Erlösausfällen aufgrund der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern benötigt wird, zu einer Verringerung der Umlage im Jahr x+2 führen (vgl. Erwägungsgrund (17) dieses Beschlusses).

| (60) | Die Übertragungsnetzbetreiber können damit weder über die Höhe noch über die Verwendung der § 19-Umlage frei entscheiden. |
| --- | --- |

(60)

Die Übertragungsnetzbetreiber können damit weder über die Höhe noch über die Verwendung der § 19-Umlage frei entscheiden.

| (61) | Nach Auffassung der Kommission ändert der Umstand, dass die Übertragungsnetzbetreiber die Beihilfe möglicherweise in begrenztem Umfang vorfinanzieren, nichts an der Schlussfolgerung, dass sie die finanzielle Belastung letztlich nicht zu tragen haben. Sie erhalten einen vollständigen Ausgleich durch die § 19-Umlage. Die Kommission hat bereits in mehreren Fällen (20) festgestellt, dass Vorteile in Form einer Abnahmeverpflichtung für bestimmte Unternehmen, welche vom Staat (zum Beispiel über einen Fonds) einen Ausgleich oder eine Erstattung erhalten, staatliche Beihilfen bilden, auch wenn der Vorteil von privaten Betreibern vorfinanziert wurde. Als entscheidender Faktor gilt, dass der Staat eine Abgabe oder eine Umlage (bzw. einen Aufschlag) eingeführt hat, die dazu dient, dem privaten Betreiber einen Ausgleich für die finanzielle Belastung zu gewähren, die sich daraus ergibt, dass der Staat ihn verpflichtet hat, anderen Unternehmen einen Vorteil zu gewähren. Auch in der Rechtssache Essent hatte SEP (das gleichzeitig Verwalter, Empfänger und Begünstigter der Beihilfe war) in gewisser Weise die verlorenen Kosten vorfinanziert. Dies änderte nichts an dem Umstand, dass es sich bei der vom Staat auferlegten und von SEP erhobenen Abgabe zum Ausgleich der verlorenen Kosten um staatliche Mittel handelte. |
| --- | --- |

(61)

Nach Auffassung der Kommission ändert der Umstand, dass die Übertragungsnetzbetreiber die Beihilfe möglicherweise in begrenztem Umfang vorfinanzieren, nichts an der Schlussfolgerung, dass sie die finanzielle Belastung letztlich nicht zu tragen haben. Sie erhalten einen vollständigen Ausgleich durch die § 19-Umlage. Die Kommission hat bereits in mehreren Fällen (20) festgestellt, dass Vorteile in Form einer Abnahmeverpflichtung für bestimmte Unternehmen, welche vom Staat (zum Beispiel über einen Fonds) einen Ausgleich oder eine Erstattung erhalten, staatliche Beihilfen bilden, auch wenn der Vorteil von privaten Betreibern vorfinanziert wurde. Als entscheidender Faktor gilt, dass der Staat eine Abgabe oder eine Umlage (bzw. einen Aufschlag) eingeführt hat, die dazu dient, dem privaten Betreiber einen Ausgleich für die finanzielle Belastung zu gewähren, die sich daraus ergibt, dass der Staat ihn verpflichtet hat, anderen Unternehmen einen Vorteil zu gewähren. Auch in der Rechtssache Essent hatte SEP (das gleichzeitig Verwalter, Empfänger und Begünstigter der Beihilfe war) in gewisser Weise die verlorenen Kosten vorfinanziert. Dies änderte nichts an dem Umstand, dass es sich bei der vom Staat auferlegten und von SEP erhobenen Abgabe zum Ausgleich der verlorenen Kosten um staatliche Mittel handelte.

| (62) | Schließlich stellt die Kommission fest, dass die BNetzA in ihrem Beschluss vom 14. Dezember 2011 dargelegt hat, dass die § 19-Umlage eine Abgabe darstelle, da sie nicht einem allgemeinem Netzentgelt entspreche, sondern ein „anderes Entgelt“ im Sinne des Artikels 17 Absatz 8 StromNEV bilde und von den allgemeinen/normalen Netzentgelten gesondert erhoben werden müsse. Mit der Umlage wird ein besonderer Zweck verfolgt: Sie soll den Übertragungsnetzbetreibern die Erlösausfälle erstatten, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern die durch die Befreiung verursachten Erlösausfälle zu erstatten, ergeben.

  Die Übertragungsnetzbetreiber sind mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden, und der Staat hat die Verwendung der Umlage festgelegt. |
| --- | --- |

(62)

Schließlich stellt die Kommission fest, dass die BNetzA in ihrem Beschluss vom 14. Dezember 2011 dargelegt hat, dass die § 19-Umlage eine Abgabe darstelle, da sie nicht einem allgemeinem Netzentgelt entspreche, sondern ein „anderes Entgelt“ im Sinne des Artikels 17 Absatz 8 StromNEV bilde und von den allgemeinen/normalen Netzentgelten gesondert erhoben werden müsse. Mit der Umlage wird ein besonderer Zweck verfolgt: Sie soll den Übertragungsnetzbetreibern die Erlösausfälle erstatten, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern die durch die Befreiung verursachten Erlösausfälle zu erstatten, ergeben.

Die Übertragungsnetzbetreiber sind mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden, und der Staat hat die Verwendung der Umlage festgelegt.

| (63) | Die Übertragungsnetzbetreiber bilden die Zentralstelle für den gesamten Mechanismus zur Finanzierung der Befreiung. Den der Kommission übermittelten Informationen zufolge sind sie vom Staat beauftragt/benannt worden, um die mit der Befreiung und der § 19-Umlage verbundenen Finanzströme zu verwalten. |
| --- | --- |

(63)

Die Übertragungsnetzbetreiber bilden die Zentralstelle für den gesamten Mechanismus zur Finanzierung der Befreiung. Den der Kommission übermittelten Informationen zufolge sind sie vom Staat beauftragt/benannt worden, um die mit der Befreiung und der § 19-Umlage verbundenen Finanzströme zu verwalten.

| (64) | Auf der Grundlage des § 19 Absatz 2 StromNEV und des Beschlusses der BNetzA vom 14. Dezember 2011 müssen sie






  — | den Verteilernetzbetreibern die Erlösausfälle, die sich aus der Befreiung auf Ebene der Verteilernetzbetreiber ergeben, erstatten; |
| --- | --- | --- |

(64)

Auf der Grundlage des § 19 Absatz 2 StromNEV und des Beschlusses der BNetzA vom 14. Dezember 2011 müssen sie

