# Europos Sąjungos C 128/2013

| | ISSN 1977-0960
  doi:10.3000/19770960.C_2013.128.lit |
| --- | --- |
| Europos Sąjungos
  oficialusis leidinys | C 128 |
| | |
| Leidimas lietuvių kalba | Informacija ir prane_imai | 56 tomas2013m. gegužės 4d. |

ISSN 1977-0960

doi:10.3000/19770960.C_2013.128.lit

Europos Sąjungos

oficialusis leidinys

C 128

Leidimas lietuvių kalba

Informacija ir prane_imai

56 tomas2013m. gegužės 4d.

---

| Prane_imo Nr. | Turinys | Puslapis |
| --- | --- | --- |
| | IV   Pranešimai |
| | EUROPOS SĄJUNGOS INSTITUCIJŲ, ĮSTAIGŲ IR ORGANŲ PRANEŠIMAI |
| | Europos Komisija |
| 2013/C 128/01 | Komisijos komunikatas, parengtas įgyvendinant 1997 m. gegužės 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 97/23/EB dėl valstybių narių įstatymų dėl slėginės įrangos suderinimo(Darniųjų standartų pavadinimų ir nuorodinių žymenų skelbimas pagal Sąjungos derinimo teisės aktus)
   (
  1
  ) | 1 |
| 2013/C 128/02 | Komisijos komunikatas, parengtas įgyvendinant Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/105/EB dėl paprastų slėginių indų(Darniųjų standartų pavadinimų ir nuorodinių žymenų skelbimas pagal Sąjungos derinimo teisės aktus)
   (
  1
  ) | 17 |
| 2013/C 128/03 | Komisijos komunikatas, parengtas įgyvendinant 1994 m. kovo 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 94/9/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su potencialiai sprogioje aplinkoje naudojama įranga ir apsaugos sistemomis, suderinimo(Darniųjų standartų pavadinimų ir nuorodinių žymenų skelbimas pagal Sąjungos derinimo teisės aktus)
   (
  1
  ) | 20 |
| | VALSTYBIŲ NARIŲ PRANEŠIMAI |
| 2013/C 128/04 | Valstybių narių perduota informacija apie suteiktą valstybės pagalbą pagal Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1857/2006 dėl Sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo valstybės pagalbai mažosioms ir vidutinėms įmonėms, kurios verčiasi žemės ūkio produktų gamyba, iš dalies keičiantį Reglamentą (EB) Nr. 70/2001 | 30 |
| 2013/C 128/05 | Valstybių narių pranešama informacija apie valstybės pagalbą, teikiamą pagal Komisijos reglamentą (EB) Nr. 800/2008, skelbiantį tam tikrų rūšių pagalbą suderinamą su bendrąja rinka, taikant Sutarties 87 ir 88 straipsnius (Bendrasis bendrosios išimties reglamentas) (
  1
  ) | 34 |

Prane_imo Nr.

Turinys

Puslapis

IV   Pranešimai

EUROPOS SĄJUNGOS INSTITUCIJŲ, ĮSTAIGŲ IR ORGANŲ PRANEŠIMAI

Europos Komisija

2013/C 128/01

Komisijos komunikatas, parengtas įgyvendinant 1997 m. gegužės 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 97/23/EB dėl valstybių narių įstatymų dėl slėginės įrangos suderinimo(Darniųjų standartų pavadinimų ir nuorodinių žymenų skelbimas pagal Sąjungos derinimo teisės aktus)
   (
  1
  )

(Darniųjų standartų pavadinimų ir nuorodinių žymenų skelbimas pagal Sąjungos derinimo teisės aktus)

1

1

2013/C 128/02

Komisijos komunikatas, parengtas įgyvendinant Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/105/EB dėl paprastų slėginių indų(Darniųjų standartų pavadinimų ir nuorodinių žymenų skelbimas pagal Sąjungos derinimo teisės aktus)
   (
  1
  )

(Darniųjų standartų pavadinimų ir nuorodinių žymenų skelbimas pagal Sąjungos derinimo teisės aktus)

1

17

2013/C 128/03

Komisijos komunikatas, parengtas įgyvendinant 1994 m. kovo 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 94/9/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su potencialiai sprogioje aplinkoje naudojama įranga ir apsaugos sistemomis, suderinimo(Darniųjų standartų pavadinimų ir nuorodinių žymenų skelbimas pagal Sąjungos derinimo teisės aktus)
   (
  1
  )

(Darniųjų standartų pavadinimų ir nuorodinių žymenų skelbimas pagal Sąjungos derinimo teisės aktus)

1

20

VALSTYBIŲ NARIŲ PRANEŠIMAI

2013/C 128/04

Valstybių narių perduota informacija apie suteiktą valstybės pagalbą pagal Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1857/2006 dėl Sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo valstybės pagalbai mažosioms ir vidutinėms įmonėms, kurios verčiasi žemės ūkio produktų gamyba, iš dalies keičiantį Reglamentą (EB) Nr. 70/2001

30

2013/C 128/05

Valstybių narių pranešama informacija apie valstybės pagalbą, teikiamą pagal Komisijos reglamentą (EB) Nr. 800/2008, skelbiantį tam tikrų rūšių pagalbą suderinamą su bendrąja rinka, taikant Sutarties 87 ir 88 straipsnius (Bendrasis bendrosios išimties reglamentas) (
  1
  )

1

34

| | V   Nuomonės |
| --- | --- |
| | PROCEDŪROS, SUSIJUSIOS SU KONKURENCIJOS POLITIKOS ĮGYVENDINIMU |
| | Europos Komisija |
| 2013/C 128/06 | Valstybės pagalba – Vokietija – Valstybės pagalba SA.34045 (2012/C) (ex 2012/NN) – Stambiųjų elektros vartotojų atleidimas nuo tinklo mokesčių (StromNEV 19 punktas) – Kvietimas pateikti pastabas vadovaujantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 2 dalimi (
  1
  ) | 43 |

V   Nuomonės

PROCEDŪROS, SUSIJUSIOS SU KONKURENCIJOS POLITIKOS ĮGYVENDINIMU

Europos Komisija

2013/C 128/06

Valstybės pagalba – Vokietija – Valstybės pagalba SA.34045 (2012/C) (ex 2012/NN) – Stambiųjų elektros vartotojų atleidimas nuo tinklo mokesčių (StromNEV 19 punktas) – Kvietimas pateikti pastabas vadovaujantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 2 dalimi (
  1
  )

1

43

| | |
| --- | --- |
| | (1)   Tekstas svarbus EEE |

---

(1)   Tekstas svarbus EEE

1

| LT | |
| --- | --- |

LT

---

IV Pranešimai

EUROPOS SĄJUNGOS INSTITUCIJŲ, ĮSTAIGŲ IR ORGANŲ PRANEŠIMAI

Europos Komisija

| 4.5.2013 | LT | Europos Sąjungos oficialusis leidinys | C 128/1 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

LT

Europos Sąjungos oficialusis leidinys

C 128/1

---

Komisijos komunikatas, parengtas įgyvendinant 1997 m. gegužės 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 97/23/EB dėl valstybių narių įstatymų dėl slėginės įrangos suderinimo

(Tekstas svarbus EEE)

(Darniųjų standartų pavadinimų ir nuorodinių žymenų skelbimas pagal Sąjungos derinimo teisės aktus)

2013/C 128/01

Šiame sąraše pateikiamos nuorodos į slėginės įrangos darniuosius standartus ir slėginei įrangai gaminti naudojamų medžiagų papildomus darniuosius standartus. Medžiagų papildomo darniojo standarto atveju esminių saugos reikalavimų atitikties prielaida daroma apsiribojant standarte nurodytų medžiagų techniniais duomenimis; medžiagos tinkamumo konkrečiai įrangai prielaida nedaroma. Todėl medžiagų standarte nurodyti techniniai duomenys vertinami atsižvelgiant į šios konkrečios įrangos projektavimo reikalavimus siekiant patvirtinti, kad laikomasi esminių Slėginės įrangos direktyvos saugos reikalavimų.

| ESO (1) | Darniojo standarto nuorodiniai žymenys ir pavadinimas
  (ir pamatinis dokumentas) | Pakeisto standarto duomenys | Pakeisto standarto atitikties prezumpcijos galiojimo pasibaigimo data
  1 pastaba |
| --- | --- | --- | --- |
| (1) | (2) | (3) | (4) |
| CEN | EN 3-8:2006
  Nešiojamieji gesintuvai. 8 dalis. Didžiausiojo leidžiamojo slėgio lygaus arba mažesnio negu 30 bar gesintuvų konstrukcija, atsparumas slėgiui ir mechaniniai bandymai | | |
| EN 3-8:2006/AC:2007 | | |
| CEN | EN 19:2002
  Pramoninės sklendės. Metalinių sklendžių ženklinimas | | |
| CEN | EN 267:2009+A1:2011
  Automatiniai priverstinės traukos skystojo kuro degikliai | EN 267:2009
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 287-1:2011
  Suvirintojų kvalifikacijos tikrinimas. Lydomasis suvirinimas. 1 dalis. Plienai | EN 287-1:2004
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 334:2005+A1:2009
  Įvadinio, ne didesnio kaip 100 barų dujų slėgio reguliatoriai | EN 334:2005
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 7 31) |
| CEN | EN 378-2:2008+A2:2012
  Šaldymo sistemos ir šilumos siurbliai. Saugos ir aplinkosauginiai reikalavimai. 2 dalis. Projektavimas, gamyba, bandymai, ženklinimas ir dokumentai | EN 378-2:2008+A1:2009
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 11 30) |
| CEN | EN 593:2009+A1:2011
  Pramoninės sklendės. Metalinės droselinės sklendės | EN 593:2009
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2011 9 30) |
| CEN | EN 676:2003+A2:2008
  Automatiniai priverstinės traukos dujinio kuro degikliai | | |
| EN 676:2003+A2:2008/AC:2008 | | |
| CEN | EN 764-5:2002
  Slėginė įranga. 5 dalis. Medžiagų atitikties ir tikrinimo dokumentai | | |
| CEN | EN 764-7:2002
  Slėginė įranga. 7 dalis. Nekaitinamosios slėginės įrangos saugos sistemos | | |
| EN 764-7:2002/AC:2006 | | |
| CEN | EN 1057:2006+A1:2010
  Varis ir vario lydiniai. Santechnikos bei šildymo įrangoje naudojami vandens ir dujų besiūliai, apvalūs variniai vamzdžiai | EN 1057:2006
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 8 31) |
| CEN | EN 1092-1:2007
  Jungės ir jų jungtys. Vamzdžių, sklendžių, jungiamųjų detalių ir pagalbinių reikmenų, žymimų PN, žiedinės jungės. 1 dalis. Plieninės jungės | | |
| CEN | EN 1092-3:2003
  Jungės ir jų jungtys. Vamzdžių, uždarymo ir reguliavimo įtaisų, jungiamųjų detalių ir pagalbinių reikmenų, žymimų PN, žiedinės jungės. 3 dalis. Vario lydinių jungės | | |
| EN 1092-3:2003/AC:2007 | | |
| CEN | EN 1092-4:2002
  Jungės ir jų jungtys. Vamzdžių, sklendžių, jungiamųjų detalių ir pagalbinių reikmenų, žymimų PN, žiedinės jungės. 4 dalis. Aliuminio lydinių jungės | | |
| CEN | EN 1171:2002
  Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Lietojo ketaus sklendės | | |
| CEN | EN 1252-1:1998
  Kriogeniniai indai. Medžiagos. 1 dalis. Tąsumo reikalavimai esant temperatūroms, žemesnėms kaip minus 80 °C | | |
| EN 1252-1:1998/AC:1998 | | |
| CEN | EN 1252-2:2001
  Kriogeniniai indai. Medžiagos. 2 dalis. Tąsumo reikalavimai esant temperatūrai nuo minus 80 °C iki minus 20 °C | | |
| CEN | EN 1349:2009
  Technologinio proceso valdymo sklendės | EN 1349:2000
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 5 31) |
| CEN | EN 1515-4:2009
  Jungės ir jų jungtys. Varžtiniai sujungimai. 4 dalis. Įrangos, atitinkančios Direktyvą 97/23/EC dėl slėginės įrangos, varžtinių sujungimų parinkimas | | |
| CEN | EN 1562:2012
  Liejininkystė. Kalusis ketus | EN 1562:1997
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 9 30) |
| CEN | EN 1563:2011
  Liejininkystė. Ketus su rutuliniu grafitu | EN 1563:1997
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 1564:2011
  Liejininkystė. Austenitiškai grūdintas stiprusis ketus | EN 1564:1997
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 1591-1:2001+A1:2009
  Jungės ir jų jungtys. Jungčių su žiedinėmis jungėmis ir tarpikliais projektavimo taisyklės. 1 dalis. Skaičiavimo metodas | EN 1591-1:2001
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 9 30) |
| EN 1591-1:2001+A1:2009/AC:2011 | | |
| CEN | EN 1626:2008
  Kriogeniniai indai. Kriogeninės paskirties sklendės | EN 1626:1999
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 5 31) |
| CEN | EN 1653:1997
  Varis ir vario lydiniai. Šildymo katilų, slėginių indų ir karšto vandens talpyklų plokštės, lakštai ir apvalūs ruošiniai | | |
| EN 1653:1997/A1:2000 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2001 2 28) |
| CEN | EN 1759-3:2003
  Jungės ir jų jungtys. Vamzdžių, uždarymo ir reguliavimo įtaisų, jungiamųjų detalių ir pagalbinių reikmenų, žymimų pagal klasę, žiedinės jungės. 3 dalis. Vario lydinių jungės | | |
| EN 1759-3:2003/AC:2004 | | |
| CEN | EN 1759-4:2003
  Jungės ir jų jungtys. Vamzdžių, uždarymo ir reguliavimo įtaisų, jungiamųjų detalių ir pagalbinių reikmenų, žymimų pagal klasę, žiedinės jungės. 4 dalis. Aliuminio lydinių jungės | | |
| CEN | EN 1797:2001
  Kriogeniniai indai. Dujų ir (arba) medžiagų suderinamumas | EN 1797-1:1998
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2002 1 31) |
| CEN | EN 1866:2005
  Kilnojamieji gesintuvai | | |
| CEN | EN 1983:2006
  Pramoninės sklendės. Plieniniai rutuliniai čiaupai LST TK 56 (V.P.) | | |
| CEN | EN 1984:2010
  Pramoninės sklendės. Plieninės sklendės | EN 1984:2000
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN ISO 4126-1:2004
  Saugos įtaisai apsaugai nuo viršslėgio. 1 dalis. Apsauginiai vožtuvai (ISO 4126-1:2004) | | |
| EN ISO 4126-1:2004/AC:2006 | | |
| CEN | EN ISO 4126-3:2006
  Saugos įtaisai apsaugai nuo viršslėgio. 3 dalis. Atveriamojo disko saugos įtaiso ir saugos vožtuvo derinys (ISO 4126-3:2006) | | |
| CEN | EN ISO 4126-4:2004
  Saugos įtaisai apsaugai nuo viršslėgio. 4 dalis. Pagalbiniu vožtuvu valdomi apsauginiai vožtuvai (ISO 4126-4:2004) | | |
| CEN | EN ISO 4126-5:2004
  Saugos įtaisai apsaugai nuo viršslėgio. 5 dalis. Kontroliuojamos saugos sistemos slėgiui sumažinti (CSPRS) (ISO 4126-5:2004) | | |
| EN ISO 4126-5:2004/AC:2008 | | |
| CEN | EN ISO 9606-2:2004
  Suvirintojų kvalifikacijos tikrinimas. Lydomasis suvirinimas. 2 dalis. Aliuminis ir aliuminio lydiniai (ISO 9606-2:2004) | | |
| CEN | EN ISO 9606-3:1999
  Suvirintojų klasifikacijos tikrinimas. Lydomasis suvirinimas. 3 dalis. Varis ir vario lydiniai (ISO 9606-3:1999) | | |
| CEN | EN ISO 9606-4:1999
  Suvirintojų klasifikacijos tikrinimas. Lydomasis suvirinimas. 4 dalis. Nikelis ir nikelio lydiniai (ISO 9606-4:1999) | | |
| CEN | EN ISO 9606-5:2000
  Suvirintojų kvalifikacijos tikrinimas. Lydomasis suvirinimas. 5 dalis. Titanas ir titano lydiniai, cirkonis ir cirkonio lydiniai (ISO 9606-5:2000) | | |
| CEN | EN ISO 9712:2012
  Neardomieji bandymai. Neardomųjų bandymų personalo kvalifikacijos tikrinimas ir sertifikavimas (ISO 9712:2012) | EN 473:2008
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 12 31) |
| CEN | EN 10028-1:2007+A1:2009
  Plokštieji plieniniai slėginių įrenginių gaminiai. 1 dalis. Bendrieji reikalavimai | EN 10028-1:2007
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 10 31) |
| EN 10028-1:2007+A1:2009/AC:2009 | | |
| CEN | EN 10028-2:2009
  Plokštieji slėginių įrenginių plieno gaminiai. 2 dalis. Nurodytų aukštatemperatūrių savybių nelegiruotieji ir legiruotieji plienai | EN 10028-2:2003
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 12 31) |
| CEN | EN 10028-3:2009
  Plokštieji slėginių įrenginių plieno gaminiai. 3 dalis. Suvirinamieji smulkiagrūdžiai normalizuoti plienai | EN 10028-3:2003
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 12 31) |
| CEN | EN 10028-4:2009
  Plokštieji slėginių įrenginių plieno gaminiai. 4 dalis. Nurodytų žematemperatūrių savybių nikeliu legiruoti plienai | EN 10028-4:2003
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 12 31) |
| CEN | EN 10028-5:2009
  Plokštieji slėginių įrenginių plieno gaminiai. 5 dalis. Suvirinamieji smulkiagrūdžiai termomechaniškai valcuoti plienai | EN 10028-5:2003
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 12 31) |
| CEN | EN 10028-6:2009
  Plokštieji slėginių įrenginių plieno gaminiai. 6 dalis. Suvirinamieji smulkiagrūdžiai grūdintieji ir atleistieji plienai | EN 10028-6:2003
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 12 31) |
| CEN | EN 10028-7:2007
  Plokštieji slėginių įrenginių plieno gaminiai. 7 dalis. Nerūdijantieji plienai | EN 10028-7:2000
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2008 6 30) |
| CEN | EN 10204:2004
  Metalo gaminiai. Kontrolės dokumentai | | |
| CEN | EN 10213:2007
  Slėginių įrenginių plieno liejiniai | EN 10213-3:1995
  EN 10213-4:1995
  EN 10213-2:1995
  EN 10213-1:1995
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2008 5 31) |
| EN 10213:2007/AC:2008 | | |
| CEN | EN 10216-1:2002
  Besiūliai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 1 dalis. Kambario temperatūroje nurodytų savybių nelegiruotojo plieno vamzdžiai | | |
| EN 10216-1:2002/A1:2004 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2004 9 30) |
| CEN | EN 10216-2:2002+A2:2007
  Besiūliai slėginiai plieniniai vamzdžiai. Techninės tiekimo sąlygos. 2 dalis. Nurodytų aukštatemperatūrių savybių vamzdžiai iš nelegiruotojo ir legiruotojo plieno | EN 10216-2:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2008 2 29) |
| CEN | EN 10216-3:2002
  Besiūliai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 3 dalis. Legiruotojo smulkiagrūdžio plieno vamzdžiai | | |
| EN 10216-3:2002/A1:2004 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2004 9 30) |
| CEN | EN 10216-4:2002
  Besiūliai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 4 dalis. Žemoje temperatūroje nurodytų savybių nelegiruotojo ir legiruotojo plieno vamzdžiai | | |
| EN 10216-4:2002/A1:2004 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2004 9 30) |
| CEN | EN 10216-5:2004
  Besiūliai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 5 dalis. Nerūdijančiojo plieno vamzdžiai | | |
| EN 10216-5:2004/AC:2008 | | |
| CEN | EN 10217-1:2002
  Suvirintiniai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 1 dalis. Kambario temperatūroje nurodytų savybių nelegiruotojo plieno vamzdžiai | | |
| EN 10217-1:2002/A1:2005 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2005 7 31) |
| CEN | EN 10217-2:2002
  Suvirintiniai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 2 dalis. Aukštesnėje temperatūroje nurodytų savybių nelegiruotojo ir legiruotojo plieno vamzdžiai, suvirinti elektra | | |
| EN 10217-2:2002/A1:2005 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2005 7 31) |
| CEN | EN 10217-3:2002
  Suvirintiniai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 3 dalis. Legiruotojo smulkiagrūdžio plieno vamzdžiai | | |
| EN 10217-3:2002/A1:2005 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2005 7 31) |
| CEN | EN 10217-4:2002
  Suvirintiniai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 4 dalis. Žemoje temperatūroje nurodytų savybių nelegiruotojo plieno vamzdžiai, suvirinti elektra | | |
| EN 10217-4:2002/A1:2005 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2005 7 31) |
| CEN | EN 10217-5:2002
  Suvirintiniai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 5 dalis. Lankinio suvirinimo po fliusu, aukštesnėje temperatūroje nurodytų savybių nelegiruotojo ir legiruotojo plieno vamzdžiai | | |
| EN 10217-5:2002/A1:2005 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2005 7 31) |
| CEN | EN 10217-6:2002
  Suvirintiniai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 6 dalis. Lankinio suvirinimo po fliusu, žemoje temperatūroje nurodytų savybių nelegiruotojo plieno vamzdžiai | | |
| EN 10217-6:2002/A1:2005 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2005 7 31) |
| CEN | EN 10217-7:2005
  Suvirintieji plieniniai slėginiai vamzdžiai. Techninės tiekimo sąlygos. 7 dalis. Nerūdijančiojo plieno vamzdžiai | | |
| CEN | EN 10222-1:1998
  Slėginių įrenginių plieno kaltiniai. 1 dalis. Bendrieji reikalavimai atviruosiuose štampuose gamintiems kaltiniams | | |
| EN 10222-1:1998/A1:2002 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2002 10 31) |
| CEN | EN 10222-2:1999
  Slėginių įrenginių plieno kaltiniai. 2 dalis. Nurodytų aukštatemperatūrių savybių feritiniai ir martensitiniai plienai | | |
| EN 10222-2:1999/AC:2000 | | |
| CEN | EN 10222-3:1998
  Slėginių įrenginių plieno kaltiniai. 3 dalis. Nurodytų žematemperatūrių savybių nikeliniai plienai | | |
| CEN | EN 10222-4:1998
  Slėginių įrenginių plieno kaltiniai. 4 dalis. Suvirinamieji smulkiagrūdžiai plienai su aukšta sąlygine takumo riba | | |
| EN 10222-4:1998/A1:2001 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2002 1 31) |
| CEN | EN 10222-5:1999
  Slėginių indų plieno kaltiniai. 5 dalis. Martensitiniai, austenitiniai ir austenitiniai-feritiniai nerūdijantieji plienai | | |
| EN 10222-5:1999/AC:2000 | | |
| CEN | EN 10253-2:2007
  Vamzdžių jungiamųjų detalių sandūrinis suvirinimas. 2 dalis. Nelegiruotieji ir legiruotieji feritiniai plienai, kuriems keliami ypatingi kontrolės reikalavimai | | |
| CEN | EN 10253-4:2008
  Sandūriniu būdu suvirinamų vamzdžių jungiamosios detalės. 4 dalis. Specialiai kontroliuojami nerūdijantieji austenitiniai ir austenitiniai feritiniai (dupleksiniai) plienai | | |
| EN 10253-4:2008/AC:2009 | | |
| CEN | EN 10269:1999
  Nurodytų aukštatemperatūrių ir (arba) žematemperatūrių savybių plieno ir nikelio lydinių tvirtinimo detalės | | |
| EN 10269:1999/A1:2006 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2006 10 31) |
| EN 10269:1999/A1:2006/AC:2008 | | |
| CEN | EN 10272:2007
  Slėginių įrenginių nerūdijančiojo plieno strypai | EN 10272:2000
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2008 4 30) |
| CEN | EN 10273:2007
  Nurodytų aukštatemperatūrių savybių slėginių įrenginių karštai valcuoti strypai iš suvirinamojo plieno | EN 10273:2000
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2008 6 30) |
| CEN | EN 10305-4:2011
  Tikslieji plieno vamzdžiai. Techninės tiekimo sąlygos. 4 dalis. Hidraulinių ir pneumatinių sistemų šaltai tempti besiūliai vamzdžiai | EN 10305-4:2003
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 10305-6:2005
  Tikslieji plieno vamzdžiai. Techninės tiekimo sąlygos. 6 dalis. Hidraulinių ir pneumatinių sistemų šaltai traukti suvirintieji vamzdžiai | | |
| CEN | EN ISO 10931:2005
  Pramoninės paskirties plastikinių vamzdynų sistemos. Polivinilidenfluoridas (PVDF). Komponentų ir sistemos aprašai (ISO 10931:2005) | | |
| CEN | EN 12178:2003
  Šaldymo sistemos ir šilumos siurbliai. Skysčio lygio rodytuvai. Reikalavimai, bandymai ir ženklinimas | | |
| CEN | EN 12263:1998
  Šaldymo sistemos ir šilumos siurbliai. Apsauginiai slėgio ribojimo išjungikliai. Reikalavimai ir bandymai | | |
| CEN | EN 12266-1:2012
  Pramoninės sklendės. Metalinių sklendžių bandymai. 1 dalis. Slėginiai bandymai, bandymo procedūros ir priėmimo kriterijai. Privalomieji reikalavimai | EN 12266-1:2003
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 10 31) |
| CEN | EN 12284:2003
  Šaldymo sistemos ir šiluminiai siurbliai. Srauto reguliavimo įtaisai. Reikalavimai, bandymas ir ženklinimas | | |
| CEN | EN 12288:2010
  Pramoninės sklendės. Vario lydinių sklendės | EN 12288:2003
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 12334:2001
  Pramoninės sklendės. Atbulinės ketaus sklendės | | |
| EN 12334:2001/A1:2004 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2005 2 28) |
| EN 12334:2001/AC:2002 | | |
| CEN | EN 12392:2000
  Aliuminis ir aliuminio lydiniai. Deformuojamieji gaminiai. Ypatingieji reikalavimai gaminiams, skirtiems slėgio įrenginių gamybai | | |
| CEN | EN 12420:1999
  Varis ir vario lydiniai. Kaltiniai | | |
| CEN | EN 12434:2000
  Kriogeniniai indai. Kriogeninės lanksčiosios žarnos | | |
| EN 12434:2000/AC:2001 | | |
| CEN | EN 12451:2012
  Varis ir vario lydiniai. Besiūliai apskritojo skerspjūvio vamzdžiai šilumokaičiams | EN 12451:1999
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 11 30) |
| CEN | EN 12452:2012
  Varis ir vario lydiniai. Valcuoti briaunotieji besiūliai vamzdžiai, skirti šilumokaičiams | EN 12452:1999
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 11 30) |
| CEN | EN 12516-1:2005
  Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Projektinis korpuso stipris. 1 dalis. Lentelės metodas, taikomas projektuojant plieninių uždarymo ir reguliavimo įtaisų korpusus | | |
| EN 12516-1:2005/AC:2007 | | |
| CEN | EN 12516-2:2004
  Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Projektinis korpuso stipris. 2 dalis. Skaičiuojamasis metodas, taikomas plieninių uždarymo ir reguliavimo įtaisų korpusams | | |
| CEN | EN 12516-3:2002
  Uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Projektinis korpuso stipris. 3 dalis. Eksperimentinis metodas | | |
| EN 12516-3:2002/AC:2003 | | |
| CEN | EN 12516-4:2008
  Pramoninės sklendės. Projektinis apvalkalo stipris. 4 dalis. Sklendžių apvalkalų, pagamintų iš kitokių nei plienas metalų, skaičiavimo metodas | | |
| CEN | EN 12542:2010
  Suskystintų naftos dujų (SND) įranga ir pagalbiniai reikmenys. Serijinės gamybos stacionariosios suvirintos cilindrinės plieninės ne didesnės kaip 13 m3 talpyklos suskystintoms naftos dujoms laikyti. Projektavimas ir gamyba | EN 12542:2002
  EN 14075:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 12735-1:2010
  Varis ir vario lydiniai. Besiūliai, apskritojo skerspjūvio variniai oro kondicionavimo ir aušinimo vamzdžiai. 1 dalis. Vamzdynų sistemų vamzdžiai | EN 12735-1:2001
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 12735-2:2010
  Varis ir vario lydiniai. Besiūliai, apskritojo skerspjūvio variniai oro kondicionavimo ir aušinimo vamzdžiai. 2 dalis. Įrangos vamzdžiai | EN 12735-2:2001
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 12778:2002
  Indai. Buitiniai slėginiai virduliai | | |
| EN 12778:2002/A1:2005 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2005 12 31) |
| EN 12778:2002/AC:2003 | | |
| CEN | EN 12952-1:2001
  Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinė įranga. 1 dalis. Bendrosios nuostatos | | |
| CEN | EN 12952-2:2011
  Vandens vamzdžių katilai ir pagalbiniai įrenginiai. 2 dalis. Katilų slėginių dalių ir pagalbinių reikmenų medžiagos | EN 12952-2:2001
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 12952-3:2011
  Vandens vamzdžių katilai ir pagalbiniai įrenginiai. 3 dalis. Katilo slėginių dalių projektavimas ir skaičiavimas | EN 12952-3:2001
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 12952-5:2011
  Vandens vamzdžių katilai ir pagalbiniai įrenginiai. 5 dalis. Slėginių katilo dalių gamyba ir montavimas | EN 12952-5:2001
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 12952-6:2011
  Vandens vamzdžių katilai ir pagalbiniai įrenginiai. 6 dalis. Slėginių katilo dalių kontrolė montuojant; dokumentų rengimas ir ženklinimas | EN 12952-6:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 12952-7:2012
  Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinai įrenginiai. 7 dalis. Reikalavimai, keliami katilo įrangai | EN 12952-7:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2013 4 30) |
| CEN | EN 12952-8:2002
  Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinė įranga. 8 dalis. Katilo skystojo ir dujinio kuro degimo sistemoms keliami reikalavimai | | |
| CEN | EN 12952-9:2002
  Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinė įranga. 9 dalis. Katilo kietojo dulkinio kuro deginimo sistemoms keliami reikalavimai | | |
| CEN | EN 12952-10:2002
  Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinė įranga. 10 dalis. Apsaugams nuo viršslėgio keliami reikalavimai | | |
| CEN | EN 12952-11:2007
  Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinė įranga. 11 dalis. Reikalavimai, keliami katilo ribotuvams ir pagalbiniams reikmenims | | |
| CEN | EN 12952-14:2004
  Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinė įranga. 14 dalis. Išmetamųjų dujų DENOX sistemų, kuriose naudojamas suslėgtas skystasis amoniakas arba amoniakinis vanduo, reikalavimai | | |
| CEN | EN 12952-16:2002
  Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinė įranga. 16 dalis. Kietojo kuro katilų ardynui ir verdančiojo sluoksnio degimo sistemoms keliami reikalavimai | | |
| CEN | EN 12952-18:2012
  Vandens vamzdžių katilai ir pagalbiniai įrenginiai. 18 dalis. Eksploatavimo instrukcijos | | |
| CEN | EN 12953-1:2012
  Kaitravamzdžiai katilai. 1 dalis. Bendrieji dalykai | EN 12953-1:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 9 30) |
| CEN | EN 12953-2:2012
  Kaitravamzdžiai katilai. 2 dalis. Katilų slėginių dalių ir pagalbinių reikmenų medžiagos | EN 12953-2:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 9 30) |
| CEN | EN 12953-3:2002
  Kaitravamzdžiai katilai. 3 dalis. Slėginių dalių projektavimas ir skaičiavimas | | |
| CEN | EN 12953-4:2002
  Kaitravamzdžiai katilai. 4 dalis. Slėginių katilo dalių konstravimas ir gamyba | | |
| CEN | EN 12953-5:2002
  Kaitravamzdžiai katilai. 5 dalis. Slėginių katilo dalių tikrinimas konstruojant, rengiant dokumentus ir ženklinant | | |
| CEN | EN 12953-6:2011
  Kaitravamzdžiai katilai. 6 dalis. Katilo įrangos reikalavimai | EN 12953-6:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2011 9 9) |
| CEN | EN 12953-7:2002
  Kaitravamzdžiai katilai. 7 dalis. Katilo skystojo ir dujinio kuro degimo sistemoms keliami reikalavimai | | |
| CEN | EN 12953-8:2001
  Kaitravamzdžiai katilai. 8 dalis. Reikalavimai, keliami viršslėgio apsaugams | | |
| EN 12953-8:2001/AC:2002 | | |
| CEN | EN 12953-9:2007
  Kaitravamzdžiai katilai. 9 dalis. Reikalavimai, keliami katilo ribotuvams ir pagalbiniams reikmenims | | |
| CEN | EN 12953-12:2003
  Kaitravamzdžiai katilai. 12 dalis. Katilo kietojo kuro ardyno degimo sistemoms keliami reikalavimai | | |
| CEN | EN 12953-13:2012
  Kaitravamzdžiai katilai. 13 dalis. Eksploatavimo instrukcijos | | |
| CEN | EN 13121-1:2003
  Antžeminės stiklaplastikio talpyklos ir indai. 1 dalis. Žaliavos. Techninės ir priėmimo sąlygos | | |
| CEN | EN 13121-2:2003
  Antžeminės stiklaplastikio talpyklos ir indai. 2 dalis. Kompozicinės medžiagos. Cheminis atsparumas | | |
| CEN | EN 13121-3:2008+A1:2010
  Antžeminės stiklaplastikio talpyklos ir indai. 3 dalis. Projektavimas ir gamybos kokybė | EN 13121-3:2008
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 8 31) |
| EN 13121-3:2008+A1:2010/AC:2011 | | |
| CEN | EN 13134:2000
  Kietasis litavimas. Procedūros patvirtinimas | | |
| CEN | EN 13136:2001
  Šaldymo sistemos ir šiluminiai siurbliai. Slėgio mažinimo priemonės ir prie jų prijungiami vamzdžiai. Skaičiavimo metodai | | |
| EN 13136:2001/A1:2005 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2005 12 31) |
| CEN | EN 13175:2003+A2:2007
  Suskystintų naftos dujų (SND) talpyklų uždarymo ir reguliavimo įtaisų ir jungiamųjų detalių techniniai reikalavimai | EN 13175:2003
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2007 9 30) |
| CEN | EN 13348:2008
  Varis ir vario lydiniai.Besiūliai apskritojo skerspjūvio variniai vamzdžiai, skirti medicininėms dujoms arba vakuumui | EN 13348:2001
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 2 28) |
| CEN | EN 13371:2001
  Kriogeniniai indai. Kriogeninės paskirties jungtys | | |
| CEN | EN 13397:2001
  Pramoninės sklendės. Metalinės membraninės sklendės | | |
| CEN | EN 13445-1:2009
  Nekaitinamieji slėginiai indai. 1 dalis. Bendrieji reikalavimai | EN 13445-1:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 12 31) |
| CEN | EN 13445-2:2009
  Nekaitinamieji slėginiai indai. 2 dalis. Medžiagos | EN 13445-2:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 12 31) |
| EN 13445-2:2009/A1:2012 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 12 31) |
| EN 13445-2:2009/A2:2012 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 12 31) |
| CEN | EN 13445-3:2009
  Nekaitinamieji slėginiai indai. 3 dalis. Projektavimas | EN 13445-3:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 12 31) |
| EN 13445-3:2009/A1:2012 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 12 31) |
| CEN | EN 13445-4:2009
  Nekaitinamieji slėginiai indai. 4 dalis. Gamyba | EN 13445-4:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 12 31) |
| EN 13445-4:2009/A1:2011 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 13445-5:2009
  Nekaitinamieji slėginiai indai. 5 dalis. Tikrinimas ir bandymai | EN 13445-5:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 12 31) |
| EN 13445-5:2009/A2:2011 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| EN 13445-5:2009/A3:2011 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| EN 13445-5:2009/A1:2011 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 13445-6:2009
  Nekaitinamieji slėginiai indai. 6 dalis. Slėginių indų ir slėginių dalių, sukonstruotų iš rutulinio grafito lietojo ketaus, projektavimo ir gamybos reikalavimai | EN 13445-6:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 12 31) |
| CEN | EN 13445-8:2009
  Nekaitinamieji slėginiai indai. 8 dalis. Papildomieji reikalavimai, keliami aliuminio ir aliuminio lydinių slėginiams indams | EN 13445-8:2006
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 12 31) |
| CEN | EN 13458-1:2002
  Kriogeniniai indai. Stacionarieji, vakuumu izoliuoti indai. 1 dalis. Pagrindiniai reikalavimai | | |
| CEN | EN 13458-2:2002
  Kriogeniniai indai. Stacionarieji, vakuumu izoliuoti indai. 2 dalis. Projektavimas, gamyba, kontrolė ir bandymas | | |
| EN 13458-2:2002/AC:2006 | | |
| CEN | EN 13458-3:2003
  Kriogeniniai indai. Stacionarieji, vakuumu izoliuoti indai. 3 dalis. Naudojimo reikalavimai | | |
| EN 13458-3:2003/A1:2005 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2005 12 31) |
| CEN | EN 13480-1:2012
  Metaliniai pramoniniai vamzdynai. 1 dalis. Bendrieji dalykai | EN 13480-1:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 12 31) |
| CEN | EN 13480-2:2012
  Metaliniai pramoniniai vamzdynai. 2 dalis. Medžiagos | EN 13480-2:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 12 31) |
| CEN | EN 13480-3:2012
  Metaliniai pramoniniai vamzdynai. 3 dalis. Projektavimas ir skaičiavimas | EN 13480-3:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 12 31) |
| CEN | EN 13480-4:2012
  Metaliniai pramoniniai vamzdynai. 4 dalis. Gamyba ir montavimas | EN 13480-4:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 12 31) |
| CEN | EN 13480-5:2012
  Metaliniai pramoniniai vamzdynai. 5 dalis. Tikrinimas ir bandymai | EN 13480-5:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 12 31) |
| CEN | EN 13480-6:2012
  Metaliniai pramoniniai vamzdynai. 6 dalis. Požeminių vamzdynų papildomieji reikalavimai | EN 13480-6:2004
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 12 31) |
| CEN | EN 13480-8:2012
  Metaliniai pramoniniai vamzdynai. 8 dalis. Aliuminio ir aliuminio lydinių vamzdynų papildomieji reikalavimai | EN 13480-8:2007
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 12 31) |
| CEN | EN ISO 13585:2012
  Kietasis litavimas. Lituotojo kvalifikacijos patvirtinimas (ISO 13585:2012) | EN 13133:2000
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 12 31) |
| CEN | EN 13611:2007+A2:2011
  Dujinių degiklių ir dujinių prietaisų saugos ir valdymo įtaisai. Bendrieji reikalavimai | EN 13611:2007
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 13648-1:2008
  Kriogeniniai indai. Saugos įtaisai apsaugai nuo viršslėgio. 1 dalis. Kriogeninės paskirties saugos vožtuvai | EN 13648-1:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 5 31) |
| CEN | EN 13648-2:2002
  Kriogeniniai indai. Saugos įtaisai apsaugai nuo viršslėgio. 2 dalis. Kriogeninės paskirties saugos įtaisų atveriamasis diskas | | |
| CEN | EN 13648-3:2002
  Kriogeniniai indai. Saugos įtaisai apsaugai nuo viršslėgio. 3 dalis. Privalomojo slėgio sumažinimo nustatymas. Talpos ir dydžio nustatymas | | |
| CEN | EN 13709:2010
  Pramoninės sklendės. Plieninės vožtuvinės ir uždaromosios bei atbulinės vožtuvinės sklendės | EN 13709:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 13789:2010
  Pramoninės sklendės. Ketinės vožtuvinės sklendės | EN 13789:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 13831:2007
  Uždari plėtimosi bakai su membrana, įrengiami vandens sistemose | | |
| CEN | EN 13835:2012
  Liejininkystė. Austenitinis ketus | EN 13835:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 7 31) |
| CEN | EN 13923:2005
  Slėginiai indai iš vytu stiklapluoščiu armuoto plastiko. Medžiagos, projektavimas, gamyba ir bandymai LST TK 56 (V.P.) | | |
| CEN | EN 14071:2004
  Suskystintų naftos dujų (SND) talpyklų slėginiai apsauginiai vožtuvai. Pagalbinė įranga | | |
| CEN | EN 14129:2004
  Suskystintų naftos dujų (SND) talpyklų viršslėgio vožtuvai | | |
| CEN | EN 14197-1:2003
  Kriogeniniai indai. Stacionarieji, ne vakuumu izoliuoti indai. 1 dalis. Pagrindiniai reikalavimai | | |
| CEN | EN 14197-2:2003
  Kriogeniniai indai. Stacionarieji, ne vakuumu izoliuoti indai. 2 dalis. Projektavimas, gamyba, kontrolė ir bandymas | | |
| EN 14197-2:2003/A1:2006 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2007 2 28) |
| EN 14197-2:2003/AC:2006 | | |
| CEN | EN 14197-3:2004
  Kriogeniniai indai. Stacionarieji, ne vakuumu izoliuoti indai. 3 dalis. Naudojimo reikalavimai | | |
| EN 14197-3:2004/A1:2005 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2005 12 31) |
| EN 14197-3:2004/AC:2004 | | |
| CEN | EN 14222:2003
  Būgniniai nerūdijančiojo plieno katilai | | |
| CEN | EN 14276-1:2006+A1:2011
  Šaldymo sistemų ir šilumos siurblių slėginiai įrenginiai. 1 dalis. Indai. Bendrieji reikalavimai | EN 14276-1:2006
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2011 9 9) |
| CEN | EN 14276-2:2007+A1:2011
  Šaldymo sistemų ir šilumos siurblių slėginiai įrenginiai. 2 dalis. Vamzdynai. Bendrieji reikalavimai | EN 14276-2:2007
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2011 9 9) |
| CEN | EN 14341:2006
  Pramoninės sklendės. Plieniniai atbuliniai vožtuvai LST TK 56 (V.P.) | | |
| CEN | EN 14359:2006+A1:2010
  Hidropneumatiniai hidraulinių pavarų akumuliatoriai | EN 14359:2006
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 3) |
| CEN | EN 14382:2005+A1:2009
  Dujų slėgio reguliavimo stočių ir įrenginių saugos įtaisai. Ne didesnio kaip 100 bar įvadinio slėgio dujų uždaromieji saugos įtaisai | EN 14382:2005
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 9 30) |
| EN 14382:2005+A1:2009/AC:2009 | | |
| CEN | EN 14394:2005+A1:2008
  Šildymo katilai. Šildymo katilai su priverstinio oro tiekimo degikliais. Vardinė šiluminė galia ne didesnė kaip 10 MW ir didžiausia eksploatavimo temperatūra 110 °C | | |
| CEN | EN 14570:2005
  Antžeminių ir požeminių suskystintų naftos dujų (SND) talpyklų įrengimas | | |
| EN 14570:2005/A1:2006 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2006 8 31) |
| CEN | EN 14585-1:2006
  Sėginės gofruotosios metalinės žarnos ir jų sąrankos. 1 dalis. Reikalavimai | | |
| CEN | EN 14917:2009+A1:2012
  Slėginių taikmenų metaliniai lęšiniai kompensatoriai | EN 14917:2009
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 9 30) |
| CEN | EN 15001-1:2009
  Dujų tiekimo sistemos. Didesnio kaip 0,5 bar eksploatacinio slėgio pramoninių įrenginių ir didesnio kaip 5 bar pramoninių ir nepramoninių įrenginių dujų vamzdynas. 1 dalis. Projektavimo, medžiagų, montavimo, kontrolės ir bandymų detalūs funkciniai reikalavimai | | |
| CEN | EN ISO 15493:2003
  Pramoninės pakirties plastikinių vamzdynų sistemos. Akrilnitrilbutadienstireno kopolimeras (ABS), neplastifikuotas polivinilchloridas (PVC-U) ir chlorintasis polivinilchloridas (PVC-C). Mazgų ir sistemos aprašai. Metrinės serijos (ISO 15493:2003) | | |
| CEN | EN ISO 15494:2003
  Pramoninės paskirties plastikinių vamzdynų sistemos. Polibutenas (PB), polietilenas (PE) ir polipropilenas (PP). Mazgų ir sistemos aprašai. Metrinės serijos (ISO 15494:2003) | | |
| CEN | EN ISO 15613:2004
  Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Patvirtinimas pagal ikigamybinį suvirinto sujungimo bandymą (ISO 15613:2004) | | |
| CEN | EN ISO 15614-1:2004
  Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 1 dalis. Plieno lankinis ir dujinis suvirinimas, nikelio ir nikelio lydinių lankinis suvirinimas (ISO 15614-1:2004) | | |
| EN ISO 15614-1:2004/A1:2008
  3 pastaba | | Terminas pasibaigęs
  (2008 8 31) |
| EN ISO 15614-1:2004/A2:2012 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 8 31) |
| CEN | EN ISO 15614-2:2005
  Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 2 dalis. Aliuminio ir aliuminio lydinių lankinis suvirinimas (ISO 15614-2:2005) | | |
| EN ISO 15614-2:2005/AC:2009 | | |
| CEN | EN ISO 15614-4:2005
  Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 4 dalis. Aliuminio liejinių baigiamasis suvirinimas (ISO 15614-4:2005) | | |
| EN ISO 15614-4:2005/AC:2007 | | |
| CEN | EN ISO 15614-5:2004
  Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 5 dalis. Titano, cirkonio ir jų lydinių lankinis suvirinimas (ISO 15614-5:2004) | | |
| CEN | EN ISO 15614-6:2006
  Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 6 dalis. Vario ir vario lydinių lankinis suvirinimas (ISO 15614-6:2006) | | |
| CEN | EN ISO 15614-7:2007
  Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 7 dalis. Apvirinimas (ISO 15614-7:2007) | | |
| CEN | EN ISO 15614-8:2002
  Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 8 dalis. Vamzdžių suvirinimo su vamzdžių plokštėmis jungtys (ISO 15614-8:2002) | | |
| CEN | EN ISO 15614-11:2002
  Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 11 dalis. Elektronpluoštis ir lazerinis suvirinimas (ISO 15614-11:2002) | | |
| CEN | EN ISO 15620:2000
  Suvirinimas. Metalų trintinis suvirinimas (ISO 15620:2000) | | |
| CEN | EN 15776:2011
  Nekaitinamieji slėginiai indai. Ketinių slėginių indų ir jų konstrukcinių dalių, kurių santykinis pailgėjimas 15 % arba mažesnis, projektavimo ir gamybos papildomieji reikalavimai | | |
| CEN | EN ISO 16135:2006
  Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Termoplastiniai rutuliniai čiaupai (ISO 16135:2006) | | |
| CEN | EN ISO 16136:2006
  Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Termoplastinės droselinės sklendės (ISO 16136:2006) | | |
| CEN | EN ISO 16137:2006
  Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Termoplastiniai atbuliniai vožtuvai (ISO 16137:2006) | | |
| CEN | EN ISO 16138:2006
  Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Termoplastinės membraninės sklendės (ISO 16138:2006) | | |
| CEN | EN ISO 16139:2006
  Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Termoplastinės sklendės (ISO 16139:2006) | | |
| CEN | EN ISO 21787:2006
  Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Termoplastiniai rutuliniai vožtuvai (ISO 21787:2006) | | |