—

den Verteilernetzbetreibern die Erlösausfälle, die sich aus der Befreiung auf Ebene der Verteilernetzbetreiber ergeben, erstatten;

| — | die finanzielle Belastung, die sich aus der Befreiung auf ihrer Ebene und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern eine Erstattung zu gewähren, ergibt, untereinander ausgleichen; |
| --- | --- |

—

die finanzielle Belastung, die sich aus der Befreiung auf ihrer Ebene und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern eine Erstattung zu gewähren, ergibt, untereinander ausgleichen;

| — | die § 19-Umlage auf der Grundlage der prognostizierten Erlösausfälle und des prognostizierten Stromverbrauchs (gemeinsam) ermitteln; |
| --- | --- |

—

die § 19-Umlage auf der Grundlage der prognostizierten Erlösausfälle und des prognostizierten Stromverbrauchs (gemeinsam) ermitteln;

| — | die § 19-Umlage veröffentlichen; |
| --- | --- |

—

die § 19-Umlage veröffentlichen;

| — | die tatsächlich gezahlte gesamte § 19-Umlage mit dem sich aus der Befreiung ergebenden tatsächlichen Erlösausfall vergleichen (Ist-Abgleich). Anschließend müssen sie bei der Ermittlung der § 19-Umlage in den folgenden Jahren die Differenz berücksichtigen; |
| --- | --- |

—

die tatsächlich gezahlte gesamte § 19-Umlage mit dem sich aus der Befreiung ergebenden tatsächlichen Erlösausfall vergleichen (Ist-Abgleich). Anschließend müssen sie bei der Ermittlung der § 19-Umlage in den folgenden Jahren die Differenz berücksichtigen;

| — | die Einnahmen aus der § 19-Umlage zum Ausgleich ihrer eigenen Erlösausfälle (die sich aus der Befreiung, der Erstattungsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern und der Verpflichtung zum Ausgleich untereinander ergeben) verwenden. |
| --- | --- |

—

die Einnahmen aus der § 19-Umlage zum Ausgleich ihrer eigenen Erlösausfälle (die sich aus der Befreiung, der Erstattungsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern und der Verpflichtung zum Ausgleich untereinander ergeben) verwenden.

| (65) | Infolgedessen zentralisieren die vier deutschen Übertragungsnetzbetreiber einerseits die sich aus der Befreiung ergebenden Kosten und andererseits die Einnahmen aus der § 19-Umlage. Zusammen handeln sie in fondsähnlicher Weise. Dies ergibt sich auch aus der von ihnen gemeinsam unterhaltenen zentralen Website www.eeg-kwk.net und der Einrichtung der gemeinsamen Projektgruppe Horizontaler Belastungsausgleich (PG HOBA) (21), die die Aufgabe hat, die wirtschaftlichen, administrativen und organisatorischen Rahmenbedingungen für die Verwaltung der für die Umsetzung der § 19-Umlage erforderlichen Finanzströme zu schaffen. |
| --- | --- |

(65)

Infolgedessen zentralisieren die vier deutschen Übertragungsnetzbetreiber einerseits die sich aus der Befreiung ergebenden Kosten und andererseits die Einnahmen aus der § 19-Umlage. Zusammen handeln sie in fondsähnlicher Weise. Dies ergibt sich auch aus der von ihnen gemeinsam unterhaltenen zentralen Website www.eeg-kwk.net und der Einrichtung der gemeinsamen Projektgruppe Horizontaler Belastungsausgleich (PG HOBA) (21), die die Aufgabe hat, die wirtschaftlichen, administrativen und organisatorischen Rahmenbedingungen für die Verwaltung der für die Umsetzung der § 19-Umlage erforderlichen Finanzströme zu schaffen.

| (66) | Auf der Grundlage dieser Elemente vertritt die Kommission zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage verwalten und ihnen diese besondere Aufgabe und alle damit verbundenen Tätigkeiten per Gesetz und von der BNetzA übertragen wurden. |
| --- | --- |

(66)

Auf der Grundlage dieser Elemente vertritt die Kommission zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage verwalten und ihnen diese besondere Aufgabe und alle damit verbundenen Tätigkeiten per Gesetz und von der BNetzA übertragen wurden.

| (67) | Die Kommission stellt daher auf der Grundlage der zurzeit vorliegenden Informationen fest, dass die Übertragungsnetzbetreiber vom Staat benannt/eingesetzt und mit der Verwaltung der § 19-Umlage beauftragt wurden und dass die Erlöse aus der § 19-Umlage staatliche Mittel darstellen. |
| --- | --- |

(67)

Die Kommission stellt daher auf der Grundlage der zurzeit vorliegenden Informationen fest, dass die Übertragungsnetzbetreiber vom Staat benannt/eingesetzt und mit der Verwaltung der § 19-Umlage beauftragt wurden und dass die Erlöse aus der § 19-Umlage staatliche Mittel darstellen.

| (68) | Deutschland betont, dass die § 19-Umlage im vorliegenden Fall nicht von der BNetzA erhoben, eingenommen, verwaltet und verteilt werde, sondern vom Netzbetreiber. Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass die § 19-Umlage aufgrund dieses Umstands keine staatliche Mittel darstellt, da die Netzbetreiber keine staatliche Einrichtungen sind. |
| --- | --- |

(68)

Deutschland betont, dass die § 19-Umlage im vorliegenden Fall nicht von der BNetzA erhoben, eingenommen, verwaltet und verteilt werde, sondern vom Netzbetreiber. Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass die § 19-Umlage aufgrund dieses Umstands keine staatliche Mittel darstellt, da die Netzbetreiber keine staatliche Einrichtungen sind.

| (69) | Wie der Gerichtshof in der Rechtssache Steinike erklärte, kann jedoch auch eine private Einrichtung mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt werden. |
| --- | --- |

(69)

Wie der Gerichtshof in der Rechtssache Steinike erklärte, kann jedoch auch eine private Einrichtung mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt werden.

| (70) | Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass im Gegensatz zur Beihilfesache SA.26036 (22) hier keine Einrichtung ernannt oder mit der Verwaltung der § 19-Umlage beauftragt worden ist. |
| --- | --- |

(70)

Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass im Gegensatz zur Beihilfesache SA.26036 (22) hier keine Einrichtung ernannt oder mit der Verwaltung der § 19-Umlage beauftragt worden ist.

| (71) | Der Grund für diese Position ist nicht klar, da Deutschland selbst eingeräumt hat, dass die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage verwalten. |
| --- | --- |

(71)

Der Grund für diese Position ist nicht klar, da Deutschland selbst eingeräumt hat, dass die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage verwalten.