ESO (1)

Darniojo standarto nuorodiniai žymenys ir pavadinimas

(ir pamatinis dokumentas)

Pakeisto standarto duomenys

Pakeisto standarto atitikties prezumpcijos galiojimo pasibaigimo data

1 pastaba

(1)

(2)

(3)

(4)

CEN

EN 3-8:2006

Nešiojamieji gesintuvai. 8 dalis. Didžiausiojo leidžiamojo slėgio lygaus arba mažesnio negu 30 bar gesintuvų konstrukcija, atsparumas slėgiui ir mechaniniai bandymai

EN 3-8:2006/AC:2007

CEN

EN 19:2002

Pramoninės sklendės. Metalinių sklendžių ženklinimas

CEN

EN 267:2009+A1:2011

Automatiniai priverstinės traukos skystojo kuro degikliai

EN 267:2009

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 287-1:2011

Suvirintojų kvalifikacijos tikrinimas. Lydomasis suvirinimas. 1 dalis. Plienai

EN 287-1:2004

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 334:2005+A1:2009

Įvadinio, ne didesnio kaip 100 barų dujų slėgio reguliatoriai

EN 334:2005

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 7 31)

CEN

EN 378-2:2008+A2:2012

Šaldymo sistemos ir šilumos siurbliai. Saugos ir aplinkosauginiai reikalavimai. 2 dalis. Projektavimas, gamyba, bandymai, ženklinimas ir dokumentai

EN 378-2:2008+A1:2009

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 11 30)

CEN

EN 593:2009+A1:2011

Pramoninės sklendės. Metalinės droselinės sklendės

EN 593:2009

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2011 9 30)

CEN

EN 676:2003+A2:2008

Automatiniai priverstinės traukos dujinio kuro degikliai

EN 676:2003+A2:2008/AC:2008

CEN

EN 764-5:2002

Slėginė įranga. 5 dalis. Medžiagų atitikties ir tikrinimo dokumentai

CEN

EN 764-7:2002

Slėginė įranga. 7 dalis. Nekaitinamosios slėginės įrangos saugos sistemos

EN 764-7:2002/AC:2006

CEN

EN 1057:2006+A1:2010

Varis ir vario lydiniai. Santechnikos bei šildymo įrangoje naudojami vandens ir dujų besiūliai, apvalūs variniai vamzdžiai

EN 1057:2006

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 8 31)

CEN

EN 1092-1:2007

Jungės ir jų jungtys. Vamzdžių, sklendžių, jungiamųjų detalių ir pagalbinių reikmenų, žymimų PN, žiedinės jungės. 1 dalis. Plieninės jungės

CEN

EN 1092-3:2003

Jungės ir jų jungtys. Vamzdžių, uždarymo ir reguliavimo įtaisų, jungiamųjų detalių ir pagalbinių reikmenų, žymimų PN, žiedinės jungės. 3 dalis. Vario lydinių jungės

EN 1092-3:2003/AC:2007

CEN

EN 1092-4:2002

Jungės ir jų jungtys. Vamzdžių, sklendžių, jungiamųjų detalių ir pagalbinių reikmenų, žymimų PN, žiedinės jungės. 4 dalis. Aliuminio lydinių jungės

CEN

EN 1171:2002

Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Lietojo ketaus sklendės

CEN

EN 1252-1:1998

Kriogeniniai indai. Medžiagos. 1 dalis. Tąsumo reikalavimai esant temperatūroms, žemesnėms kaip minus 80 °C

EN 1252-1:1998/AC:1998

CEN

EN 1252-2:2001

Kriogeniniai indai. Medžiagos. 2 dalis. Tąsumo reikalavimai esant temperatūrai nuo minus 80 °C iki minus 20 °C

CEN

EN 1349:2009

Technologinio proceso valdymo sklendės

EN 1349:2000

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 5 31)

CEN

EN 1515-4:2009

Jungės ir jų jungtys. Varžtiniai sujungimai. 4 dalis. Įrangos, atitinkančios Direktyvą 97/23/EC dėl slėginės įrangos, varžtinių sujungimų parinkimas

CEN

EN 1562:2012

Liejininkystė. Kalusis ketus

EN 1562:1997

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 9 30)

CEN

EN 1563:2011

Liejininkystė. Ketus su rutuliniu grafitu

EN 1563:1997

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 1564:2011

Liejininkystė. Austenitiškai grūdintas stiprusis ketus

EN 1564:1997

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 1591-1:2001+A1:2009

Jungės ir jų jungtys. Jungčių su žiedinėmis jungėmis ir tarpikliais projektavimo taisyklės. 1 dalis. Skaičiavimo metodas

EN 1591-1:2001

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 9 30)

EN 1591-1:2001+A1:2009/AC:2011

CEN

EN 1626:2008

Kriogeniniai indai. Kriogeninės paskirties sklendės

EN 1626:1999

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 5 31)

CEN

EN 1653:1997

Varis ir vario lydiniai. Šildymo katilų, slėginių indų ir karšto vandens talpyklų plokštės, lakštai ir apvalūs ruošiniai

EN 1653:1997/A1:2000

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2001 2 28)

CEN

EN 1759-3:2003

Jungės ir jų jungtys. Vamzdžių, uždarymo ir reguliavimo įtaisų, jungiamųjų detalių ir pagalbinių reikmenų, žymimų pagal klasę, žiedinės jungės. 3 dalis. Vario lydinių jungės

EN 1759-3:2003/AC:2004

CEN

EN 1759-4:2003

Jungės ir jų jungtys. Vamzdžių, uždarymo ir reguliavimo įtaisų, jungiamųjų detalių ir pagalbinių reikmenų, žymimų pagal klasę, žiedinės jungės. 4 dalis. Aliuminio lydinių jungės

CEN

EN 1797:2001

Kriogeniniai indai. Dujų ir (arba) medžiagų suderinamumas

EN 1797-1:1998

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2002 1 31)

CEN

EN 1866:2005

Kilnojamieji gesintuvai

CEN

EN 1983:2006

Pramoninės sklendės. Plieniniai rutuliniai čiaupai LST TK 56 (V.P.)

CEN

EN 1984:2010

Pramoninės sklendės. Plieninės sklendės

EN 1984:2000

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN ISO 4126-1:2004

Saugos įtaisai apsaugai nuo viršslėgio. 1 dalis. Apsauginiai vožtuvai (ISO 4126-1:2004)

EN ISO 4126-1:2004/AC:2006

CEN

EN ISO 4126-3:2006

Saugos įtaisai apsaugai nuo viršslėgio. 3 dalis. Atveriamojo disko saugos įtaiso ir saugos vožtuvo derinys (ISO 4126-3:2006)

CEN

EN ISO 4126-4:2004

Saugos įtaisai apsaugai nuo viršslėgio. 4 dalis. Pagalbiniu vožtuvu valdomi apsauginiai vožtuvai (ISO 4126-4:2004)

CEN

EN ISO 4126-5:2004

Saugos įtaisai apsaugai nuo viršslėgio. 5 dalis. Kontroliuojamos saugos sistemos slėgiui sumažinti (CSPRS) (ISO 4126-5:2004)

EN ISO 4126-5:2004/AC:2008

CEN

EN ISO 9606-2:2004

Suvirintojų kvalifikacijos tikrinimas. Lydomasis suvirinimas. 2 dalis. Aliuminis ir aliuminio lydiniai (ISO 9606-2:2004)

CEN

EN ISO 9606-3:1999

Suvirintojų klasifikacijos tikrinimas. Lydomasis suvirinimas. 3 dalis. Varis ir vario lydiniai (ISO 9606-3:1999)

CEN

EN ISO 9606-4:1999

Suvirintojų klasifikacijos tikrinimas. Lydomasis suvirinimas. 4 dalis. Nikelis ir nikelio lydiniai (ISO 9606-4:1999)

CEN

EN ISO 9606-5:2000

Suvirintojų kvalifikacijos tikrinimas. Lydomasis suvirinimas. 5 dalis. Titanas ir titano lydiniai, cirkonis ir cirkonio lydiniai (ISO 9606-5:2000)

CEN

EN ISO 9712:2012

Neardomieji bandymai. Neardomųjų bandymų personalo kvalifikacijos tikrinimas ir sertifikavimas (ISO 9712:2012)

EN 473:2008

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 12 31)

CEN

EN 10028-1:2007+A1:2009

Plokštieji plieniniai slėginių įrenginių gaminiai. 1 dalis. Bendrieji reikalavimai

EN 10028-1:2007

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 10 31)

EN 10028-1:2007+A1:2009/AC:2009

CEN

EN 10028-2:2009

Plokštieji slėginių įrenginių plieno gaminiai. 2 dalis. Nurodytų aukštatemperatūrių savybių nelegiruotieji ir legiruotieji plienai

EN 10028-2:2003

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 12 31)

CEN

EN 10028-3:2009

Plokštieji slėginių įrenginių plieno gaminiai. 3 dalis. Suvirinamieji smulkiagrūdžiai normalizuoti plienai

EN 10028-3:2003

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 12 31)

CEN

EN 10028-4:2009

Plokštieji slėginių įrenginių plieno gaminiai. 4 dalis. Nurodytų žematemperatūrių savybių nikeliu legiruoti plienai

EN 10028-4:2003

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 12 31)

CEN

EN 10028-5:2009

Plokštieji slėginių įrenginių plieno gaminiai. 5 dalis. Suvirinamieji smulkiagrūdžiai termomechaniškai valcuoti plienai

EN 10028-5:2003

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 12 31)

CEN

EN 10028-6:2009

Plokštieji slėginių įrenginių plieno gaminiai. 6 dalis. Suvirinamieji smulkiagrūdžiai grūdintieji ir atleistieji plienai

EN 10028-6:2003

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 12 31)

CEN

EN 10028-7:2007

Plokštieji slėginių įrenginių plieno gaminiai. 7 dalis. Nerūdijantieji plienai

EN 10028-7:2000

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2008 6 30)

CEN

EN 10204:2004

Metalo gaminiai. Kontrolės dokumentai

CEN

EN 10213:2007

Slėginių įrenginių plieno liejiniai

EN 10213-3:1995

EN 10213-4:1995

EN 10213-2:1995

EN 10213-1:1995

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2008 5 31)

EN 10213:2007/AC:2008

CEN

EN 10216-1:2002

Besiūliai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 1 dalis. Kambario temperatūroje nurodytų savybių nelegiruotojo plieno vamzdžiai

EN 10216-1:2002/A1:2004

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2004 9 30)

CEN

EN 10216-2:2002+A2:2007

Besiūliai slėginiai plieniniai vamzdžiai. Techninės tiekimo sąlygos. 2 dalis. Nurodytų aukštatemperatūrių savybių vamzdžiai iš nelegiruotojo ir legiruotojo plieno

EN 10216-2:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2008 2 29)

CEN

EN 10216-3:2002

Besiūliai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 3 dalis. Legiruotojo smulkiagrūdžio plieno vamzdžiai

EN 10216-3:2002/A1:2004

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2004 9 30)