| (72) | Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass eine Einrichtung nur dann als mit der Verwaltung einer Abgabe beauftragt/benannt zu betrachten sei, wenn allein sie diese Verwaltung wahrnimmt. Deutschland stellt heraus, dass in der Rechtssache Essent nur SEP mit der Verwaltung des Aufschlags beauftragt gewesen sei, während in der vorliegenden Sache alle Übertragungsnetzbetreiber und Verteilernetzbetreiber an der Erhebung der § 19-Umlage beteiligt seien. |
| --- | --- |

(72)

Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass eine Einrichtung nur dann als mit der Verwaltung einer Abgabe beauftragt/benannt zu betrachten sei, wenn allein sie diese Verwaltung wahrnimmt. Deutschland stellt heraus, dass in der Rechtssache Essent nur SEP mit der Verwaltung des Aufschlags beauftragt gewesen sei, während in der vorliegenden Sache alle Übertragungsnetzbetreiber und Verteilernetzbetreiber an der Erhebung der § 19-Umlage beteiligt seien.

| (73) | Es ist nicht klar, auf welcher Rechtsgrundlage geltend gemacht werden kann, dass eine Umlage/ein Aufschlag nur dann unter den Begriff „staatliche Mittel“ fallen kann, wenn nur eine Einrichtung im gesamten Land mit ihrer Verwaltung beauftragt ist. |
| --- | --- |

(73)

Es ist nicht klar, auf welcher Rechtsgrundlage geltend gemacht werden kann, dass eine Umlage/ein Aufschlag nur dann unter den Begriff „staatliche Mittel“ fallen kann, wenn nur eine Einrichtung im gesamten Land mit ihrer Verwaltung beauftragt ist.

| (74) | Selbst in der Rechtssache Essent war SEP nicht die einzige Einrichtung, die an der Verwaltung der Abgabe beteiligt war: Die Abgabe wurde zunächst von den Netzbetreibern erhoben, um dann auf SEP übertragen zu werden. |
| --- | --- |

(74)

Selbst in der Rechtssache Essent war SEP nicht die einzige Einrichtung, die an der Verwaltung der Abgabe beteiligt war: Die Abgabe wurde zunächst von den Netzbetreibern erhoben, um dann auf SEP übertragen zu werden.

| (75) | Dasselbe gilt in der vorliegenden Sache: Die Verteilernetzbetreiber müssen die § 19-Umlage erheben und ihrem jeweiligen Übertragungsnetzbetreiber überweisen. Jeder (der vier in Deutschland tätigen) Übertragungsnetzbetreiber zentralisiert die Einnahmen aus der § 19-Umlage in seinem Netzbereich. |
| --- | --- |

(75)

Dasselbe gilt in der vorliegenden Sache: Die Verteilernetzbetreiber müssen die § 19-Umlage erheben und ihrem jeweiligen Übertragungsnetzbetreiber überweisen. Jeder (der vier in Deutschland tätigen) Übertragungsnetzbetreiber zentralisiert die Einnahmen aus der § 19-Umlage in seinem Netzbereich.

| (76) | Bei bestimmten Aspekten des Finanzierungs-/Erstattungsmechanismus müssen die Übertragungsnetzbetreiber gemeinsam handeln (Ausgleich untereinander und Ermittlung der § 19-Umlage). Nach Auffassung der Kommission sind diese kollektiven Aufgaben ein weiterer Hinweis darauf, dass die Übertragungsnetzbetreiber zusammen beauftragt worden sind, die § 19-Umlage nach vom Staat festgelegten Bestimmungen, Vorgaben und Verfahren zu verwalten. |
| --- | --- |

(76)

Bei bestimmten Aspekten des Finanzierungs-/Erstattungsmechanismus müssen die Übertragungsnetzbetreiber gemeinsam handeln (Ausgleich untereinander und Ermittlung der § 19-Umlage). Nach Auffassung der Kommission sind diese kollektiven Aufgaben ein weiterer Hinweis darauf, dass die Übertragungsnetzbetreiber zusammen beauftragt worden sind, die § 19-Umlage nach vom Staat festgelegten Bestimmungen, Vorgaben und Verfahren zu verwalten.

| (77) | Deutschland hat ferner betont, dass es den Übertragungsnetzbetreibern freistehe, das Geld nach eigenem Ermessen zu verwenden, und sie keine überschüssigen Einnahmen aus der § 19-Umlage an den Staat übertragen müssten, wie es in der Rechtssache Essent der Fall gewesen sei. |
| --- | --- |

(77)

Deutschland hat ferner betont, dass es den Übertragungsnetzbetreibern freistehe, das Geld nach eigenem Ermessen zu verwenden, und sie keine überschüssigen Einnahmen aus der § 19-Umlage an den Staat übertragen müssten, wie es in der Rechtssache Essent der Fall gewesen sei.

| (78) | Die Kommission kann sich dieser Ansicht jedoch nicht anschließen, da die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage den geltenden Texten zufolge nicht nach eigenem Ermessen verwenden können, so wie sie auch keine andere Umlage nach eigenem Ermessen erheben könnten. |
| --- | --- |

(78)

Die Kommission kann sich dieser Ansicht jedoch nicht anschließen, da die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage den geltenden Texten zufolge nicht nach eigenem Ermessen verwenden können, so wie sie auch keine andere Umlage nach eigenem Ermessen erheben könnten.

| (79) | Erstens wird die Umlage ausschließlich zu dem Zweck erhoben, für die finanzielle Belastung, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern ergibt, einen Ausgleich zu gewähren. Zweitens führen alle Einnahmen, die über den für den Ausgleich dieser finanziellen Belastung erforderlichen Betrag hinausgehen, zu Finanzkorrekturen in Form einer verringerten Umlage im Jahr x+2. Deutschland hat selbst geltend gemacht, dass die § 19-Umlage aufgrund dieses Korrekturmechanismus nicht zu einer Überkompensierung führen könne. |
| --- | --- |

(79)

Erstens wird die Umlage ausschließlich zu dem Zweck erhoben, für die finanzielle Belastung, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern ergibt, einen Ausgleich zu gewähren. Zweitens führen alle Einnahmen, die über den für den Ausgleich dieser finanziellen Belastung erforderlichen Betrag hinausgehen, zu Finanzkorrekturen in Form einer verringerten Umlage im Jahr x+2. Deutschland hat selbst geltend gemacht, dass die § 19-Umlage aufgrund dieses Korrekturmechanismus nicht zu einer Überkompensierung führen könne.

| (80) | Die Tatsache, dass überschüssige Einnahmen aus der Umlage nicht auf den Staatshaushalt übertragen werden, steht nach derzeitiger Auffassung der Kommission nicht der Schlussfolgerung entgegen, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen. |
| --- | --- |

(80)

Die Tatsache, dass überschüssige Einnahmen aus der Umlage nicht auf den Staatshaushalt übertragen werden, steht nach derzeitiger Auffassung der Kommission nicht der Schlussfolgerung entgegen, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen.

| (81) | In der Rechtssache Essent wurde die Abgabe nur für ein Jahr auferlegt, um SEP verlorene Kosten von bis zu 400 000 000 NLG zu erstatten; daher erscheint es normal, dass der Staat vorschrieb, dass über diesen Betrag hinausgehende Mittel auf den Staatshaushalt übertragen werden mussten. Da das System in der hier behandelten Sache von Jahr zu Jahr fortgeführt werden soll und (im Jahr x) auf Prognosen basiert, erscheint es nur natürlich, dass der Staat verlangt, dass erstens ein Korrekturmechanismus vorgesehen wird und zweitens die Korrekturen die Form einer reduzierten Umlage für das Jahr x+2 annehmen. Entscheidend ist nach Auffassung der Kommission, dass der Staat die Verwendung und den Zweck der Umlage bestimmt und festgelegt hat, wofür eventuelle Umlagenbeträge verwendet werden sollen, die über den Betrag hinausgehen, der benötigt wird, um den Übertragungsnetzbetreibern die finanzielle Belastung, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern ergibt, zu erstatten. Damit behält der Staat die Kontrolle über die Umlage. |
| --- | --- |

(81)

In der Rechtssache Essent wurde die Abgabe nur für ein Jahr auferlegt, um SEP verlorene Kosten von bis zu 400 000 000 NLG zu erstatten; daher erscheint es normal, dass der Staat vorschrieb, dass über diesen Betrag hinausgehende Mittel auf den Staatshaushalt übertragen werden mussten. Da das System in der hier behandelten Sache von Jahr zu Jahr fortgeführt werden soll und (im Jahr x) auf Prognosen basiert, erscheint es nur natürlich, dass der Staat verlangt, dass erstens ein Korrekturmechanismus vorgesehen wird und zweitens die Korrekturen die Form einer reduzierten Umlage für das Jahr x+2 annehmen. Entscheidend ist nach Auffassung der Kommission, dass der Staat die Verwendung und den Zweck der Umlage bestimmt und festgelegt hat, wofür eventuelle Umlagenbeträge verwendet werden sollen, die über den Betrag hinausgehen, der benötigt wird, um den Übertragungsnetzbetreibern die finanzielle Belastung, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern ergibt, zu erstatten. Damit behält der Staat die Kontrolle über die Umlage.

| (82) | Deutschland machte ferner geltend, dass im Gegensatz zur Rechtssache Essent keine Überwachungsmechanismen vorgesehen seien. |
| --- | --- |

(82)

Deutschland machte ferner geltend, dass im Gegensatz zur Rechtssache Essent keine Überwachungsmechanismen vorgesehen seien.

| (83) | Die Kommission stellt zunächst fest, dass dies nichts an der Schlussfolgerung ändert, dass die Übertragungsnetzbetreiber mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden sind, die sie nicht nach eigenem Ermessen verwenden können. Bereits aus diesem Grund vertritt sie zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass die Mittel unter staatlicher Kontrolle stehen. |
| --- | --- |

(83)

Die Kommission stellt zunächst fest, dass dies nichts an der Schlussfolgerung ändert, dass die Übertragungsnetzbetreiber mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden sind, die sie nicht nach eigenem Ermessen verwenden können. Bereits aus diesem Grund vertritt sie zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass die Mittel unter staatlicher Kontrolle stehen.

| (84) | Zudem stellt die Kommission fest, dass es entgegen den Angaben Deutschlands sehr wohl Überwachungsmechanismen gibt. Durch den in Erwägungsgrund (20) dieses Beschlusses beschriebenen Regulierungskonto-Mechanismus überwacht die BNetzA die auf die § 19-Umlage zurückgehenden Finanzströme. Die BNetzA hat bereits bestimmte Elemente des Mechanismus sowie Instrumente des Regulierungskontos und der Anreizregulierungsverordnung (ARegV) in ihrem Beschluss vom 14. Dezember 2011 verwendet. So müssen die Verteilernetzbetreiber den Übertragungsnetzbetreibern zum Beispiel unter Verwendung des Formulars C2 „Mitteilungspflichten der Stromnetzbetreiber gemäß § 28 Nr. 3 und Nr. 4 ARegV“ Angaben zur Ermittlung der § 19-Umlage zukommen lassen. Ferner wird die sich aus der Netzentgeltbefreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung nach Angaben der BNetzA im Regulierungskonto berücksichtigt. |
| --- | --- |

(84)

Zudem stellt die Kommission fest, dass es entgegen den Angaben Deutschlands sehr wohl Überwachungsmechanismen gibt. Durch den in Erwägungsgrund (20) dieses Beschlusses beschriebenen Regulierungskonto-Mechanismus überwacht die BNetzA die auf die § 19-Umlage zurückgehenden Finanzströme. Die BNetzA hat bereits bestimmte Elemente des Mechanismus sowie Instrumente des Regulierungskontos und der Anreizregulierungsverordnung (ARegV) in ihrem Beschluss vom 14. Dezember 2011 verwendet. So müssen die Verteilernetzbetreiber den Übertragungsnetzbetreibern zum Beispiel unter Verwendung des Formulars C2 „Mitteilungspflichten der Stromnetzbetreiber gemäß § 28 Nr. 3 und Nr. 4 ARegV“ Angaben zur Ermittlung der § 19-Umlage zukommen lassen. Ferner wird die sich aus der Netzentgeltbefreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung nach Angaben der BNetzA im Regulierungskonto berücksichtigt.