CEN

EN 10216-4:2002

Besiūliai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 4 dalis. Žemoje temperatūroje nurodytų savybių nelegiruotojo ir legiruotojo plieno vamzdžiai

EN 10216-4:2002/A1:2004

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2004 9 30)

CEN

EN 10216-5:2004

Besiūliai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 5 dalis. Nerūdijančiojo plieno vamzdžiai

EN 10216-5:2004/AC:2008

CEN

EN 10217-1:2002

Suvirintiniai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 1 dalis. Kambario temperatūroje nurodytų savybių nelegiruotojo plieno vamzdžiai

EN 10217-1:2002/A1:2005

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2005 7 31)

CEN

EN 10217-2:2002

Suvirintiniai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 2 dalis. Aukštesnėje temperatūroje nurodytų savybių nelegiruotojo ir legiruotojo plieno vamzdžiai, suvirinti elektra

EN 10217-2:2002/A1:2005

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2005 7 31)

CEN

EN 10217-3:2002

Suvirintiniai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 3 dalis. Legiruotojo smulkiagrūdžio plieno vamzdžiai

EN 10217-3:2002/A1:2005

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2005 7 31)

CEN

EN 10217-4:2002

Suvirintiniai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 4 dalis. Žemoje temperatūroje nurodytų savybių nelegiruotojo plieno vamzdžiai, suvirinti elektra

EN 10217-4:2002/A1:2005

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2005 7 31)

CEN

EN 10217-5:2002

Suvirintiniai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 5 dalis. Lankinio suvirinimo po fliusu, aukštesnėje temperatūroje nurodytų savybių nelegiruotojo ir legiruotojo plieno vamzdžiai

EN 10217-5:2002/A1:2005

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2005 7 31)

CEN

EN 10217-6:2002

Suvirintiniai plieno vamzdžiai, tinkami naudoti esant slėgiui. Techninės tiekimo sąlygos. 6 dalis. Lankinio suvirinimo po fliusu, žemoje temperatūroje nurodytų savybių nelegiruotojo plieno vamzdžiai

EN 10217-6:2002/A1:2005

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2005 7 31)

CEN

EN 10217-7:2005

Suvirintieji plieniniai slėginiai vamzdžiai. Techninės tiekimo sąlygos. 7 dalis. Nerūdijančiojo plieno vamzdžiai

CEN

EN 10222-1:1998

Slėginių įrenginių plieno kaltiniai. 1 dalis. Bendrieji reikalavimai atviruosiuose štampuose gamintiems kaltiniams

EN 10222-1:1998/A1:2002

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2002 10 31)

CEN

EN 10222-2:1999

Slėginių įrenginių plieno kaltiniai. 2 dalis. Nurodytų aukštatemperatūrių savybių feritiniai ir martensitiniai plienai

EN 10222-2:1999/AC:2000

CEN

EN 10222-3:1998

Slėginių įrenginių plieno kaltiniai. 3 dalis. Nurodytų žematemperatūrių savybių nikeliniai plienai

CEN

EN 10222-4:1998

Slėginių įrenginių plieno kaltiniai. 4 dalis. Suvirinamieji smulkiagrūdžiai plienai su aukšta sąlygine takumo riba

EN 10222-4:1998/A1:2001

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2002 1 31)

CEN

EN 10222-5:1999

Slėginių indų plieno kaltiniai. 5 dalis. Martensitiniai, austenitiniai ir austenitiniai-feritiniai nerūdijantieji plienai

EN 10222-5:1999/AC:2000

CEN

EN 10253-2:2007

Vamzdžių jungiamųjų detalių sandūrinis suvirinimas. 2 dalis. Nelegiruotieji ir legiruotieji feritiniai plienai, kuriems keliami ypatingi kontrolės reikalavimai

CEN

EN 10253-4:2008

Sandūriniu būdu suvirinamų vamzdžių jungiamosios detalės. 4 dalis. Specialiai kontroliuojami nerūdijantieji austenitiniai ir austenitiniai feritiniai (dupleksiniai) plienai

EN 10253-4:2008/AC:2009

CEN

EN 10269:1999

Nurodytų aukštatemperatūrių ir (arba) žematemperatūrių savybių plieno ir nikelio lydinių tvirtinimo detalės

EN 10269:1999/A1:2006

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2006 10 31)

EN 10269:1999/A1:2006/AC:2008

CEN

EN 10272:2007

Slėginių įrenginių nerūdijančiojo plieno strypai

EN 10272:2000

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2008 4 30)

CEN

EN 10273:2007

Nurodytų aukštatemperatūrių savybių slėginių įrenginių karštai valcuoti strypai iš suvirinamojo plieno

EN 10273:2000

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2008 6 30)

CEN

EN 10305-4:2011

Tikslieji plieno vamzdžiai. Techninės tiekimo sąlygos. 4 dalis. Hidraulinių ir pneumatinių sistemų šaltai tempti besiūliai vamzdžiai

EN 10305-4:2003

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 10305-6:2005

Tikslieji plieno vamzdžiai. Techninės tiekimo sąlygos. 6 dalis. Hidraulinių ir pneumatinių sistemų šaltai traukti suvirintieji vamzdžiai

CEN

EN ISO 10931:2005

Pramoninės paskirties plastikinių vamzdynų sistemos. Polivinilidenfluoridas (PVDF). Komponentų ir sistemos aprašai (ISO 10931:2005)

CEN

EN 12178:2003

Šaldymo sistemos ir šilumos siurbliai. Skysčio lygio rodytuvai. Reikalavimai, bandymai ir ženklinimas

CEN

EN 12263:1998

Šaldymo sistemos ir šilumos siurbliai. Apsauginiai slėgio ribojimo išjungikliai. Reikalavimai ir bandymai

CEN

EN 12266-1:2012

Pramoninės sklendės. Metalinių sklendžių bandymai. 1 dalis. Slėginiai bandymai, bandymo procedūros ir priėmimo kriterijai. Privalomieji reikalavimai

EN 12266-1:2003

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 10 31)

CEN

EN 12284:2003

Šaldymo sistemos ir šiluminiai siurbliai. Srauto reguliavimo įtaisai. Reikalavimai, bandymas ir ženklinimas

CEN

EN 12288:2010

Pramoninės sklendės. Vario lydinių sklendės

EN 12288:2003

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 12334:2001

Pramoninės sklendės. Atbulinės ketaus sklendės

EN 12334:2001/A1:2004

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2005 2 28)

EN 12334:2001/AC:2002

CEN

EN 12392:2000

Aliuminis ir aliuminio lydiniai. Deformuojamieji gaminiai. Ypatingieji reikalavimai gaminiams, skirtiems slėgio įrenginių gamybai

CEN

EN 12420:1999

Varis ir vario lydiniai. Kaltiniai

CEN

EN 12434:2000

Kriogeniniai indai. Kriogeninės lanksčiosios žarnos

EN 12434:2000/AC:2001

CEN

EN 12451:2012

Varis ir vario lydiniai. Besiūliai apskritojo skerspjūvio vamzdžiai šilumokaičiams

EN 12451:1999

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 11 30)

CEN

EN 12452:2012

Varis ir vario lydiniai. Valcuoti briaunotieji besiūliai vamzdžiai, skirti šilumokaičiams

EN 12452:1999

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 11 30)

CEN

EN 12516-1:2005

Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Projektinis korpuso stipris. 1 dalis. Lentelės metodas, taikomas projektuojant plieninių uždarymo ir reguliavimo įtaisų korpusus

EN 12516-1:2005/AC:2007

CEN

EN 12516-2:2004

Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Projektinis korpuso stipris. 2 dalis. Skaičiuojamasis metodas, taikomas plieninių uždarymo ir reguliavimo įtaisų korpusams

CEN

EN 12516-3:2002

Uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Projektinis korpuso stipris. 3 dalis. Eksperimentinis metodas

EN 12516-3:2002/AC:2003

CEN

EN 12516-4:2008

Pramoninės sklendės. Projektinis apvalkalo stipris. 4 dalis. Sklendžių apvalkalų, pagamintų iš kitokių nei plienas metalų, skaičiavimo metodas

CEN

EN 12542:2010

Suskystintų naftos dujų (SND) įranga ir pagalbiniai reikmenys. Serijinės gamybos stacionariosios suvirintos cilindrinės plieninės ne didesnės kaip 13 m3 talpyklos suskystintoms naftos dujoms laikyti. Projektavimas ir gamyba

EN 12542:2002

EN 14075:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 12735-1:2010

Varis ir vario lydiniai. Besiūliai, apskritojo skerspjūvio variniai oro kondicionavimo ir aušinimo vamzdžiai. 1 dalis. Vamzdynų sistemų vamzdžiai

EN 12735-1:2001

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 12735-2:2010

Varis ir vario lydiniai. Besiūliai, apskritojo skerspjūvio variniai oro kondicionavimo ir aušinimo vamzdžiai. 2 dalis. Įrangos vamzdžiai

EN 12735-2:2001

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 12778:2002

Indai. Buitiniai slėginiai virduliai

EN 12778:2002/A1:2005

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2005 12 31)

EN 12778:2002/AC:2003

CEN

EN 12952-1:2001

Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinė įranga. 1 dalis. Bendrosios nuostatos

CEN

EN 12952-2:2011

Vandens vamzdžių katilai ir pagalbiniai įrenginiai. 2 dalis. Katilų slėginių dalių ir pagalbinių reikmenų medžiagos

EN 12952-2:2001

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 12952-3:2011

Vandens vamzdžių katilai ir pagalbiniai įrenginiai. 3 dalis. Katilo slėginių dalių projektavimas ir skaičiavimas

EN 12952-3:2001

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 12952-5:2011

Vandens vamzdžių katilai ir pagalbiniai įrenginiai. 5 dalis. Slėginių katilo dalių gamyba ir montavimas

EN 12952-5:2001

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 12952-6:2011

Vandens vamzdžių katilai ir pagalbiniai įrenginiai. 6 dalis. Slėginių katilo dalių kontrolė montuojant; dokumentų rengimas ir ženklinimas

EN 12952-6:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 12952-7:2012

Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinai įrenginiai. 7 dalis. Reikalavimai, keliami katilo įrangai

EN 12952-7:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2013 4 30)

CEN

EN 12952-8:2002

Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinė įranga. 8 dalis. Katilo skystojo ir dujinio kuro degimo sistemoms keliami reikalavimai

CEN

EN 12952-9:2002

Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinė įranga. 9 dalis. Katilo kietojo dulkinio kuro deginimo sistemoms keliami reikalavimai

CEN

EN 12952-10:2002

Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinė įranga. 10 dalis. Apsaugams nuo viršslėgio keliami reikalavimai

CEN

EN 12952-11:2007

Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinė įranga. 11 dalis. Reikalavimai, keliami katilo ribotuvams ir pagalbiniams reikmenims

CEN

EN 12952-14:2004

Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinė įranga. 14 dalis. Išmetamųjų dujų DENOX sistemų, kuriose naudojamas suslėgtas skystasis amoniakas arba amoniakinis vanduo, reikalavimai

CEN

EN 12952-16:2002

Vandens vamzdžių katilai ir pagalbinė įranga. 16 dalis. Kietojo kuro katilų ardynui ir verdančiojo sluoksnio degimo sistemoms keliami reikalavimai

CEN

EN 12952-18:2012

Vandens vamzdžių katilai ir pagalbiniai įrenginiai. 18 dalis. Eksploatavimo instrukcijos

CEN

EN 12953-1:2012

Kaitravamzdžiai katilai. 1 dalis. Bendrieji dalykai

EN 12953-1:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 9 30)

CEN

EN 12953-2:2012

Kaitravamzdžiai katilai. 2 dalis. Katilų slėginių dalių ir pagalbinių reikmenų medžiagos

EN 12953-2:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 9 30)

CEN

EN 12953-3:2002

Kaitravamzdžiai katilai. 3 dalis. Slėginių dalių projektavimas ir skaičiavimas

CEN

EN 12953-4:2002

Kaitravamzdžiai katilai. 4 dalis. Slėginių katilo dalių konstravimas ir gamyba

CEN

EN 12953-5:2002

Kaitravamzdžiai katilai. 5 dalis. Slėginių katilo dalių tikrinimas konstruojant, rengiant dokumentus ir ženklinant

CEN

EN 12953-6:2011

Kaitravamzdžiai katilai. 6 dalis. Katilo įrangos reikalavimai

EN 12953-6:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2011 9 9)

CEN

EN 12953-7:2002

Kaitravamzdžiai katilai. 7 dalis. Katilo skystojo ir dujinio kuro degimo sistemoms keliami reikalavimai

CEN

EN 12953-8:2001

Kaitravamzdžiai katilai. 8 dalis. Reikalavimai, keliami viršslėgio apsaugams

EN 12953-8:2001/AC:2002

CEN

EN 12953-9:2007

Kaitravamzdžiai katilai. 9 dalis. Reikalavimai, keliami katilo ribotuvams ir pagalbiniams reikmenims

CEN

EN 12953-12:2003

Kaitravamzdžiai katilai. 12 dalis. Katilo kietojo kuro ardyno degimo sistemoms keliami reikalavimai

CEN

EN 12953-13:2012

Kaitravamzdžiai katilai. 13 dalis. Eksploatavimo instrukcijos

CEN

EN 13121-1:2003

Antžeminės stiklaplastikio talpyklos ir indai. 1 dalis. Žaliavos. Techninės ir priėmimo sąlygos

CEN

EN 13121-2:2003

Antžeminės stiklaplastikio talpyklos ir indai. 2 dalis. Kompozicinės medžiagos. Cheminis atsparumas

CEN

EN 13121-3:2008+A1:2010

Antžeminės stiklaplastikio talpyklos ir indai. 3 dalis. Projektavimas ir gamybos kokybė

EN 13121-3:2008

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 8 31)

EN 13121-3:2008+A1:2010/AC:2011

CEN

EN 13134:2000

Kietasis litavimas. Procedūros patvirtinimas

CEN

EN 13136:2001

Šaldymo sistemos ir šiluminiai siurbliai. Slėgio mažinimo priemonės ir prie jų prijungiami vamzdžiai. Skaičiavimo metodai

EN 13136:2001/A1:2005

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2005 12 31)

CEN

EN 13175:2003+A2:2007

Suskystintų naftos dujų (SND) talpyklų uždarymo ir reguliavimo įtaisų ir jungiamųjų detalių techniniai reikalavimai

EN 13175:2003

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2007 9 30)

CEN

EN 13348:2008

Varis ir vario lydiniai.Besiūliai apskritojo skerspjūvio variniai vamzdžiai, skirti medicininėms dujoms arba vakuumui

EN 13348:2001

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 2 28)

CEN

EN 13371:2001

Kriogeniniai indai. Kriogeninės paskirties jungtys

CEN

EN 13397:2001

Pramoninės sklendės. Metalinės membraninės sklendės

CEN

EN 13445-1:2009

Nekaitinamieji slėginiai indai. 1 dalis. Bendrieji reikalavimai

EN 13445-1:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 12 31)

CEN

EN 13445-2:2009

Nekaitinamieji slėginiai indai. 2 dalis. Medžiagos

EN 13445-2:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 12 31)

EN 13445-2:2009/A1:2012

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 12 31)

EN 13445-2:2009/A2:2012

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 12 31)

CEN

EN 13445-3:2009

Nekaitinamieji slėginiai indai. 3 dalis. Projektavimas

EN 13445-3:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 12 31)

EN 13445-3:2009/A1:2012

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 12 31)

CEN

EN 13445-4:2009

Nekaitinamieji slėginiai indai. 4 dalis. Gamyba

EN 13445-4:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 12 31)

EN 13445-4:2009/A1:2011

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 13445-5:2009

Nekaitinamieji slėginiai indai. 5 dalis. Tikrinimas ir bandymai

EN 13445-5:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 12 31)

EN 13445-5:2009/A2:2011

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

EN 13445-5:2009/A3:2011

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

EN 13445-5:2009/A1:2011

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 13445-6:2009

Nekaitinamieji slėginiai indai. 6 dalis. Slėginių indų ir slėginių dalių, sukonstruotų iš rutulinio grafito lietojo ketaus, projektavimo ir gamybos reikalavimai

EN 13445-6:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 12 31)

CEN

EN 13445-8:2009

Nekaitinamieji slėginiai indai. 8 dalis. Papildomieji reikalavimai, keliami aliuminio ir aliuminio lydinių slėginiams indams

EN 13445-8:2006

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 12 31)

CEN

EN 13458-1:2002

Kriogeniniai indai. Stacionarieji, vakuumu izoliuoti indai. 1 dalis. Pagrindiniai reikalavimai

CEN

EN 13458-2:2002

Kriogeniniai indai. Stacionarieji, vakuumu izoliuoti indai. 2 dalis. Projektavimas, gamyba, kontrolė ir bandymas

EN 13458-2:2002/AC:2006

CEN

EN 13458-3:2003

Kriogeniniai indai. Stacionarieji, vakuumu izoliuoti indai. 3 dalis. Naudojimo reikalavimai

EN 13458-3:2003/A1:2005

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2005 12 31)

CEN

EN 13480-1:2012

Metaliniai pramoniniai vamzdynai. 1 dalis. Bendrieji dalykai

EN 13480-1:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 12 31)

CEN

EN 13480-2:2012

Metaliniai pramoniniai vamzdynai. 2 dalis. Medžiagos

EN 13480-2:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 12 31)

CEN

EN 13480-3:2012

Metaliniai pramoniniai vamzdynai. 3 dalis. Projektavimas ir skaičiavimas

EN 13480-3:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 12 31)

CEN

EN 13480-4:2012

Metaliniai pramoniniai vamzdynai. 4 dalis. Gamyba ir montavimas

EN 13480-4:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 12 31)

CEN

EN 13480-5:2012

Metaliniai pramoniniai vamzdynai. 5 dalis. Tikrinimas ir bandymai

EN 13480-5:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 12 31)

CEN

EN 13480-6:2012

Metaliniai pramoniniai vamzdynai. 6 dalis. Požeminių vamzdynų papildomieji reikalavimai

EN 13480-6:2004

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 12 31)

CEN

EN 13480-8:2012

Metaliniai pramoniniai vamzdynai. 8 dalis. Aliuminio ir aliuminio lydinių vamzdynų papildomieji reikalavimai

EN 13480-8:2007

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 12 31)

CEN

EN ISO 13585:2012

Kietasis litavimas. Lituotojo kvalifikacijos patvirtinimas (ISO 13585:2012)

EN 13133:2000

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 12 31)

CEN

EN 13611:2007+A2:2011

Dujinių degiklių ir dujinių prietaisų saugos ir valdymo įtaisai. Bendrieji reikalavimai

EN 13611:2007

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 13648-1:2008

Kriogeniniai indai. Saugos įtaisai apsaugai nuo viršslėgio. 1 dalis. Kriogeninės paskirties saugos vožtuvai

EN 13648-1:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 5 31)

CEN

EN 13648-2:2002

Kriogeniniai indai. Saugos įtaisai apsaugai nuo viršslėgio. 2 dalis. Kriogeninės paskirties saugos įtaisų atveriamasis diskas

CEN

EN 13648-3:2002

Kriogeniniai indai. Saugos įtaisai apsaugai nuo viršslėgio. 3 dalis. Privalomojo slėgio sumažinimo nustatymas. Talpos ir dydžio nustatymas

CEN

EN 13709:2010

Pramoninės sklendės. Plieninės vožtuvinės ir uždaromosios bei atbulinės vožtuvinės sklendės

EN 13709:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 13789:2010

Pramoninės sklendės. Ketinės vožtuvinės sklendės

EN 13789:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 13831:2007

Uždari plėtimosi bakai su membrana, įrengiami vandens sistemose

CEN

EN 13835:2012

Liejininkystė. Austenitinis ketus

EN 13835:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 7 31)

CEN

EN 13923:2005

Slėginiai indai iš vytu stiklapluoščiu armuoto plastiko. Medžiagos, projektavimas, gamyba ir bandymai LST TK 56 (V.P.)