3.1.3.2.   Vorliegen staatlicher Mittel vor Einführung der § 19-Umlage

| (85) | Die § 19-Umlage ist im Jahr 2012 in Kraft getreten. Die Netzentgeltbefreiung für energieintensive Unternehmen trat bereits 2011 in Kraft (anwendbar ab dem 1. Januar 2011). |
| --- | --- |

(85)

Die § 19-Umlage ist im Jahr 2012 in Kraft getreten. Die Netzentgeltbefreiung für energieintensive Unternehmen trat bereits 2011 in Kraft (anwendbar ab dem 1. Januar 2011).

| (86) | Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber verpflichtet, den Verteilernetzbetreibern die aus der Befreiung resultierenden Erlösausfälle vollständig zu erstatten. Anschließend müssen die Übertragungsnetzbetreiber ihre jeweiligen Erlösausfälle dann untereinander ausgleichen; in § 19 Absatz 2 StromNEV wird in Bezug auf den Ausgleichsmechanismus auf § 9 KWK-Gesetz verwiesen. In § 9 KWK-Gesetz ist ferner festgelegt, dass Netzbetreiber berechtigt sind, Zusatzkosten, die sie infolge des Kostenausgleichs untereinander zu tragen haben, an die Letztverbraucher weiterzugeben. |
| --- | --- |

(86)

Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber verpflichtet, den Verteilernetzbetreibern die aus der Befreiung resultierenden Erlösausfälle vollständig zu erstatten. Anschließend müssen die Übertragungsnetzbetreiber ihre jeweiligen Erlösausfälle dann untereinander ausgleichen; in § 19 Absatz 2 StromNEV wird in Bezug auf den Ausgleichsmechanismus auf § 9 KWK-Gesetz verwiesen. In § 9 KWK-Gesetz ist ferner festgelegt, dass Netzbetreiber berechtigt sind, Zusatzkosten, die sie infolge des Kostenausgleichs untereinander zu tragen haben, an die Letztverbraucher weiterzugeben.

| (87) | Zudem ist in § 19 Absatz 2 StromNEV festgelegt, dass § 20 StromNEV entsprechend gilt. Nach § 20 StromNEV müssen Netzbetreiber Netzentgelte einführen, um ihre Netzkosten decken zu können. Sofern die Kommission § 20 richtig versteht, bedeutet dies, dass die Übertragungsnetzbetreiber nicht nur die Möglichkeit haben, die Zusatzkosten, die sich aus § 19 Absatz 2 StromNEV ergeben, in den Netznutzungsentgelten anzurechnen, sondern, anders als in § 9 KWK-Gesetz, sogar dazu verpflichtet sind. |
| --- | --- |

(87)

Zudem ist in § 19 Absatz 2 StromNEV festgelegt, dass § 20 StromNEV entsprechend gilt. Nach § 20 StromNEV müssen Netzbetreiber Netzentgelte einführen, um ihre Netzkosten decken zu können. Sofern die Kommission § 20 richtig versteht, bedeutet dies, dass die Übertragungsnetzbetreiber nicht nur die Möglichkeit haben, die Zusatzkosten, die sich aus § 19 Absatz 2 StromNEV ergeben, in den Netznutzungsentgelten anzurechnen, sondern, anders als in § 9 KWK-Gesetz, sogar dazu verpflichtet sind.

| (88) | Vor diesem Hintergrund vertritt die Kommission zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass § 19 Absatz 2 StromNEV bereits vor der Annahme des BNetzA-Beschlusses vom 14. Dezember 2011 einen Mechanismus mit folgenden Eigenschaften enthielt:






  — | Der Mechanismus gewährt energieintensiven Unternehmen einen Vorteil (die Befreiung von Netzentgelten), der dem Staat zuzurechnen ist (durch gesetzliche Bestimmungen gewährter Vorteil). |
| --- | --- | --- |

(88)

Vor diesem Hintergrund vertritt die Kommission zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass § 19 Absatz 2 StromNEV bereits vor der Annahme des BNetzA-Beschlusses vom 14. Dezember 2011 einen Mechanismus mit folgenden Eigenschaften enthielt:

—

Der Mechanismus gewährt energieintensiven Unternehmen einen Vorteil (die Befreiung von Netzentgelten), der dem Staat zuzurechnen ist (durch gesetzliche Bestimmungen gewährter Vorteil).

| — | Der Vorteil wird durch eine Umlage finanziert (den Verbrauchern auferlegte Zusatzabgabe, vgl. § 19 Absatz 2 Sätze 7 und 8 StromNEV in Verbindung mit § 9 KWK-Gesetz und § 20 StromNEV). |
| --- | --- |

—

Der Vorteil wird durch eine Umlage finanziert (den Verbrauchern auferlegte Zusatzabgabe, vgl. § 19 Absatz 2 Sätze 7 und 8 StromNEV in Verbindung mit § 9 KWK-Gesetz und § 20 StromNEV).

| — | Die Umlage wäre von den Übertragungsnetzbetreibern verwaltet worden; ebenso wie nach 2012 wären die Übertragungsnetzbetreiber jedoch verpflichtet gewesen, den Verteilernetzbetreibern eine Erstattung in voller Höhe zu gewähren, die Beträge untereinander auszugleichen und Zusatzgebühren von den Verbrauchern zu erheben, um die Differenz abzudecken; sie hätten nicht die Möglichkeit gehabt, Zusatzgebühren aufzuerlegen, die mehr als die Differenz ausmachen und wären weiterhin über das Regulierungskonto überwacht worden. |
| --- | --- |

—

Die Umlage wäre von den Übertragungsnetzbetreibern verwaltet worden; ebenso wie nach 2012 wären die Übertragungsnetzbetreiber jedoch verpflichtet gewesen, den Verteilernetzbetreibern eine Erstattung in voller Höhe zu gewähren, die Beträge untereinander auszugleichen und Zusatzgebühren von den Verbrauchern zu erheben, um die Differenz abzudecken; sie hätten nicht die Möglichkeit gehabt, Zusatzgebühren aufzuerlegen, die mehr als die Differenz ausmachen und wären weiterhin über das Regulierungskonto überwacht worden.

| (89) | Daher wären die Systeme zur Finanzierung der Befreiung dem seit der Annahme des Beschlusses der BNetzA vom 14. Dezember 2011 bestehenden System offenbar sehr ähnlich gewesen. |
| --- | --- |

(89)

Daher wären die Systeme zur Finanzierung der Befreiung dem seit der Annahme des Beschlusses der BNetzA vom 14. Dezember 2011 bestehenden System offenbar sehr ähnlich gewesen.

| (90) | Auch Deutschland vertritt diese Auffassung. Deutschland hat ausdrücklich mitgeteilt, dass der Beschluss der BNetzA lediglich eine Anwendung/Klarstellung des § 19 Absatz 2 StromNEV sei und dass die BNetzA keine Vorschriften/Regelungen eingeführt habe, die nicht bereits in § 19 Absatz 2 StromNEV enthalten gewesen seien. |
| --- | --- |

(90)

Auch Deutschland vertritt diese Auffassung. Deutschland hat ausdrücklich mitgeteilt, dass der Beschluss der BNetzA lediglich eine Anwendung/Klarstellung des § 19 Absatz 2 StromNEV sei und dass die BNetzA keine Vorschriften/Regelungen eingeführt habe, die nicht bereits in § 19 Absatz 2 StromNEV enthalten gewesen seien.

| (91) | Vor diesem Hintergrund scheint die Argumentation in Abschnitt 3.1.3.1 dieses Beschlusses sinngemäß auf § 19 Absatz 2 StromNEV vor der Annahme des Beschlusses vom 14. Dezember 2011 anwendbar zu sein, und § 19 Absatz 2 StromNEV scheint bereits vor der Annahme des Beschlusses vom 14. Dezember 2011 staatliche Beihilfen umfasst zu haben. |
| --- | --- |

(91)

Vor diesem Hintergrund scheint die Argumentation in Abschnitt 3.1.3.1 dieses Beschlusses sinngemäß auf § 19 Absatz 2 StromNEV vor der Annahme des Beschlusses vom 14. Dezember 2011 anwendbar zu sein, und § 19 Absatz 2 StromNEV scheint bereits vor der Annahme des Beschlusses vom 14. Dezember 2011 staatliche Beihilfen umfasst zu haben.

| (92) | Ferner hat die BNetzA mitgeteilt, dass der Erlösausfall für 2011 im Regulierungskonto nach § 5 ARegV berücksichtigt werde. Dies scheint zu bedeuten, dass Erlösausfälle durch etwaige Überschüsse auf dem Regulierungskonto ausgeglichen werden können. Da das Regulierungskonto unter der Kontrolle und im Eigentum der BNetzA, einer öffentlichen Einrichtung, steht, könnte dies ein weiterer Grund für die Feststellung sein, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen. |
| --- | --- |

(92)

Ferner hat die BNetzA mitgeteilt, dass der Erlösausfall für 2011 im Regulierungskonto nach § 5 ARegV berücksichtigt werde. Dies scheint zu bedeuten, dass Erlösausfälle durch etwaige Überschüsse auf dem Regulierungskonto ausgeglichen werden können. Da das Regulierungskonto unter der Kontrolle und im Eigentum der BNetzA, einer öffentlichen Einrichtung, steht, könnte dies ein weiterer Grund für die Feststellung sein, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen.

| (93) | Die Kommission ersucht Deutschland um weitere Angaben zu diesem Punkt. Insbesondere werden Angaben über die genaue Bedeutung der Bezugnahme auf § 20 StromNEV benötigt. Ferner werden allgemein weitere Angaben zur Funktionsweise des Regulierungskontos benötigt und zu der Art, wie die sich aus der Befreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung im Regulierungskonto berücksichtigt wird, so wie es die BNetzA am 14. Dezember 2011 beschlossen hat. |
| --- | --- |

(93)

Die Kommission ersucht Deutschland um weitere Angaben zu diesem Punkt. Insbesondere werden Angaben über die genaue Bedeutung der Bezugnahme auf § 20 StromNEV benötigt. Ferner werden allgemein weitere Angaben zur Funktionsweise des Regulierungskontos benötigt und zu der Art, wie die sich aus der Befreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung im Regulierungskonto berücksichtigt wird, so wie es die BNetzA am 14. Dezember 2011 beschlossen hat.

3.1.4.   Vorläufige Schlussfolgerung zum Vorliegen von Beihilfen

| (94) | Auf der Grundlage der vorstehend genannten Elemente und der zu diesem Zeitpunkt verfügbaren Informationen zieht die Kommission den vorläufigen Schluss, dass die durch die § 19-Umlage ausgeglichene Netzentgeltbefreiung ab 2012 eine staatliche Beihilfe zugunsten energieintensiver Unternehmen bildet. Die Kommission hat beim jetzigen Stand der Dinge ferner Bedenken, dass bereits 2011, das heißt vor der Einführung der § 19-Umlage, staatliche Beihilfen gewährt worden sein könnten. Die Kommission ersucht Deutschland um Übermittlung der im vorstehenden Erwägungsgrund genannten zusätzlichen Angaben. |
| --- | --- |

(94)

Auf der Grundlage der vorstehend genannten Elemente und der zu diesem Zeitpunkt verfügbaren Informationen zieht die Kommission den vorläufigen Schluss, dass die durch die § 19-Umlage ausgeglichene Netzentgeltbefreiung ab 2012 eine staatliche Beihilfe zugunsten energieintensiver Unternehmen bildet. Die Kommission hat beim jetzigen Stand der Dinge ferner Bedenken, dass bereits 2011, das heißt vor der Einführung der § 19-Umlage, staatliche Beihilfen gewährt worden sein könnten. Die Kommission ersucht Deutschland um Übermittlung der im vorstehenden Erwägungsgrund genannten zusätzlichen Angaben.

3.2.   Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt

| (95) | Auf der Grundlage der derzeit verfügbaren Informationen ist die Kommission vorläufig zu dem Schluss gelangt, dass die Befreiung energieintensiver Unternehmen von Netzentgelten nach 2012, aber möglicherweise auch bereits zuvor, eine staatliche Beihilfe darstellt. Die Kommission kann derartige Beihilfen für mit dem Binnenmarkt vereinbar erklären, sofern die in Artikel 107 Absatz 3 Buchstabe c AEUV genannten Voraussetzungen erfüllt sind. Nach ständiger Rechtssprechung ist es Aufgabe des Mitgliedstaats, Gründe für die Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt darzulegen und aufzuzeigen, dass die einschlägigen Voraussetzungen erfüllt sind (23). |
| --- | --- |

(95)

Auf der Grundlage der derzeit verfügbaren Informationen ist die Kommission vorläufig zu dem Schluss gelangt, dass die Befreiung energieintensiver Unternehmen von Netzentgelten nach 2012, aber möglicherweise auch bereits zuvor, eine staatliche Beihilfe darstellt. Die Kommission kann derartige Beihilfen für mit dem Binnenmarkt vereinbar erklären, sofern die in Artikel 107 Absatz 3 Buchstabe c AEUV genannten Voraussetzungen erfüllt sind. Nach ständiger Rechtssprechung ist es Aufgabe des Mitgliedstaats, Gründe für die Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt darzulegen und aufzuzeigen, dass die einschlägigen Voraussetzungen erfüllt sind (23).

| (96) | Die Kommission stellt fest, dass Deutschland keine Gründe für die Vereinbarkeit der Beihilfe mit dem Binnenmarkt dargelegt hat, da das Land die Auffassung vertritt, dass die fragliche Maßnahme keine Beihilfe bildet. |
| --- | --- |

(96)