CEN

EN 14071:2004

Suskystintų naftos dujų (SND) talpyklų slėginiai apsauginiai vožtuvai. Pagalbinė įranga

CEN

EN 14129:2004

Suskystintų naftos dujų (SND) talpyklų viršslėgio vožtuvai

CEN

EN 14197-1:2003

Kriogeniniai indai. Stacionarieji, ne vakuumu izoliuoti indai. 1 dalis. Pagrindiniai reikalavimai

CEN

EN 14197-2:2003

Kriogeniniai indai. Stacionarieji, ne vakuumu izoliuoti indai. 2 dalis. Projektavimas, gamyba, kontrolė ir bandymas

EN 14197-2:2003/A1:2006

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2007 2 28)

EN 14197-2:2003/AC:2006

CEN

EN 14197-3:2004

Kriogeniniai indai. Stacionarieji, ne vakuumu izoliuoti indai. 3 dalis. Naudojimo reikalavimai

EN 14197-3:2004/A1:2005

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2005 12 31)

EN 14197-3:2004/AC:2004

CEN

EN 14222:2003

Būgniniai nerūdijančiojo plieno katilai

CEN

EN 14276-1:2006+A1:2011

Šaldymo sistemų ir šilumos siurblių slėginiai įrenginiai. 1 dalis. Indai. Bendrieji reikalavimai

EN 14276-1:2006

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2011 9 9)

CEN

EN 14276-2:2007+A1:2011

Šaldymo sistemų ir šilumos siurblių slėginiai įrenginiai. 2 dalis. Vamzdynai. Bendrieji reikalavimai

EN 14276-2:2007

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2011 9 9)

CEN

EN 14341:2006

Pramoninės sklendės. Plieniniai atbuliniai vožtuvai LST TK 56 (V.P.)

CEN

EN 14359:2006+A1:2010

Hidropneumatiniai hidraulinių pavarų akumuliatoriai

EN 14359:2006

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 3)

CEN

EN 14382:2005+A1:2009

Dujų slėgio reguliavimo stočių ir įrenginių saugos įtaisai. Ne didesnio kaip 100 bar įvadinio slėgio dujų uždaromieji saugos įtaisai

EN 14382:2005

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 9 30)

EN 14382:2005+A1:2009/AC:2009

CEN

EN 14394:2005+A1:2008

Šildymo katilai. Šildymo katilai su priverstinio oro tiekimo degikliais. Vardinė šiluminė galia ne didesnė kaip 10 MW ir didžiausia eksploatavimo temperatūra 110 °C

CEN

EN 14570:2005

Antžeminių ir požeminių suskystintų naftos dujų (SND) talpyklų įrengimas

EN 14570:2005/A1:2006

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2006 8 31)

CEN

EN 14585-1:2006

Sėginės gofruotosios metalinės žarnos ir jų sąrankos. 1 dalis. Reikalavimai

CEN

EN 14917:2009+A1:2012

Slėginių taikmenų metaliniai lęšiniai kompensatoriai

EN 14917:2009

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 9 30)

CEN

EN 15001-1:2009

Dujų tiekimo sistemos. Didesnio kaip 0,5 bar eksploatacinio slėgio pramoninių įrenginių ir didesnio kaip 5 bar pramoninių ir nepramoninių įrenginių dujų vamzdynas. 1 dalis. Projektavimo, medžiagų, montavimo, kontrolės ir bandymų detalūs funkciniai reikalavimai

CEN

EN ISO 15493:2003

Pramoninės pakirties plastikinių vamzdynų sistemos. Akrilnitrilbutadienstireno kopolimeras (ABS), neplastifikuotas polivinilchloridas (PVC-U) ir chlorintasis polivinilchloridas (PVC-C). Mazgų ir sistemos aprašai. Metrinės serijos (ISO 15493:2003)

CEN

EN ISO 15494:2003

Pramoninės paskirties plastikinių vamzdynų sistemos. Polibutenas (PB), polietilenas (PE) ir polipropilenas (PP). Mazgų ir sistemos aprašai. Metrinės serijos (ISO 15494:2003)

CEN

EN ISO 15613:2004

Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Patvirtinimas pagal ikigamybinį suvirinto sujungimo bandymą (ISO 15613:2004)

CEN

EN ISO 15614-1:2004

Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 1 dalis. Plieno lankinis ir dujinis suvirinimas, nikelio ir nikelio lydinių lankinis suvirinimas (ISO 15614-1:2004)

EN ISO 15614-1:2004/A1:2008

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2008 8 31)

EN ISO 15614-1:2004/A2:2012

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 8 31)

CEN

EN ISO 15614-2:2005

Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 2 dalis. Aliuminio ir aliuminio lydinių lankinis suvirinimas (ISO 15614-2:2005)

EN ISO 15614-2:2005/AC:2009

CEN

EN ISO 15614-4:2005

Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 4 dalis. Aliuminio liejinių baigiamasis suvirinimas (ISO 15614-4:2005)

EN ISO 15614-4:2005/AC:2007

CEN

EN ISO 15614-5:2004

Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 5 dalis. Titano, cirkonio ir jų lydinių lankinis suvirinimas (ISO 15614-5:2004)

CEN

EN ISO 15614-6:2006

Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 6 dalis. Vario ir vario lydinių lankinis suvirinimas (ISO 15614-6:2006)

CEN

EN ISO 15614-7:2007

Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 7 dalis. Apvirinimas (ISO 15614-7:2007)

CEN

EN ISO 15614-8:2002

Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 8 dalis. Vamzdžių suvirinimo su vamzdžių plokštėmis jungtys (ISO 15614-8:2002)

CEN

EN ISO 15614-11:2002

Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 11 dalis. Elektronpluoštis ir lazerinis suvirinimas (ISO 15614-11:2002)

CEN

EN ISO 15620:2000

Suvirinimas. Metalų trintinis suvirinimas (ISO 15620:2000)

CEN

EN 15776:2011

Nekaitinamieji slėginiai indai. Ketinių slėginių indų ir jų konstrukcinių dalių, kurių santykinis pailgėjimas 15 % arba mažesnis, projektavimo ir gamybos papildomieji reikalavimai

CEN

EN ISO 16135:2006

Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Termoplastiniai rutuliniai čiaupai (ISO 16135:2006)

CEN

EN ISO 16136:2006

Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Termoplastinės droselinės sklendės (ISO 16136:2006)

CEN

EN ISO 16137:2006

Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Termoplastiniai atbuliniai vožtuvai (ISO 16137:2006)

CEN

EN ISO 16138:2006

Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Termoplastinės membraninės sklendės (ISO 16138:2006)

CEN

EN ISO 16139:2006

Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Termoplastinės sklendės (ISO 16139:2006)

CEN

EN ISO 21787:2006

Pramoniniai uždarymo ir reguliavimo įtaisai. Termoplastiniai rutuliniai vožtuvai (ISO 21787:2006)

| 1 pastaba: | Paprastai atitikties prielaidos galiojimo pasibaigimo data – tai panaikinimo data (angl. „dow“), kurią nustato Europos standartizacijos organizacija, tačiau šių standartų naudotojų dėmesys atkreipiamas į tai, kad tam tikrais išimtiniais atvejais data gali būti ir kita. |
| --- | --- |

1 pastaba:

Paprastai atitikties prielaidos galiojimo pasibaigimo data – tai panaikinimo data (angl. „dow“), kurią nustato Europos standartizacijos organizacija, tačiau šių standartų naudotojų dėmesys atkreipiamas į tai, kad tam tikrais išimtiniais atvejais data gali būti ir kita.

| 2.1 pastaba: | Naujo (arba iš dalies pakeisto) standarto ir pakeisto standarto taikymo sritis yra ta pati. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. |
| --- | --- |

2.1 pastaba:

Naujo (arba iš dalies pakeisto) standarto ir pakeisto standarto taikymo sritis yra ta pati. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų.

| 2.2 pastaba: | Naujo standarto taikymo sritis yra platesnė nei pakeisto standarto. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. |
| --- | --- |

2.2 pastaba:

Naujo standarto taikymo sritis yra platesnė nei pakeisto standarto. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų.

| 2.3 pastaba: | Naujo standarto taikymo sritis yra siauresnė nei pakeisto standarto. Produktų arba paslaugų, kuriems taikomas naujasis standartas, atveju nurodytą dieną pagal (iš dalies) pakeistą standartą nebedaroma prielaidai, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. Tai neturi poveikio prielaidai, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų, nustatytų produktams arba paslaugoms, kuriems vis dar taikomas (iš dalies) pakeistas standartas, bet netaikomas naujas standartas. |
| --- | --- |

2.3 pastaba:

Naujo standarto taikymo sritis yra siauresnė nei pakeisto standarto. Produktų arba paslaugų, kuriems taikomas naujasis standartas, atveju nurodytą dieną pagal (iš dalies) pakeistą standartą nebedaroma prielaidai, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. Tai neturi poveikio prielaidai, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų, nustatytų produktams arba paslaugoms, kuriems vis dar taikomas (iš dalies) pakeistas standartas, bet netaikomas naujas standartas.

| 3 pastaba: | Jei daromi pakeitimai, pamatinis standartas yra EN CCCCC:YYYY, jo ankstesni pakeitimai, jei jų buvo, ir naujas cituojamas pakeitimas. Todėl pakeistas standartas susideda iš EN CCCCC:YYYY ir jo ankstesnių pakeitimų, jei jų buvo, išskyrus naują cituojamą pakeitimą. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. |
| --- | --- |

3 pastaba:

Jei daromi pakeitimai, pamatinis standartas yra EN CCCCC:YYYY, jo ankstesni pakeitimai, jei jų buvo, ir naujas cituojamas pakeitimas. Todėl pakeistas standartas susideda iš EN CCCCC:YYYY ir jo ankstesnių pakeitimų, jei jų buvo, išskyrus naują cituojamą pakeitimą. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų.

PASTABA.

| — | Visą informaciją apie esamus standartus gali suteikti Europos standartizacijos organizacijos arba nacionalinės standartizacijos organizacijos, kurių sąrašas paskelbtas Oficialiajame leidinyje pagal Reglamento (ES) Nr. 1025/2012 (2) 27 strapsnį. |
| --- | --- |

—

Visą informaciją apie esamus standartus gali suteikti Europos standartizacijos organizacijos arba nacionalinės standartizacijos organizacijos, kurių sąrašas paskelbtas Oficialiajame leidinyje pagal Reglamento (ES) Nr. 1025/2012 (2) 27 strapsnį.

| — | Standartus priima Europos standartizacijos organizacijos anglų kalba (CEN ir Cenelec juos taip pat skelbia prancūzų ir vokiečių kalbomis). Po to nacionalinės standarizacijos organizacijos standartų pavadinimus verčia į visas kitas reikiamas oficialias Europos Sąjungos kalbas. Europos Komisija neatsako už pavadinimų, pateiktų skelbti Oficialiajame leidinyje, teisingumą. |
| --- | --- |

—

Standartus priima Europos standartizacijos organizacijos anglų kalba (CEN ir Cenelec juos taip pat skelbia prancūzų ir vokiečių kalbomis). Po to nacionalinės standarizacijos organizacijos standartų pavadinimus verčia į visas kitas reikiamas oficialias Europos Sąjungos kalbas. Europos Komisija neatsako už pavadinimų, pateiktų skelbti Oficialiajame leidinyje, teisingumą.

| — | Nuorodos į klaidų ištaisymus ".../AC: YYYY" skelbiamos tik informacijos tikslais. Klaidų ištaisyme iš standarto teksto pašalinamos spausdinimo, kalbos ar panašios klaidos ir klaidų ištaisymas gali būti aktualus tik vienai ar kelioms Europos standartizacijos organizacijos priimto standarto kalbinėms versijoms. |
| --- | --- |

—

Nuorodos į klaidų ištaisymus ".../AC: YYYY" skelbiamos tik informacijos tikslais. Klaidų ištaisyme iš standarto teksto pašalinamos spausdinimo, kalbos ar panašios klaidos ir klaidų ištaisymas gali būti aktualus tik vienai ar kelioms Europos standartizacijos organizacijos priimto standarto kalbinėms versijoms.

| — | Nuorodinių žymenų skelbimas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje nereiškia, kad standartai parengti visomis Europos Sąjungos oficialiomis kalbomis. |
| --- | --- |

—

Nuorodinių žymenų skelbimas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje nereiškia, kad standartai parengti visomis Europos Sąjungos oficialiomis kalbomis.

| — | Šis sąrašas pakeičia visus ankstesnius sąrašus, skelbtus Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Europos Komisija užtikrina, kad šis sąrašas bus atnaujinamas. |
| --- | --- |

—

Šis sąrašas pakeičia visus ankstesnius sąrašus, skelbtus Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Europos Komisija užtikrina, kad šis sąrašas bus atnaujinamas.

| — | Daugiau informacijos apie darniuosius standartus ir kitus Europos standartus rasite internete adresu:
  http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm |
| --- | --- |

—

Daugiau informacijos apie darniuosius standartus ir kitus Europos standartus rasite internete adresu:

http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm

---

(1)  ESO: Europos standartizacijos organizacijos:

| — | CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25500811; fax +32 25500819 (http://www.cen.eu) |
| --- | --- |

—

CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25500811; fax +32 25500819 (http://www.cen.eu)

| — | Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25196871; fax +32 25196919 (http://www.cenelec.eu) |
| --- | --- |

—

Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25196871; fax +32 25196919 (http://www.cenelec.eu)

| — | ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, Tel. +33 492944200; fax +33 493654716 (http://www.etsi.eu) |
| --- | --- |

—

ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, Tel. +33 492944200; fax +33 493654716 (http://www.etsi.eu)

(2)  OL L 316, 2012 11 14, p. 12.

---

| 4.5.2013 | LT | Europos Sąjungos oficialusis leidinys | C 128/17 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

LT

Europos Sąjungos oficialusis leidinys

C 128/17

---

Komisijos komunikatas, parengtas įgyvendinant Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2009/105/EB dėl paprastų slėginių indų

(Tekstas svarbus EEE)

(Darniųjų standartų pavadinimų ir nuorodinių žymenų skelbimas pagal Sąjungos derinimo teisės aktus)

2013/C 128/02

| ESO (1) | Darniojo standarto nuorodiniai žymenys ir pavadinimas
  (ir pamatinis dokumentas) | Pakeisto standarto duomenys | Pakeisto standarto atitikties prezumpcijos galiojimo pasibaigimo data
  1 pastaba |
| --- | --- | --- | --- |
| (1) | (2) | (3) | (4) |
| CEN | EN 286-1:1998
  Paprastieji nekaitinami slėginiai indai orui ar azotui laikyti. 1 dalis. Bendrosios paskirties slėginiai indai | EN 286-1:1991
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (1998 8 31) |
| EN 286-1:1998/A1:2002 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2003 1 31) |
| EN 286-1:1998/A2:2005 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2006 4 30) |
| EN 286-1:1998/AC:2002 | | |
| CEN | EN 286-2:1992
  Paprastieji nekaitinami slėginiai indai orui ar azotui laikyti. 2 dalis. Orinių stabdžių ir pagalbinių sistemų, įtaisytų motorinėse transporto mašinose bei jų priekabose, slėginiai indai | | |
| EN 286-2:1992/AC:1992 | | |
| CEN | EN 286-3:1994
  Paprastieji nekaitinami slėginiai indai orui ir azotui laikyti. 3 dalis. Geležinkelio riedmenų orinių stabdžių ir pagalbinių pneumatinių įrenginių plieniniai slėginiai indai | | |
| CEN | EN 286-4:1994
  Paprastieji nekaitinami slėginiai indai orui ar azotui laikyti. 4 dalis. Geležinkelio riedmenų orinių stabdžių ir pagalbinių pneumatinių įrenginių aliuminio lydinių slėginiai indai | | |
| CEN | EN 287-1:2011
  Suvirintojų kvalifikacijos tikrinimas. Lydomasis suvirinimas. 1 dalis. Plienai | EN 287-1:2004
  2.1 pastaba | Šio paskelbimo data |
| CEN | EN 10207:2005
  Paprastųjų slėginių indų plienai. Plokščių, juostų ir strypų techniniai tiekimo reikalavimai | | |
| CEN | EN ISO 15614-1:2004
  Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 1 dalis. Plieno lankinis ir dujinis suvirinimas, nikelio ir nikelio lydinių lankinis suvirinimas (ISO 15614-1:2004) | | |
| EN ISO 15614-1:2004/A1:2008 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2008 8 31) |
| EN ISO 15614-1:2004/A2:2012 | 3 pastaba | Šio paskelbimo data |
| CEN | EN ISO 15614-2:2005
  Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 2 dalis. Aliuminio ir aliuminio lydinių lankinis suvirinimas (ISO 15614-2:2005) | | |
| EN ISO 15614-2:2005/AC:2009 | | |

ESO (1)

Darniojo standarto nuorodiniai žymenys ir pavadinimas

(ir pamatinis dokumentas)

Pakeisto standarto duomenys

Pakeisto standarto atitikties prezumpcijos galiojimo pasibaigimo data

1 pastaba

(1)

(2)

(3)

(4)

CEN

EN 286-1:1998

Paprastieji nekaitinami slėginiai indai orui ar azotui laikyti. 1 dalis. Bendrosios paskirties slėginiai indai

EN 286-1:1991

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(1998 8 31)

EN 286-1:1998/A1:2002

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2003 1 31)

EN 286-1:1998/A2:2005

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2006 4 30)

EN 286-1:1998/AC:2002

CEN

EN 286-2:1992

Paprastieji nekaitinami slėginiai indai orui ar azotui laikyti. 2 dalis. Orinių stabdžių ir pagalbinių sistemų, įtaisytų motorinėse transporto mašinose bei jų priekabose, slėginiai indai

EN 286-2:1992/AC:1992

CEN

EN 286-3:1994

Paprastieji nekaitinami slėginiai indai orui ir azotui laikyti. 3 dalis. Geležinkelio riedmenų orinių stabdžių ir pagalbinių pneumatinių įrenginių plieniniai slėginiai indai

CEN

EN 286-4:1994

Paprastieji nekaitinami slėginiai indai orui ar azotui laikyti. 4 dalis. Geležinkelio riedmenų orinių stabdžių ir pagalbinių pneumatinių įrenginių aliuminio lydinių slėginiai indai

CEN

EN 287-1:2011

Suvirintojų kvalifikacijos tikrinimas. Lydomasis suvirinimas. 1 dalis. Plienai

EN 287-1:2004

2.1 pastaba

Šio paskelbimo data

CEN

EN 10207:2005

Paprastųjų slėginių indų plienai. Plokščių, juostų ir strypų techniniai tiekimo reikalavimai

CEN

EN ISO 15614-1:2004

Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 1 dalis. Plieno lankinis ir dujinis suvirinimas, nikelio ir nikelio lydinių lankinis suvirinimas (ISO 15614-1:2004)

EN ISO 15614-1:2004/A1:2008

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2008 8 31)

EN ISO 15614-1:2004/A2:2012

3 pastaba

Šio paskelbimo data

CEN

EN ISO 15614-2:2005

Metalų suvirinimo procedūrų aprašas ir patvirtinimas. Suvirinimo procedūros bandymas. 2 dalis. Aliuminio ir aliuminio lydinių lankinis suvirinimas (ISO 15614-2:2005)

EN ISO 15614-2:2005/AC:2009

| 1 pastaba | Paprastai atitikties prielaidos galiojimo pasibaigimo data - tai panaikinimo data (angl. „dow“), kurią nustato Europos standartizacijos organizacija, tačiau šių standartų naudotojų dėmesys atkreipiamas į tai, kad tam tikrais išimtiniais atvejais data gali būti ir kita. |
| --- | --- |

1 pastaba

Paprastai atitikties prielaidos galiojimo pasibaigimo data - tai panaikinimo data (angl. „dow“), kurią nustato Europos standartizacijos organizacija, tačiau šių standartų naudotojų dėmesys atkreipiamas į tai, kad tam tikrais išimtiniais atvejais data gali būti ir kita.

| 2.1 pastaba | Naujo (arba iš dalies pakeisto) standarto ir pakeisto standarto taikymo sritis yra ta pati. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. |
| --- | --- |

2.1 pastaba

Naujo (arba iš dalies pakeisto) standarto ir pakeisto standarto taikymo sritis yra ta pati. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų.

| 2.2 pastaba | Naujo standarto taikymo sritis yra platesnė nei pakeisto standarto. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. |
| --- | --- |

2.2 pastaba

Naujo standarto taikymo sritis yra platesnė nei pakeisto standarto. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų.

| 2.3 pastaba | Naujo standarto taikymo sritis yra siauresnė nei pakeisto standarto. Produktų arba paslaugų, kuriems taikomas naujasis standartas, atveju nurodytą dieną pagal (iš dalies) pakeistą standartą nebedaroma prielaidai, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. Tai neturi poveikio prielaidai, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų, nustatytų produktams arba paslaugoms, kuriems vis dar taikomas (iš dalies) pakeistas standartas, bet netaikomas naujas standartas. |
| --- | --- |

2.3 pastaba

Naujo standarto taikymo sritis yra siauresnė nei pakeisto standarto. Produktų arba paslaugų, kuriems taikomas naujasis standartas, atveju nurodytą dieną pagal (iš dalies) pakeistą standartą nebedaroma prielaidai, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. Tai neturi poveikio prielaidai, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų, nustatytų produktams arba paslaugoms, kuriems vis dar taikomas (iš dalies) pakeistas standartas, bet netaikomas naujas standartas.

| 3 pastaba | Jei daromi pakeitimai, pamatinis standartas yra EN CCCCC:YYYY, jo ankstesni pakeitimai, jei jų buvo, ir naujas cituojamas pakeitimas. Todėl pakeistas standartas susideda iš EN CCCCC:YYYY ir jo ankstesnių pakeitimų, jei jų buvo, išskyrus naują cituojamą pakeitimą. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. |
| --- | --- |

3 pastaba

Jei daromi pakeitimai, pamatinis standartas yra EN CCCCC:YYYY, jo ankstesni pakeitimai, jei jų buvo, ir naujas cituojamas pakeitimas. Todėl pakeistas standartas susideda iš EN CCCCC:YYYY ir jo ankstesnių pakeitimų, jei jų buvo, išskyrus naują cituojamą pakeitimą. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų.

PASTABA.

| — | Visą informaciją apie esamus standartus gali suteikti Europos standartizacijos organizacijos arba nacionalinės standartizacijos organizacijos, kurių sąrašas paskelbtas Oficialiajame leidinyje pagal Reglamento (ES) Nr. 1025/2012 (2) 27 strapsnį. |
| --- | --- |

—

Visą informaciją apie esamus standartus gali suteikti Europos standartizacijos organizacijos arba nacionalinės standartizacijos organizacijos, kurių sąrašas paskelbtas Oficialiajame leidinyje pagal Reglamento (ES) Nr. 1025/2012 (2) 27 strapsnį.

| — | Standartus priima Europos standartizacijos organizacijos anglų kalba (CEN ir Cenelec juos taip pat skelbia prancūzų ir vokiečių kalbomis). Po to nacionalinės standarizacijos organizacijos standartų pavadinimus verčia į visas kitas reikiamas oficialias Europos Sąjungos kalbas. Europos Komisija neatsako už pavadinimų, pateiktų skelbti Oficialiajame leidinyje, teisingumą. |
| --- | --- |

—

Standartus priima Europos standartizacijos organizacijos anglų kalba (CEN ir Cenelec juos taip pat skelbia prancūzų ir vokiečių kalbomis). Po to nacionalinės standarizacijos organizacijos standartų pavadinimus verčia į visas kitas reikiamas oficialias Europos Sąjungos kalbas. Europos Komisija neatsako už pavadinimų, pateiktų skelbti Oficialiajame leidinyje, teisingumą.

| — | Nuorodos į klaidų ištaisymus „.../AC:YYYY“ skelbiamos tik informacijos tikslais. Klaidų ištaisyme iš standarto teksto pašalinamos spausdinimo, kalbos ar panašios klaidos ir klaidų ištaisymas gali būti aktualus tik vienai ar kelioms Europos standartizacijos organizacijos priimto standarto kalbinėms versijoms. |
| --- | --- |

—

Nuorodos į klaidų ištaisymus „.../AC:YYYY“ skelbiamos tik informacijos tikslais. Klaidų ištaisyme iš standarto teksto pašalinamos spausdinimo, kalbos ar panašios klaidos ir klaidų ištaisymas gali būti aktualus tik vienai ar kelioms Europos standartizacijos organizacijos priimto standarto kalbinėms versijoms.

| — | Nuorodinių žymenų skelbimas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje nereiškia, kad standartai parengti visomis Europos Sąjungos oficialiomis kalbomis. |
| --- | --- |

—

Nuorodinių žymenų skelbimas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje nereiškia, kad standartai parengti visomis Europos Sąjungos oficialiomis kalbomis.

| — | Šis sąrašas pakeičia visus ankstesnius sąrašus, skelbtus Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Europos Komisija užtikrina, kad šis sąrašas bus atnaujinamas. |
| --- | --- |

—

Šis sąrašas pakeičia visus ankstesnius sąrašus, skelbtus Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Europos Komisija užtikrina, kad šis sąrašas bus atnaujinamas.

| — | Daugiau informacijos apie darniuosius standartus ir kitus Europos standartus rasite internete adresu:
  http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm |
| --- | --- |

—

Daugiau informacijos apie darniuosius standartus ir kitus Europos standartus rasite internete adresu:

http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm

---

(1)  ESO: Europos standartizacijos organizacijos:

| — | CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25500811; fax +32 25500819 (http://www.cen.eu) |
| --- | --- |

—

CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25500811; fax +32 25500819 (http://www.cen.eu)

| — | Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25196871; fax +32 25196919 (http://www.cenelec.eu) |
| --- | --- |

—

Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25196871; fax +32 25196919 (http://www.cenelec.eu)

| — | ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, Tel. +33 492944200; fax +33 493654716, (http://www.etsi.eu) |
| --- | --- |

—

ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, Tel. +33 492944200; fax +33 493654716, (http://www.etsi.eu)

(2)  OL L 316, 2012 11 14, p. 12.

---

| 4.5.2013 | LT | Europos Sąjungos oficialusis leidinys | C 128/20 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

LT

Europos Sąjungos oficialusis leidinys

C 128/20

---

Komisijos komunikatas, parengtas įgyvendinant 1994 m. kovo 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 94/9/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su potencialiai sprogioje aplinkoje naudojama įranga ir apsaugos sistemomis, suderinimo

(Tekstas svarbus EEE)

(Darniųjų standartų pavadinimų ir nuorodinių žymenų skelbimas pagal Sąjungos derinimo teisės aktus)