Die Kommission stellt fest, dass Deutschland keine Gründe für die Vereinbarkeit der Beihilfe mit dem Binnenmarkt dargelegt hat, da das Land die Auffassung vertritt, dass die fragliche Maßnahme keine Beihilfe bildet.

| (97) | Deutschland hat lediglich erklärt, dass die Befreiung von Netzentgelten gerechtfertigt sei, weil energieintensive Unternehmen das Netz stabilisierten, ohne jedoch diese stabilisierende Wirkung zu begründen oder – sollte diese stabilisierende Wirkung bestehen – anzugeben, nach welchen Vorschriften und aus welchen Gründen eine derartige Wirkung der Kommission die Möglichkeit geben könnte, die Beihilfe für mit dem Binnenmarkt vereinbar zu erklären. |
| --- | --- |

(97)

Deutschland hat lediglich erklärt, dass die Befreiung von Netzentgelten gerechtfertigt sei, weil energieintensive Unternehmen das Netz stabilisierten, ohne jedoch diese stabilisierende Wirkung zu begründen oder – sollte diese stabilisierende Wirkung bestehen – anzugeben, nach welchen Vorschriften und aus welchen Gründen eine derartige Wirkung der Kommission die Möglichkeit geben könnte, die Beihilfe für mit dem Binnenmarkt vereinbar zu erklären.

| (98) | Die Kommission zieht zum jetzigen Zeitpunkt den vorläufigen Schluss, dass der Befreiungsmechanismus eine Betriebsbeihilfe bildet, da er die Begünstigten von Netzentgelten befreit, die sie normalerweise im Rahmen ihrer laufenden Verwaltung oder ihrer üblichen Tätigkeiten hätten tragen müssen. Der Rechtsprechung zufolge sind Betriebsbeihilfen grundsätzlich nicht mit dem Binnenmarkt vereinbar, weil sie den Wettbewerb in den Wirtschaftszweigen, in denen sie gewährt werden, grundsätzlich verfälschen, ohne dabei ihrer Natur nach geeignet zu sein, die in den genannten Ausnahmebestimmungen festgesetzten Zwecke zu erreichen (24). |
| --- | --- |

(98)

Die Kommission zieht zum jetzigen Zeitpunkt den vorläufigen Schluss, dass der Befreiungsmechanismus eine Betriebsbeihilfe bildet, da er die Begünstigten von Netzentgelten befreit, die sie normalerweise im Rahmen ihrer laufenden Verwaltung oder ihrer üblichen Tätigkeiten hätten tragen müssen. Der Rechtsprechung zufolge sind Betriebsbeihilfen grundsätzlich nicht mit dem Binnenmarkt vereinbar, weil sie den Wettbewerb in den Wirtschaftszweigen, in denen sie gewährt werden, grundsätzlich verfälschen, ohne dabei ihrer Natur nach geeignet zu sein, die in den genannten Ausnahmebestimmungen festgesetzten Zwecke zu erreichen (24).

| (99) | Daher hegt die Kommission zum jetzigen Stand der Dinge Zweifel an ihrer Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt. Folglich hat sie nach Artikel 4 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 659/1999 beschlossen, das förmliche Prüfverfahren zu eröffnen, und fordert Deutschland damit auf, seine Anmerkungen und die benötigten Informationen zu übermitteln. |
| --- | --- |

(99)

Daher hegt die Kommission zum jetzigen Stand der Dinge Zweifel an ihrer Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt. Folglich hat sie nach Artikel 4 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 659/1999 beschlossen, das förmliche Prüfverfahren zu eröffnen, und fordert Deutschland damit auf, seine Anmerkungen und die benötigten Informationen zu übermitteln.

4.   SCHLUSSFOLGERUNG

In Anbetracht der vorstehenden Ausführungen fordert die Kommission Deutschland im Rahmen des Verfahrens nach Artikel 108 Absatz 2 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union auf, innerhalb eines Monats nach Erhalt dieses Schreibens Stellung zu nehmen und alle sachdienlichen Angaben für die beihilferechtliche Würdigung der Maßnahme zu übermitteln. Die Kommission ersucht Deutschland insbesondere um Informationen über die genaue Bedeutung der Bezugnahme auf § 20 StromNEV, sowie um allgemeine Informationen über die Funktionsweise des Regulierungskontos und über die Art, wie die sich aus der Befreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung im Regulierungskonto berücksichtigt wird, so wie es die BNetzA am 14. Dezember 2011 beschlossen hat.

Die Kommission bittet die Bundesregierung, den potenziellen Empfängern der Beihilfe unverzüglich eine Kopie dieses Schreibens zuzuleiten.

Die Kommission erinnert die Bundesregierung an die aufschiebende Wirkung von Artikel 108 Absatz 3 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union und verweist auf Artikel 14 der Verordnung (EG) Nr. 659/1999 des Rates, wonach alle rechtswidrigen Beihilfen unter Umständen vom Empfänger zurückzufordern sind.

Die Kommission weist die Bundesrepublik Deutschland darauf hin, dass sie alle Beteiligten durch die Veröffentlichung des vorliegenden Schreibens und einer Zusammenfassung desselben im Amtsblatt der Europäischen Union unterrichten wird. Außerdem wird sie die Beteiligten in den EFTA-Staaten, die das EWR-Abkommen unterzeichnet haben, durch Veröffentlichung einer Bekanntmachung in der EWR-Beilage des Amtsblattes der Europäischen Union und die EFTA-Überwachungsbehörde durch Übermittlung einer Kopie dieses Schreibens in Kenntnis setzen. Alle genannten Beteiligten werden aufgefordert, innerhalb eines Monats ab dem Datum dieser Veröffentlichung Stellung zu nehmen.”

---

(1)  Nach § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV können Übertragungsnetzbetreiber und Verteilernetzbetreiber Verträge mit Letztverbrauchern schließen, die ein besonderes Nutzungsverhalten haben, das ein individuelles Netzentgelt rechtfertigt. Dieses individuell ausgehandelte Netzentgelt darf nicht weniger als 20 Prozent des veröffentlichten Netzentgelts betragen. Diese Möglichkeit der Vereinbarung individueller Netzentgelte bestand bereits vor der Änderung von 2011 und ist nicht Gegenstand der Beschwerde.

1

(2)  In § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV heißt es: „Ist auf Grund vorliegender oder prognostizierter Verbrauchsdaten oder auf Grund technischer oder vertraglicher Gegebenheiten offensichtlich, dass der Höchstlastbeitrag eines Letztverbrauchers vorhersehbar erheblich von der zeitgleichen Jahreshöchstlast aller Entnahmen aus dieser Netz- oder Umspannebene abweicht, so haben Betreiber von Elektrizitätsversorgungsnetzen diesem Letztverbraucher in Abweichung von § 16 ein individuelles Netzentgelt anzubieten, das dem besonderen Nutzungsverhalten des Netzkunden angemessen Rechnung zu tragen hat und nicht weniger als 20 Prozent des veröffentlichten Netzentgelts betragen darf“.