2013/C 128/03

| ESO (1) | Darniojo standarto nuorodiniai žymenys ir pavadinimas
  (ir pamatinis dokumentas) | Pirmą kartą OL | Pakeisto standarto duomenys | Pakeisto standarto atitikties prezumpcijos galiojimo pasibaigimo data
  1 pastaba |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| (1) | (2) | (3) | (4) | (5) |
| CEN | EN 1834-1:2000
  Stūmokliniai vidaus degimo varikliai. Variklių, naudojamų potencialiai sprogioje atmosferoje, projektavimo ir konstravimo saugos reikalavimai. 1 dalis. II grupės varikliai, naudojami degiųjų dujų ir garų atmosferoje | 2001 7 21 | | |
| CEN | EN 1834-2:2000
  Stūmokliniai vidaus degimo varikliai. Variklių, naudojamų potencialiai sprogioje atmosferoje, projektavimo ir konstravimo saugos reikalavimai. 2 dalis. I grupės varikliai, naudojami dirbant požemyje, kur yra kasyklų dujų ir (arba) degiųjų dulkių | 2001 7 21 | | |
| CEN | EN 1834-3:2000
  Stūmokliniai vidaus degimo varikliai. Variklių, naudojamų potencialiai sprogioje atmosferoje, projektavimo ir konstravimo saugos reikalavimai. 3 dalis. II grupės varikliai, naudojami degiųjų dulkių atmosferoje | 2001 7 21 | | |
| CEN | EN 1839:2012
  Dujų ir garų sprogumo ribų nustatymas | 2012 11 22 | EN 1839:2003
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2013 3 31) |
| CEN | EN 13012:2012
  Degalinės. Automatinių pistoletų, naudojamų degalų įpylimo kolonėlėse, konstrukcija ir eksploatavimo charakteristikos | 2012 8 3 | EN 13012:2001
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 12 31) |
| CEN | EN 13160-1:2003
  Nuotėkio aptikimo sistemos. 1 dalis. Bendrieji principai | 2003 8 14 | | |
| CEN | EN 13237:2012
  Potencialiai sprogios atmosferos. Įrenginių ir apsaugos sistemų, naudotinų potencialiai sprogiose atmosferose, terminai ir apibrėžtys | 2013 2 12 | EN 13237:2003
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2013 4 30) |
| CEN | EN 13463-1:2009
  Neelektrinė įranga, naudojama potencialiai sprogiose atmosferose. 1dalis. Pagrindiniai metodai ir reikalavimai | 2010 4 16 | EN 13463-1:2001
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 12 31) |
| CEN | EN 13463-2:2004
  Neelektrinė įranga, naudojama potencialiai sprogiose atmosferose. 2 dalis. Apsauga srauto apribojimo gaubtu "fr" | 2005 11 30 | | |
| CEN | EN 13463-3:2005
  Neelektrinė įranga, naudojama potencialiai sprogiose atmosferose. 3 dalis. | 2005 11 30 | | |
| CEN | EN 13463-5:2011
  Neelektrinė įranga, naudojama potencialiai sprogiose atmosferose. 5 dalis. Apsauga taikant konstrukcinę c saugą | 2011 11 18 | EN 13463-5:2003
  2.1 pastaba | 2014 7 31 |
| CEN | EN 13463-6:2005
  Neelektrinė įranga, naudojama potencialiai sprogiose atmosferose. 6 dalis. Apsauga, kontroliuojant užsidegimo šaltinį „b“ | 2005 11 30 | | |
| CEN | EN 13463-8:2003
  Neelektrinė įranga, naudojama potencialiai sprogiose atmosferose. 8 dalis. Apsauga, panardinant į skystį "k" | 2004 8 12 | | |
| CEN | EN 13616:2004
  Skystojo naftos kuro nuostoviųjų talpyklų perpildymo prevencijos priemonės | 2006 3 9 | | |
| EN 13616:2004/AC:2006 | | | |
| CEN | EN 13617-2:2012
  Degalinės. 2 dalis. Apsauginių išjungiklių, naudojamų dozuojamuosiuose siurbliuose ir įpylimo kolonėlėse, konstrukcijos ir eksploatavimo saugos reikalavimai | 2012 5 4 | EN 13617-2:2004
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 9 30) |
| CEN | EN 13617-3:2012
  Degalinės. 3 dalis. Atskyrimo vožtuvų konstrukcijos ir eksploatavimo saugos reikalavimai | 2012 5 4 | EN 13617-3:2004
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 9 30) |
| CEN | EN 13760:2003
  Lengvųjų ir sunkiųjų transporto priemonių automobilinių suskystintų naftos dujų (SND) pripildymo sistemos. Čiaupai, matmenys ir bandymo reikalavimai | 2004 1 24 | | |
| CEN | EN 13821:2002
  Potencialiai sprogios atmosferos. Sprogimo prevencija ir apsauga nuo jo. Dulkių ir oro mišinių mažiausios uždegimo energijos nustatymas | 2003 5 20 | | |
| CEN | EN 14034-1:2004+A1:2011
  Dulkių debesų sprogumo charakteristikų nustatymas. 1 dalis. Dulkių debesų didžiausio sprogimo slėgio pmax nustatymas | 2011 6 8 | EN 14034-1:2004
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2011 7 31) |
| CEN | EN 14034-2:2006+A1:2011
  Dulkių debesų sprogumo charakteristikų nustatymas. 2 dalis. Dulkių debesų sprogimo slėgio kilimo didžiausios spartos (dp/dt)max nustatymas | 2011 6 8 | EN 14034-2:2006
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2011 7 31) |
| CEN | EN 14034-3:2006+A1:2011
  Dulkių debesų sprogumo charakteristikų nustatymas. 3 dalis. Apatinės dulkių debesų sprogumo ribos (ASR) nustatymas | 2011 6 8 | EN 14034-3:2006
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2011 7 31) |
| CEN | EN 14034-4:2004+A1:2011
  Dulkių debesų sprogumo charakteristikų nustatymas. 4 dalis. Dulkių debesų ribinės deguonies koncentracijos (RDK) nustatymas | 2011 6 8 | EN 14034-4:2004
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2011 7 31) |
| CEN | EN 14373:2005
  Sprogimo slopinimo sistemos | 2006 3 9 | | |
| CEN | EN 14460:2006
  Sprogimui atsparūs įrenginiai | 2006 12 15 | | |
| CEN | EN 14491:2012
  Apsauginės dulkių sprogimo slėgio mažinimo sistemos | 2012 11 22 | EN 14491:2006
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2013 2 28) |
| CEN | EN 14522:2005
  Dujų ir garų savaiminio užsidegimo temperatūros nustatymas | 2005 11 30 | | |
| CEN | EN 14591-1:2004
  Sprogimo prevencija ir apsauga požeminėse kasyklose. Apsaugos sistemos. 1 dalis. 2 barų sprogimui atsparus ventiliacijos statinys | 2006 3 9 | | |
| EN 14591-1:2004/AC:2006 | | | |
| CEN | EN 14591-2:2007
  Sprogimo prevencija ir apsauga nuo sprogimo požeminėse kasyklose. Apsaugos sistemos. 2 dalis. Pasyviosios vandens uždangos | 2007 12 12 | | |
| EN 14591-2:2007/AC:2008 | | | |
| CEN | EN 14591-4:2007
  Sprogimo prevencija ir apsauga nuo jo šachtose. Apsaugos sistemos. 4 dalis. Automatinės sprogimo, kurį sukelia prakasamasis kombainas, slopinimo sistemos | 2007 12 12 | | |
| EN 14591-4:2007/AC:2008 | | | |
| CEN | EN 14678-1:2013
  Suskystintų naftos dujų (SND) įranga ir pagalbiniai reikmenys. SND automobilinių degalinių įrangos konstrukcija ir eksploatacinės charakteristikos. 1 dalis. Įpylimo kolonėlės | Tai skelbiama pirmą kartą | EN 14678-1:2006+A1:2009
  2.1 pastaba | 2013 9 30 |
| CEN | EN 14756:2006
  Degiųjų dujų ir garų ribinės deguonies koncentracijos (RDK) nustatymas | 2007 12 12 | | |
| CEN | EN 14797:2006
  Sprogimo slėgio mažintuvai | 2007 12 12 | | |
| CEN | EN 14983:2007
  Sprogimo prevencija ir apsauga požeminėse kasyklose. Kasyklų dujų drenažo sistemos įranga ir apsaugos sistemos | 2007 12 12 | | |
| CEN | EN 14986:2007
  Ventiliatorių, dirbančių potencialiai sprogiose atmosferose, projektavimas | 2007 12 12 | | |
| CEN | EN 14994:2007
  Ventiliacinės apsauginės sistemos nuo dujų sprogimo | 2007 12 12 | | |
| CEN | EN 15089:2009
  Sprogimo izoliavimo sistemos | 2010 4 16 | | |
| CEN | EN 15188:2007
  Dulkių sankaupų savaiminio užsidegimo charakteristikų nustatymas | 2007 12 12 | | |
| CEN | EN 15198:2007
  Sprogiosiose atmosferose naudojamos neelektrinės įrangos ir komponentų užsidegimo pavojaus įvertinimo metodai | 2007 12 12 | | |
| CEN | EN 15233:2007
  Apsauginių sistemų, naudojamų potencialiai sprogiose atmosferose, funkcinės saugos įvertinimo metodika | 2007 12 12 | | |
| CEN | EN 15794:2009
  Degiųjų skysčių sprogimo taškų nustatymas | 2010 4 16 | | |
| CEN | EN 16009:2011
  Beliepsniai sprogimo slėgio mažintuvai | 2011 11 18 | | |
| CEN | EN 16020:2011
  Sprogimo kreiptuvai | 2011 11 18 | | |
| CEN | EN ISO 16852:2010
  Liepsnos stabdikliai. Eksploatacinių charakteristikų reikalavimai, bandymo metodai ir naudojimo ribos (ISO 16852:2008, įskaitant Cor 1:2008 ir Cor 2:2009) | 2010 9 17 | EN 12874:2001
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 12 31) |
| CEN | EN 1127-1:2011
  Sprogiosios atmosferos. Sprogimo prevencija ir apsauga nuo jo. 1 dalis. Pagrindinės sąvokos ir metodika | 2011 11 18 | EN 1127-1:2007
  2.1 pastaba | 2014 7 31 |
| CEN | EN 15967:2011
  Dujų ir garų didžiausio sprogimo slėgio ir didžiausios slėgio didėjimo spartos nustatymas | 2011 11 18 | EN 13673-2:2005
  EN 13673-1:2003
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 2 29) |
| CEN | EN 1010-1:2004+A1:2010
  Mašinų sauga. Saugos reikalavimai, taikomi spausdinimo ir popieriaus gaminių mašinų projektavimui ir konstravimui. 1 dalis. Bendrieji reikalavimai | 2011 6 8 | EN 1010-1:2004
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2011 6 8) |
| CEN | EN 1010-2:2006+A1:2010
  Mašinų darbo sauga. Saugos reikalavimai, keliami spausdinimo ir popieriaus lankstymo mašinų modeliui ir konstrukcijai. 2 dalis. Spausdinimo ir blizginimo mašinos, įskaitant litografinių formų gamybos įrangą | 2011 2 4 | EN 1010-2:2006
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2011 2 28) |
| CEN | EN 1127-2:2002+A1:2008
  Sprogiosios atmosferos. Sprogimo prevencija ir apsauga nuo jo. 2 dalis. Pagrindinės sąvokos ir kasyklose taikomos metodikos | 2008 8 20 | EN 1127-2:2002
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 12 28) |
| CEN | EN 1710:2005+A1:2008
  Požeminių kasyklų įrenginiai ir komponentai, naudotini potencialiai sprogiose atmosferose | 2008 8 20 | EN 1710:2005
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 12 28) |
| EN 1710:2005+A1:2008/AC:2010 | | | |
| CEN | EN 1755:2000+A2:2013
  Pramoninių krautuvų sauga. Eksploatavimas potencialiai sprogiose atmosferose. Naudojimas lengvai užsidegančiose dujose, garuose, migloje ir dulkėse | Tai skelbiama pirmą kartą | EN 1755:2000+A1:2009
  2.1 pastaba | 2013 9 30 |
| CEN | EN 12581:2005+A1:2010
  Dengimo įrenginiai. Skystųjų organinių dengimo medžiagų nardinamojo dengimo ir elektrocheminio nusodinimo mašinos. Saugos reikalavimai | 2010 9 17 | EN 12581:2005
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 12 31) |
| CEN | EN 12621:2006+A1:2010
  Slėginiai dengimo medžiagų tiekimo ir apytakos įrenginiai. Saugos reikalavimai | 2010 9 17 | EN 12621:2006
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 12 31) |
| CEN | EN 12757-1:2005+A1:2010
  Dengiamųjų medžiagų maišytuvai. Saugos reikalavimai. 1 dalis. Maišytuvai, naudojami automobilių kėbulams perdažyti | 2010 9 17 | EN 12757-1:2005
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 12 31) |
| CEN | EN 13617-1:2012
  Degalinės. 1 dalis. Dozuojamųjų siurblių, įpylimo kolonėlių ir nuotolinių siurblinių įrenginių konstrukcijos ir eksploatavimo saugos reikalavimai | 2012 8 3 | EN 13617-1:2004+A1:2009
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 11 30) |
| CEN | EN 14492-1:2006+A1:2009
  Kranai. Varikliniai suktuvai ir keltuvai. 1 dalis. Varikliniai suktuvai | 2010 4 16 | EN 14492-1:2006
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 4 30) |
| EN 14492-1:2006+A1:2009/AC:2010 | | | |
| CEN | EN 14492-2:2006+A1:2009
  Kranai. Varikliniai suktuvai ir keltuvai. 2 dalis. Varikliniai keltuvai. | 2010 4 16 | EN 14492-2:2006
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 4 16) |
| EN 14492-2:2006+A1:2009/AC:2010 | | | |
| CEN | EN 14677:2008
  Mašinų sauga. Antrinė metalurgija. Skystojo plieno apdorojimo mašinos ir įranga | 2008 8 20 | | |
| CEN | EN 14681:2006+A1:2010
  Mašinų sauga. Saugos reikalavimai, keliami elektros lanko krosnių plieno gamybos mašinoms ir įrangai | 2011 6 8 | EN 14681:2006
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2011 6 8) |
| CEN | EN 14973:2006+A1:2008
  Konvejerių juostos, naudojamos požeminiuose įrenginiuose. Elektros saugos ir atsparumo ugniai reikalavimai | 2010 7 7 | EN 14973:2006
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 12 31) |
| CEN | EN 15268:2008
  Degalinės. Saugos reikalavimai, keliami panardinamųjų siurblių sąrankų konstrukcijai | 2009 1 27 | | |
| Cenelec | EN 50050:2006
  Elektriniai aparatai, naudojami potencialiai sprogiose atmosferose. Elektrostatinė rankinė purškimo įranga | 2008 8 20 | | |
| Cenelec | EN 50104:2010
  Deguonies aptikimo ir matavimo elektriniai aparatai. Eksploatacinių charakteristikų reikalavimai ir bandymo metodai | 2011 2 4 | EN 50104:2002
  ir jo keitinys 2.1 pastaba | 2013 6 1 |
| Cenelec | EN 50176:2009
  Stacionarioji lengvai užsidegančių skystųjų dengimo medžiagų elektrostatinio purškimo įranga. Saugos reikalavimai | 2010 4 16 | | |
| Cenelec | EN 50177:2009
  Stacionarioji dangų iš lengvai užsidegančių miltelių elektrostatinio purškimo įranga. Saugos reikalavimai | 2010 4 16 | | |
| EN 50177:2009/A1:2012 | 2012 11 22 | 3 pastaba | 2015 7 23 |
| Cenelec | EN 50223:2010
  Stacionarioji lengvai užsidegančių pūkų elektrostatinio dengimo įranga. Saugos reikalavimai | 2010 9 17 | | |
| Cenelec | EN 50241-1:1999
  Reikalavimai atviro optinio kelio aparatams, naudojamiems degiosioms arba nuodingosioms dujoms ir garams aptikti. 1 dalis. Bendrieji reikalavimai ir bandymų metodai | 1999 11 6 | | |
| EN 50241-1:1999/A1:2004 | 2004 8 12 | 3 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2004 8 12) |
| Cenelec | EN 50241-2:1999
  Reikalavimai atviro optinio kelio aparatams, naudojamiems degiosioms arba nuodingosioms dujoms ir garams aptikti. 2 dalis. Reikalavimai naudojamų degiosioms dujoms aptikti aparatų veikimo charakteristikoms | 1999 11 6 | | |
| Cenelec | EN 50271:2010
  Elektriniai aparatai degiosioms ir nuodingosioms dujoms arba deguoniui aptikti ir matuoti. Aparatų, kuriuose naudojama programinė įranga ir (arba) skaitmeninės technologijos, reikalavimai ir bandymai | 2011 2 4 | | |
| Cenelec | EN 50281-2-1:1998
  Elektriniai aparatai, naudojami esant degiųjų dulkių. 2-1 dalis. Bandymo metodai. Mažiausios dulkių užsidegimo temperatūros nustatymo metodai | 1999 11 6 | | |
| EN 50281-2-1:1998/AC:1999 | | | |
| Cenelec | EN 50303:2000
  Pavojingose kasyklų dujų ir (arba) anglies dulkių atmosferose galintys veikti I grupės M1 kategorijos įrenginiai | 2001 2 16 | | |
| Cenelec | EN 50381:2004
  Kilnojamosios vėdinamos patalpos su vidiniu skleidžiančiuoju šaltiniu arba be jo | 2006 3 9 | | |
| EN 50381:2004/AC:2005 | | | |
| Cenelec | EN 50495:2010
  Saugos įtaisai saugiam įrangos veikimui užtikrinti atsižvelgiant į sprogimo riziką | 2010 9 17 | | |
| Cenelec | EN 60079-0:2009
  Sprogiosios atmosferos. 0 dalis. Įranga. Bendrieji reikalavimai
  IEC 60079-0:2007 | 2010 4 16 | EN 60079-0:2006
  - EN 61241-0:2006
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 6 1) |
| Cenelec | EN 60079-1:2007
  Sprogiosios atmosferos. 1 dalis. Įrangos apsauga vidiniam sprogimui atspariais gaubtais „d“
  IEC 60079-1:2007 | 2008 8 20 | EN 60079-1:2004
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 7 1) |
| Cenelec | EN 60079-2:2007
  Sprogiosios atmosferos. 2 dalis. Įrangos apsauga, naudojant slėginį „p“ gaubtą
  IEC 60079-2:2007 | 2008 8 20 | EN 60079-2:2004
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 11 1) |
| Cenelec | EN 60079-5:2007
  Sprogiosios atmosferos. 5 dalis. Įrangos apsauga užpildant „q“ milteliais
  IEC 60079-5:2007 | 2008 8 20 | EN 50017:1998
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 11 1) |
| Cenelec | EN 60079-6:2007
  Sprogiosios atmosferos. 6 dalis. Įrangos apsauga „o“ panardinant į alyvą
  IEC 60079-6:2007 | 2008 8 20 | EN 50015:1998
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 5 1) |
| Cenelec | EN 60079-7:2007
  Sprogiosios atmosferos. 7 dalis. Įrangos apsauga padidintąja sauga "e"
  IEC 60079-7:2006 | 2008 4 11 | EN 60079-7:2003
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2009 10 1) |
| Cenelec | EN 60079-11:2012
  Sprogiosios atmosferos. 11 dalis. Įrangos apsauga įmontuota saugos „i“ priemone
  IEC 60079-11:2011 | 2012 5 4 | EN 60079-11:2007 + EN 60079-27:2008 + EN 61241-11:2006
  2.1 pastaba | 2014 8 4 |
| Cenelec | EN 60079-15:2010
  Sprogiosios atmosferos. 15 dalis. Įrangos apsauga, naudojant "n" apsaugą
  IEC 60079-15:2010 | 2011 6 8 | EN 60079-15:2005
  2.1 pastaba | 2013 5 1 |
| Cenelec | EN 60079-18:2009
  Sprogiosios atmosferos. 18 dalis. Įrangos apsauga, naudojant "m" sandarinimą
  IEC 60079-18:2009 | 2010 7 7 | EN 60079-18:2004 + EN 61241-18:2004
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 10 1) |
| Cenelec | EN 60079-20-1:2010
  Sprogiosios atmosferos. 20-1 dalis. Medžiagų charakteristikos dujoms ir garams klasifikuoti. Bandymo metodai ir jo duomenys
  IEC 60079-20-1:2010 | 2010 9 17 | | |
| Cenelec | EN 60079-25:2010
  Sprogiosios atmosferos. 25 dalis. Vidinės saugos elektrinės sistemos
  IEC 60079-25:2010 | 2011 6 8 | EN 60079-25:2004
  2.1 pastaba | 2013 10 1 |
| Cenelec | EN 60079-26:2007
  Sprogiosios atmosferos. 26 dalis. Įranga, atitinkanti įrangos apsaugos lygį (EPL) Ga
  IEC 60079-26:2006 | 2008 8 20 | | |
| Cenelec | EN 60079-28:2007
  Sprogiosios atmosferos. 28 dalis. Įrangos ir perdavimo sistemų, kuriose naudojama optinė spinduliuotė, apsauga
  IEC 60079-28:2006 | 2008 4 11 | | |
| Cenelec | EN 60079-29-1:2007
  Sprogiosios atmosferos. 29-1 dalis. Dujų aptiktuvai. Degiųjų dujų aptiktuvų eksploatacinių charakteristikų reikalavimai
  IEC 60079-29-1:2007 (Modifikuotas) | 2008 8 20 | EN 61779-1:2000
  - A11:2004
  - EN 61779-2:2000
  - EN 61779-3:2000
  - EN 61779-4:2000
  - EN 61779-5:2000
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2010 11 1) |
| Cenelec | EN 60079-29-4:2010
  Sprogiosios atmosferos. 29-4 dalis. Dujų aptiktuvai. Eksploatacinių charakteristikų reikalavimai, keliami atvirojo kelio optiniams degiųjų dujų aptiktuvams
  IEC 60079-29-4:2009 (Modifikuotas) | 2011 6 8 | EN 50241-1:1999
  ir jo keitinys
  - EN 50241-2:1999
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2013 4 1) |
| Cenelec | EN 60079-30-1:2007
  Sprogiosios atmosferos. 30-1 dalis. Elektrinis varžinis vamzdynų šildymas. Bendrieji ir bandymų reikalavimai
  IEC 60079-30-1:2007 | 2008 8 20 | | |
| Cenelec | EN 60079-31:2009
  Sprogiosios atmosferos. 31 dalis. Įrangos apsauga nuo dulkių užsidegimo "t" apgaubu
  IEC 60079-31:2008 | 2010 7 7 | EN 61241-1:2004
  2.1 pastaba | Terminas pasibaigęs
  (2012 10 1) |
| Cenelec | EN 60079-35-1:2011
  Sprogiosios atmosferos. 35-1 dalis. Šalmų lempos, naudojamos šachtose, kuriose yra kasyklų dujų. Bendrieji reikalavimai. Konstrukcija ir bandymai, susiję su sprogimo pavojumi
  IEC 60079-35-1:2011 | 2011 11 18 | EN 62013-1:2006
  2.1 pastaba | 2014 6 30 |
| EN 60079-35-1:2011/AC:2011 | | | |
| Cenelec | EN 61241-4:2006
  Elektriniai aparatai, naudojami esant degiųjų dulkių. 4 dalis. „pD“ apsauga
  IEC 61241-4:2001 | 2008 8 20 | | |
| Cenelec | EN ISO/IEC 80079-34:2011
  Sprogiosios atmosferos. 34 dalis. Kokybės sistemų taikymas įrangos gamybai
  ISO/IEC 80079-34:2011 (Modifikuotas) | 2011 11 18 | EN 13980:2002
  2.1 pastaba | 2014 5 25 |

ESO (1)

Darniojo standarto nuorodiniai žymenys ir pavadinimas

(ir pamatinis dokumentas)

Pirmą kartą OL

Pakeisto standarto duomenys

Pakeisto standarto atitikties prezumpcijos galiojimo pasibaigimo data

1 pastaba

(1)

(2)

(3)

(4)

(5)

CEN

EN 1834-1:2000

Stūmokliniai vidaus degimo varikliai. Variklių, naudojamų potencialiai sprogioje atmosferoje, projektavimo ir konstravimo saugos reikalavimai. 1 dalis. II grupės varikliai, naudojami degiųjų dujų ir garų atmosferoje

2001 7 21

CEN

EN 1834-2:2000

Stūmokliniai vidaus degimo varikliai. Variklių, naudojamų potencialiai sprogioje atmosferoje, projektavimo ir konstravimo saugos reikalavimai. 2 dalis. I grupės varikliai, naudojami dirbant požemyje, kur yra kasyklų dujų ir (arba) degiųjų dulkių

2001 7 21

CEN

EN 1834-3:2000

Stūmokliniai vidaus degimo varikliai. Variklių, naudojamų potencialiai sprogioje atmosferoje, projektavimo ir konstravimo saugos reikalavimai. 3 dalis. II grupės varikliai, naudojami degiųjų dulkių atmosferoje

2001 7 21

CEN

EN 1839:2012

Dujų ir garų sprogumo ribų nustatymas

2012 11 22

EN 1839:2003

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2013 3 31)

CEN

EN 13012:2012

Degalinės. Automatinių pistoletų, naudojamų degalų įpylimo kolonėlėse, konstrukcija ir eksploatavimo charakteristikos

2012 8 3

EN 13012:2001

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 12 31)

CEN

EN 13160-1:2003

Nuotėkio aptikimo sistemos. 1 dalis. Bendrieji principai

2003 8 14

CEN

EN 13237:2012

Potencialiai sprogios atmosferos. Įrenginių ir apsaugos sistemų, naudotinų potencialiai sprogiose atmosferose, terminai ir apibrėžtys

2013 2 12

EN 13237:2003

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2013 4 30)

CEN

EN 13463-1:2009

Neelektrinė įranga, naudojama potencialiai sprogiose atmosferose. 1dalis. Pagrindiniai metodai ir reikalavimai

2010 4 16

EN 13463-1:2001

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 12 31)

CEN

EN 13463-2:2004

Neelektrinė įranga, naudojama potencialiai sprogiose atmosferose. 2 dalis. Apsauga srauto apribojimo gaubtu "fr"

2005 11 30

CEN

EN 13463-3:2005

Neelektrinė įranga, naudojama potencialiai sprogiose atmosferose. 3 dalis.

2005 11 30

CEN

EN 13463-5:2011

Neelektrinė įranga, naudojama potencialiai sprogiose atmosferose. 5 dalis. Apsauga taikant konstrukcinę c saugą

2011 11 18

EN 13463-5:2003

2.1 pastaba

2014 7 31

CEN

EN 13463-6:2005

Neelektrinė įranga, naudojama potencialiai sprogiose atmosferose. 6 dalis. Apsauga, kontroliuojant užsidegimo šaltinį „b“

2005 11 30

CEN

EN 13463-8:2003

Neelektrinė įranga, naudojama potencialiai sprogiose atmosferose. 8 dalis. Apsauga, panardinant į skystį "k"

2004 8 12

CEN

EN 13616:2004

Skystojo naftos kuro nuostoviųjų talpyklų perpildymo prevencijos priemonės

2006 3 9

EN 13616:2004/AC:2006

CEN

EN 13617-2:2012

Degalinės. 2 dalis. Apsauginių išjungiklių, naudojamų dozuojamuosiuose siurbliuose ir įpylimo kolonėlėse, konstrukcijos ir eksploatavimo saugos reikalavimai

2012 5 4

EN 13617-2:2004

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 9 30)

CEN

EN 13617-3:2012

Degalinės. 3 dalis. Atskyrimo vožtuvų konstrukcijos ir eksploatavimo saugos reikalavimai

2012 5 4

EN 13617-3:2004

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 9 30)

CEN

EN 13760:2003

Lengvųjų ir sunkiųjų transporto priemonių automobilinių suskystintų naftos dujų (SND) pripildymo sistemos. Čiaupai, matmenys ir bandymo reikalavimai

2004 1 24

CEN

EN 13821:2002

Potencialiai sprogios atmosferos. Sprogimo prevencija ir apsauga nuo jo. Dulkių ir oro mišinių mažiausios uždegimo energijos nustatymas

2003 5 20

CEN

EN 14034-1:2004+A1:2011

Dulkių debesų sprogumo charakteristikų nustatymas. 1 dalis. Dulkių debesų didžiausio sprogimo slėgio pmax nustatymas

2011 6 8

EN 14034-1:2004

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2011 7 31)

CEN

EN 14034-2:2006+A1:2011

Dulkių debesų sprogumo charakteristikų nustatymas. 2 dalis. Dulkių debesų sprogimo slėgio kilimo didžiausios spartos (dp/dt)max nustatymas

2011 6 8

EN 14034-2:2006

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2011 7 31)

CEN

EN 14034-3:2006+A1:2011

Dulkių debesų sprogumo charakteristikų nustatymas. 3 dalis. Apatinės dulkių debesų sprogumo ribos (ASR) nustatymas

2011 6 8

EN 14034-3:2006

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2011 7 31)

CEN

EN 14034-4:2004+A1:2011

Dulkių debesų sprogumo charakteristikų nustatymas. 4 dalis. Dulkių debesų ribinės deguonies koncentracijos (RDK) nustatymas

2011 6 8

EN 14034-4:2004

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2011 7 31)

CEN

EN 14373:2005

Sprogimo slopinimo sistemos

2006 3 9

CEN

EN 14460:2006

Sprogimui atsparūs įrenginiai

2006 12 15

CEN

EN 14491:2012

Apsauginės dulkių sprogimo slėgio mažinimo sistemos

2012 11 22

EN 14491:2006

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2013 2 28)

CEN

EN 14522:2005

Dujų ir garų savaiminio užsidegimo temperatūros nustatymas

2005 11 30

CEN

EN 14591-1:2004

Sprogimo prevencija ir apsauga požeminėse kasyklose. Apsaugos sistemos. 1 dalis. 2 barų sprogimui atsparus ventiliacijos statinys

2006 3 9

EN 14591-1:2004/AC:2006

CEN

EN 14591-2:2007

Sprogimo prevencija ir apsauga nuo sprogimo požeminėse kasyklose. Apsaugos sistemos. 2 dalis. Pasyviosios vandens uždangos

2007 12 12

EN 14591-2:2007/AC:2008

CEN

EN 14591-4:2007

Sprogimo prevencija ir apsauga nuo jo šachtose. Apsaugos sistemos. 4 dalis. Automatinės sprogimo, kurį sukelia prakasamasis kombainas, slopinimo sistemos

2007 12 12

EN 14591-4:2007/AC:2008

CEN

EN 14678-1:2013

Suskystintų naftos dujų (SND) įranga ir pagalbiniai reikmenys. SND automobilinių degalinių įrangos konstrukcija ir eksploatacinės charakteristikos. 1 dalis. Įpylimo kolonėlės

Tai skelbiama pirmą kartą

EN 14678-1:2006+A1:2009

2.1 pastaba

2013 9 30

CEN

EN 14756:2006

Degiųjų dujų ir garų ribinės deguonies koncentracijos (RDK) nustatymas

2007 12 12

CEN

EN 14797:2006

Sprogimo slėgio mažintuvai

2007 12 12

CEN

EN 14983:2007

Sprogimo prevencija ir apsauga požeminėse kasyklose. Kasyklų dujų drenažo sistemos įranga ir apsaugos sistemos