2

(3)  Quelle: Website der BNetzA: http://www.bundesnetzagentur.de/cln_1911/DE/DieBundesnetzagentur/Beschlusskammern/BK4/Pargra_19Abs2Satz2/NetzentgelteParagr19Abs2_Satz2_bkv_node.html.

3

(4)  Vgl. die gemeinsame Website der Übertragungsnetzbetreiber: http://www.eeg-kwk.net/de/file/Internetveroeffentlichung_Paragraph_19StromNEV.pdf.

4

(5)  EuGH, Urteil vom 23. Februar 1961, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg/Hohe Behörde, Rechtssache 30/59, Slg. 1961, 1, 19; EuGH, Urteil vom 19. Mai 1999, Italien/Kommission, Rechtssache C-6/97, Slg. 1999, I-2981, 15; EuGH, Urteil vom 5. Oktober 1999, Frankreich/Kommission, Rechtssache C-251/97, Slg. 1999, S. I-6639, Randnr. 35.

5

(6)  EuGH, Urteil vom 29. April 2004, Niederlande/Kommission, Rechtssache C-159/01, Slg. I-4461, Randnr. 42; EuGH, Urteil vom 8. September 2011, Niederlande/Kommission, Rechtssache C-279/08 P, System des Handels mit NOx-Emissionsrechten, Randnr. 62.

6

(7)  EuGH, Urteil vom 29. April 2004, Niederlande/Kommission, Rechtssache C-159/01, Slg. 2004, I-4461, Randnr. 43; EuGH, Urteil vom 6. September 2006, Portugal/Kommission, Rechtssache C-88/03, Slg. 2006, I-7115, Randnr. 80; EuGH, Rechtssache C-279/08 P, System des Handels mit NOx-Emissionsrechten, Randnr. 62.

7

(8)  EuGH, Urteil vom 22. März 1977, Steinike &Weinlig/Deutschland, Rechtssache 78/76, Slg. 1977, 595, Randnr. 21; EuGH, Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra, Rechtssache C-379/98, Slg. 2001, I-2099, Randnummer 58.

8

(9)  EuG, Urteil vom 12. Dezember 1996, Air France/Kommission, Rechtssache T-358/94, Slg. 1996, I-2109, Randnrn. 63 bis 65.

9

(10)  EuG, Urteil vom 27. September 2012, Frankreich/Kommission, Rechtssache T-139/09, noch nicht veröffentlicht, abrufbar unter curia.europa.eu.

10

(11)  EuGH, Urteil vom 22. März 1977, Steinike & Weinlig/Deutschland, Rechtssache 78/76, Slg. 1977, 595, Randnr. 21.

11

(12)  EuGH, Urteil vom 2.7.1974, Italien/Kommission, Rechtssache 173/73, Slg. 709, Randnr. 16.

12

(13)  EuGH, Urteil vom 11. November 1987, Frankreich/Kommission, Rechtssache C-259/85, Slg. 1987, 4393, Randnr. 23.

13

(14)  EuGH, Urteil vom 17. Juli 2008, Essent, Rechtssache C-206/06, Slg. 2008, I-5497.

14

(15)  EuGH, Urteil vom 17. Juli 2008, Essent, Rechtssache C-206/06, Slg. 2008, I-5497, Randnr. 66.

15

(16)  EuGH, Urteil vom 17. Juli 2008, Essent, Rechtssache C-206/06, Slg. 2008, I-5497, Randnr. 74.

16

(17)  EuGH, Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra, Rechtssache C-379/98, Slg. 2001, I-2099, Randnrn. 58 und 59.

17

(18)  EuGH, Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra, Rechtssache C-379/98, Slg. 2001, I-2099, Randnr. 56. Vgl. auch das Urteil des EuGH vom 17. Juli 2008 in der Rechtssache Essent (C-206/06, Slg. 2008, I-5497, Randnr. 74), in dem der Gerichtshof feststellt, dass die Unternehmen in der Rechtssache PreussenElektra nicht vom Staat mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden waren.

18

(19)  Vgl. § 1, § 3, § 4 und § 5 des Gesetzes über die Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen vom 7. Juli 2005 (BGBl. I S. 1970, 2009).

19

(20)  Beihilfesache N 571/2006 RES-E support programme (Irland) (ABl. C 311 vom 21.12.2007); Beihilfesache C 43/2002 Fonds de compensation dans le cadre de l'organisation du marché de l'électricité (Luxemburg) (ABl. L 159 vom 20.6.2009); Beihilfesache N 94/2010 Feed in tariffs to support the generation of renewable electricity from low carbon sources (Vereinigtes Königreich) (ABl. C 166 vom 25.6.2010); Beihilfesache SA.33384 (2011/N) Ökostromgesetz 2012 (Österreich) (ABl. C 156 vom 2.6.2012).

20

RES-E support programme

Fonds de compensation dans le cadre de l'organisation du marché de l'électricité

Feed in tariffs to support the generation of renewable electricity from low carbon sources

(21)  http://www.eeg-kwk.net/de/Aufgabe%20PG%20HOBA.htm, aufgerufen am 19.11.2012.

21

(22)  Beschluss der Kommission vom 8. März 2011, Österreich, Staatliche Beihilfe für energieintensive Unternehmen, Ökostromgesetz (Ökostromgesetznovelle 2008).

22

(23)  EuGH, Urteil vom 28. April 1993, Italien/Kommission, Rechtssache C-364/90, Slg. 1993, I-2097, Randnr. 20; EuG, Urteil vom 15. Dezember 1999, Freistaat Sachsen und andere/Kommission, verbundene Rechtssachen T-132/96 und T-143/96, Slg. 1999, II-3663, Randnr. 140.

23

(24)  EuG, Urteil vom 8. Juni 1995, Siemens SA/Kommission, Rechtssache T-459/93, Slg. 1995, II-1675, Randnr. 48. Vgl. auch EuG, Urteil vom 8. Juli 2010, Freistaat Sachsen und Land Sachsen-Anhalt/Kommission, Rechtssache T-396/08, Slg. 2010, II-141, Randnrn. 46-48; EuGH, Urteil vom 19. September 2000, Deutschland/Kommission, Rechtssache C-156/98, Slg. 2000, I-6857, Randnr. 30 mit weiteren Quellenverweisen.

24

---