2007 12 12

CEN

EN 14986:2007

Ventiliatorių, dirbančių potencialiai sprogiose atmosferose, projektavimas

2007 12 12

CEN

EN 14994:2007

Ventiliacinės apsauginės sistemos nuo dujų sprogimo

2007 12 12

CEN

EN 15089:2009

Sprogimo izoliavimo sistemos

2010 4 16

CEN

EN 15188:2007

Dulkių sankaupų savaiminio užsidegimo charakteristikų nustatymas

2007 12 12

CEN

EN 15198:2007

Sprogiosiose atmosferose naudojamos neelektrinės įrangos ir komponentų užsidegimo pavojaus įvertinimo metodai

2007 12 12

CEN

EN 15233:2007

Apsauginių sistemų, naudojamų potencialiai sprogiose atmosferose, funkcinės saugos įvertinimo metodika

2007 12 12

CEN

EN 15794:2009

Degiųjų skysčių sprogimo taškų nustatymas

2010 4 16

CEN

EN 16009:2011

Beliepsniai sprogimo slėgio mažintuvai

2011 11 18

CEN

EN 16020:2011

Sprogimo kreiptuvai

2011 11 18

CEN

EN ISO 16852:2010

Liepsnos stabdikliai. Eksploatacinių charakteristikų reikalavimai, bandymo metodai ir naudojimo ribos (ISO 16852:2008, įskaitant Cor 1:2008 ir Cor 2:2009)

2010 9 17

EN 12874:2001

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 12 31)

CEN

EN 1127-1:2011

Sprogiosios atmosferos. Sprogimo prevencija ir apsauga nuo jo. 1 dalis. Pagrindinės sąvokos ir metodika

2011 11 18

EN 1127-1:2007

2.1 pastaba

2014 7 31

CEN

EN 15967:2011

Dujų ir garų didžiausio sprogimo slėgio ir didžiausios slėgio didėjimo spartos nustatymas

2011 11 18

EN 13673-2:2005

EN 13673-1:2003

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 2 29)

CEN

EN 1010-1:2004+A1:2010

Mašinų sauga. Saugos reikalavimai, taikomi spausdinimo ir popieriaus gaminių mašinų projektavimui ir konstravimui. 1 dalis. Bendrieji reikalavimai

2011 6 8

EN 1010-1:2004

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2011 6 8)

CEN

EN 1010-2:2006+A1:2010

Mašinų darbo sauga. Saugos reikalavimai, keliami spausdinimo ir popieriaus lankstymo mašinų modeliui ir konstrukcijai. 2 dalis. Spausdinimo ir blizginimo mašinos, įskaitant litografinių formų gamybos įrangą

2011 2 4

EN 1010-2:2006

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2011 2 28)

CEN

EN 1127-2:2002+A1:2008

Sprogiosios atmosferos. Sprogimo prevencija ir apsauga nuo jo. 2 dalis. Pagrindinės sąvokos ir kasyklose taikomos metodikos

2008 8 20

EN 1127-2:2002

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 12 28)

CEN

EN 1710:2005+A1:2008

Požeminių kasyklų įrenginiai ir komponentai, naudotini potencialiai sprogiose atmosferose

2008 8 20

EN 1710:2005

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 12 28)

EN 1710:2005+A1:2008/AC:2010

CEN

EN 1755:2000+A2:2013

Pramoninių krautuvų sauga. Eksploatavimas potencialiai sprogiose atmosferose. Naudojimas lengvai užsidegančiose dujose, garuose, migloje ir dulkėse

Tai skelbiama pirmą kartą

EN 1755:2000+A1:2009

2.1 pastaba

2013 9 30

CEN

EN 12581:2005+A1:2010

Dengimo įrenginiai. Skystųjų organinių dengimo medžiagų nardinamojo dengimo ir elektrocheminio nusodinimo mašinos. Saugos reikalavimai

2010 9 17

EN 12581:2005

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 12 31)

CEN

EN 12621:2006+A1:2010

Slėginiai dengimo medžiagų tiekimo ir apytakos įrenginiai. Saugos reikalavimai

2010 9 17

EN 12621:2006

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 12 31)

CEN

EN 12757-1:2005+A1:2010

Dengiamųjų medžiagų maišytuvai. Saugos reikalavimai. 1 dalis. Maišytuvai, naudojami automobilių kėbulams perdažyti

2010 9 17

EN 12757-1:2005

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 12 31)

CEN

EN 13617-1:2012

Degalinės. 1 dalis. Dozuojamųjų siurblių, įpylimo kolonėlių ir nuotolinių siurblinių įrenginių konstrukcijos ir eksploatavimo saugos reikalavimai

2012 8 3

EN 13617-1:2004+A1:2009

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 11 30)

CEN

EN 14492-1:2006+A1:2009

Kranai. Varikliniai suktuvai ir keltuvai. 1 dalis. Varikliniai suktuvai

2010 4 16

EN 14492-1:2006

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 4 30)

EN 14492-1:2006+A1:2009/AC:2010

CEN

EN 14492-2:2006+A1:2009

Kranai. Varikliniai suktuvai ir keltuvai. 2 dalis. Varikliniai keltuvai.

2010 4 16

EN 14492-2:2006

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 4 16)

EN 14492-2:2006+A1:2009/AC:2010

CEN

EN 14677:2008

Mašinų sauga. Antrinė metalurgija. Skystojo plieno apdorojimo mašinos ir įranga

2008 8 20

CEN

EN 14681:2006+A1:2010

Mašinų sauga. Saugos reikalavimai, keliami elektros lanko krosnių plieno gamybos mašinoms ir įrangai

2011 6 8

EN 14681:2006

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2011 6 8)

CEN

EN 14973:2006+A1:2008

Konvejerių juostos, naudojamos požeminiuose įrenginiuose. Elektros saugos ir atsparumo ugniai reikalavimai

2010 7 7

EN 14973:2006

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 12 31)

CEN

EN 15268:2008

Degalinės. Saugos reikalavimai, keliami panardinamųjų siurblių sąrankų konstrukcijai

2009 1 27

Cenelec

EN 50050:2006

Elektriniai aparatai, naudojami potencialiai sprogiose atmosferose. Elektrostatinė rankinė purškimo įranga

2008 8 20

Cenelec

EN 50104:2010

Deguonies aptikimo ir matavimo elektriniai aparatai. Eksploatacinių charakteristikų reikalavimai ir bandymo metodai

2011 2 4

EN 50104:2002

ir jo keitinys 2.1 pastaba

2013 6 1

Cenelec

EN 50176:2009

Stacionarioji lengvai užsidegančių skystųjų dengimo medžiagų elektrostatinio purškimo įranga. Saugos reikalavimai

2010 4 16

Cenelec

EN 50177:2009

Stacionarioji dangų iš lengvai užsidegančių miltelių elektrostatinio purškimo įranga. Saugos reikalavimai

2010 4 16

EN 50177:2009/A1:2012

2012 11 22

3 pastaba

2015 7 23

Cenelec

EN 50223:2010

Stacionarioji lengvai užsidegančių pūkų elektrostatinio dengimo įranga. Saugos reikalavimai

2010 9 17

Cenelec

EN 50241-1:1999

Reikalavimai atviro optinio kelio aparatams, naudojamiems degiosioms arba nuodingosioms dujoms ir garams aptikti. 1 dalis. Bendrieji reikalavimai ir bandymų metodai

1999 11 6

EN 50241-1:1999/A1:2004

2004 8 12

3 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2004 8 12)

Cenelec

EN 50241-2:1999

Reikalavimai atviro optinio kelio aparatams, naudojamiems degiosioms arba nuodingosioms dujoms ir garams aptikti. 2 dalis. Reikalavimai naudojamų degiosioms dujoms aptikti aparatų veikimo charakteristikoms

1999 11 6

Cenelec

EN 50271:2010

Elektriniai aparatai degiosioms ir nuodingosioms dujoms arba deguoniui aptikti ir matuoti. Aparatų, kuriuose naudojama programinė įranga ir (arba) skaitmeninės technologijos, reikalavimai ir bandymai

2011 2 4

Cenelec

EN 50281-2-1:1998

Elektriniai aparatai, naudojami esant degiųjų dulkių. 2-1 dalis. Bandymo metodai. Mažiausios dulkių užsidegimo temperatūros nustatymo metodai

1999 11 6

EN 50281-2-1:1998/AC:1999

Cenelec

EN 50303:2000

Pavojingose kasyklų dujų ir (arba) anglies dulkių atmosferose galintys veikti I grupės M1 kategorijos įrenginiai

2001 2 16

Cenelec

EN 50381:2004

Kilnojamosios vėdinamos patalpos su vidiniu skleidžiančiuoju šaltiniu arba be jo

2006 3 9

EN 50381:2004/AC:2005

Cenelec

EN 50495:2010

Saugos įtaisai saugiam įrangos veikimui užtikrinti atsižvelgiant į sprogimo riziką

2010 9 17

Cenelec

EN 60079-0:2009

Sprogiosios atmosferos. 0 dalis. Įranga. Bendrieji reikalavimai

IEC 60079-0:2007

2010 4 16

EN 60079-0:2006

- EN 61241-0:2006

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 6 1)

Cenelec

EN 60079-1:2007

Sprogiosios atmosferos. 1 dalis. Įrangos apsauga vidiniam sprogimui atspariais gaubtais „d“

IEC 60079-1:2007

2008 8 20

EN 60079-1:2004

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 7 1)

Cenelec

EN 60079-2:2007

Sprogiosios atmosferos. 2 dalis. Įrangos apsauga, naudojant slėginį „p“ gaubtą

IEC 60079-2:2007

2008 8 20

EN 60079-2:2004

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 11 1)

Cenelec

EN 60079-5:2007

Sprogiosios atmosferos. 5 dalis. Įrangos apsauga užpildant „q“ milteliais

IEC 60079-5:2007

2008 8 20

EN 50017:1998

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 11 1)

Cenelec

EN 60079-6:2007

Sprogiosios atmosferos. 6 dalis. Įrangos apsauga „o“ panardinant į alyvą

IEC 60079-6:2007

2008 8 20

EN 50015:1998

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 5 1)

Cenelec

EN 60079-7:2007

Sprogiosios atmosferos. 7 dalis. Įrangos apsauga padidintąja sauga "e"

IEC 60079-7:2006

2008 4 11

EN 60079-7:2003

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2009 10 1)

Cenelec

EN 60079-11:2012

Sprogiosios atmosferos. 11 dalis. Įrangos apsauga įmontuota saugos „i“ priemone

IEC 60079-11:2011

2012 5 4

EN 60079-11:2007 + EN 60079-27:2008 + EN 61241-11:2006

2.1 pastaba

2014 8 4

Cenelec

EN 60079-15:2010

Sprogiosios atmosferos. 15 dalis. Įrangos apsauga, naudojant "n" apsaugą

IEC 60079-15:2010

2011 6 8

EN 60079-15:2005

2.1 pastaba

2013 5 1

Cenelec

EN 60079-18:2009

Sprogiosios atmosferos. 18 dalis. Įrangos apsauga, naudojant "m" sandarinimą

IEC 60079-18:2009

2010 7 7

EN 60079-18:2004 + EN 61241-18:2004

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 10 1)

Cenelec

EN 60079-20-1:2010

Sprogiosios atmosferos. 20-1 dalis. Medžiagų charakteristikos dujoms ir garams klasifikuoti. Bandymo metodai ir jo duomenys

IEC 60079-20-1:2010

2010 9 17

Cenelec

EN 60079-25:2010

Sprogiosios atmosferos. 25 dalis. Vidinės saugos elektrinės sistemos

IEC 60079-25:2010

2011 6 8

EN 60079-25:2004

2.1 pastaba

2013 10 1

Cenelec

EN 60079-26:2007

Sprogiosios atmosferos. 26 dalis. Įranga, atitinkanti įrangos apsaugos lygį (EPL) Ga

IEC 60079-26:2006

2008 8 20

Cenelec

EN 60079-28:2007

Sprogiosios atmosferos. 28 dalis. Įrangos ir perdavimo sistemų, kuriose naudojama optinė spinduliuotė, apsauga

IEC 60079-28:2006

2008 4 11

Cenelec

EN 60079-29-1:2007

Sprogiosios atmosferos. 29-1 dalis. Dujų aptiktuvai. Degiųjų dujų aptiktuvų eksploatacinių charakteristikų reikalavimai

IEC 60079-29-1:2007 (Modifikuotas)

2008 8 20

EN 61779-1:2000

- A11:2004

- EN 61779-2:2000

- EN 61779-3:2000

- EN 61779-4:2000

- EN 61779-5:2000

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2010 11 1)

Cenelec

EN 60079-29-4:2010

Sprogiosios atmosferos. 29-4 dalis. Dujų aptiktuvai. Eksploatacinių charakteristikų reikalavimai, keliami atvirojo kelio optiniams degiųjų dujų aptiktuvams

IEC 60079-29-4:2009 (Modifikuotas)

2011 6 8

EN 50241-1:1999

ir jo keitinys

- EN 50241-2:1999

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2013 4 1)

Cenelec

EN 60079-30-1:2007

Sprogiosios atmosferos. 30-1 dalis. Elektrinis varžinis vamzdynų šildymas. Bendrieji ir bandymų reikalavimai

IEC 60079-30-1:2007

2008 8 20

Cenelec

EN 60079-31:2009

Sprogiosios atmosferos. 31 dalis. Įrangos apsauga nuo dulkių užsidegimo "t" apgaubu

IEC 60079-31:2008

2010 7 7

EN 61241-1:2004

2.1 pastaba

Terminas pasibaigęs

(2012 10 1)

Cenelec

EN 60079-35-1:2011

Sprogiosios atmosferos. 35-1 dalis. Šalmų lempos, naudojamos šachtose, kuriose yra kasyklų dujų. Bendrieji reikalavimai. Konstrukcija ir bandymai, susiję su sprogimo pavojumi

IEC 60079-35-1:2011

2011 11 18

EN 62013-1:2006

2.1 pastaba

2014 6 30

EN 60079-35-1:2011/AC:2011

Cenelec

EN 61241-4:2006

Elektriniai aparatai, naudojami esant degiųjų dulkių. 4 dalis. „pD“ apsauga

IEC 61241-4:2001

2008 8 20

Cenelec

EN ISO/IEC 80079-34:2011

Sprogiosios atmosferos. 34 dalis. Kokybės sistemų taikymas įrangos gamybai

ISO/IEC 80079-34:2011 (Modifikuotas)

2011 11 18

EN 13980:2002

2.1 pastaba

2014 5 25

| 1 pastaba: | Paprastai atitikties prielaidos galiojimo pasibaigimo data - tai panaikinimo data (angl. „dow“), kurią nustato Europos standartizacijos organizacija, tačiau šių standartų naudotojų dėmesys atkreipiamas į tai, kad tam tikrais išimtiniais atvejais data gali būti ir kita. |
| --- | --- |

1 pastaba:

Paprastai atitikties prielaidos galiojimo pasibaigimo data - tai panaikinimo data (angl. „dow“), kurią nustato Europos standartizacijos organizacija, tačiau šių standartų naudotojų dėmesys atkreipiamas į tai, kad tam tikrais išimtiniais atvejais data gali būti ir kita.

| 2.1 pastaba: | Naujo (arba iš dalies pakeisto) standarto ir pakeisto standarto taikymo sritis yra ta pati. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. |
| --- | --- |

2.1 pastaba:

Naujo (arba iš dalies pakeisto) standarto ir pakeisto standarto taikymo sritis yra ta pati. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų.

| 2.2 pastaba: | Naujo standarto taikymo sritis yra platesnė nei pakeisto standarto. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. |
| --- | --- |

2.2 pastaba:

Naujo standarto taikymo sritis yra platesnė nei pakeisto standarto. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų.

| 2.3 pastaba: | Naujo standarto taikymo sritis yra siauresnė nei pakeisto standarto. Produktų arba paslaugų, kuriems taikomas naujasis standartas, atveju nurodytą dieną pagal (iš dalies) pakeistą standartą nebedaroma prielaidai, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. Tai neturi poveikio prielaidai, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų, nustatytų produktams arba paslaugoms, kuriems vis dar taikomas (iš dalies) pakeistas standartas, bet netaikomas naujas standartas. |
| --- | --- |

2.3 pastaba:

Naujo standarto taikymo sritis yra siauresnė nei pakeisto standarto. Produktų arba paslaugų, kuriems taikomas naujasis standartas, atveju nurodytą dieną pagal (iš dalies) pakeistą standartą nebedaroma prielaidai, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. Tai neturi poveikio prielaidai, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų, nustatytų produktams arba paslaugoms, kuriems vis dar taikomas (iš dalies) pakeistas standartas, bet netaikomas naujas standartas.

| 3 pastaba: | Jei daromi pakeitimai, pamatinis standartas yra EN CCCCC:YYYY, jo ankstesni pakeitimai, jei jų buvo, ir naujas cituojamas pakeitimas. Todėl pakeistas standartas susideda iš EN CCCCC:YYYY ir jo ankstesnių pakeitimų, jei jų buvo, išskyrus naują cituojamą pakeitimą. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų. |
| --- | --- |

3 pastaba:

Jei daromi pakeitimai, pamatinis standartas yra EN CCCCC:YYYY, jo ankstesni pakeitimai, jei jų buvo, ir naujas cituojamas pakeitimas. Todėl pakeistas standartas susideda iš EN CCCCC:YYYY ir jo ankstesnių pakeitimų, jei jų buvo, išskyrus naują cituojamą pakeitimą. Nurodytą dieną pagal pakeistą standartą nebedaroma prielaida, kad laikomasi atitinkamų Sąjungos teisės aktų esminių arba kitų reikalavimų.

PASTABA.

| — | Visą informaciją apie esamus standartus gali suteikti Europos standartizacijos organizacijos arba nacionalinės standartizacijos organizacijos, kurių sąrašas paskelbtas Oficialiajame leidinyje pagal Reglamento (ES) Nr. 1025/2012 (2) 27 strapsnį. |
| --- | --- |

—

Visą informaciją apie esamus standartus gali suteikti Europos standartizacijos organizacijos arba nacionalinės standartizacijos organizacijos, kurių sąrašas paskelbtas Oficialiajame leidinyje pagal Reglamento (ES) Nr. 1025/2012 (2) 27 strapsnį.

| — | Standartus priima Europos standartizacijos organizacijos anglų kalba (CEN ir Cenelec juos taip pat skelbia prancūzų ir vokiečių kalbomis). Po to nacionalinės standarizacijos organizacijos standartų pavadinimus verčia į visas kitas reikiamas oficialias Europos Sąjungos kalbas. Europos Komisija neatsako už pavadinimų, pateiktų skelbti Oficialiajame leidinyje, teisingumą. |
| --- | --- |

—

Standartus priima Europos standartizacijos organizacijos anglų kalba (CEN ir Cenelec juos taip pat skelbia prancūzų ir vokiečių kalbomis). Po to nacionalinės standarizacijos organizacijos standartų pavadinimus verčia į visas kitas reikiamas oficialias Europos Sąjungos kalbas. Europos Komisija neatsako už pavadinimų, pateiktų skelbti Oficialiajame leidinyje, teisingumą.

| — | Nuorodos į klaidų ištaisymus ".../AC: YYYY" skelbiamos tik informacijos tikslais. Klaidų ištaisyme iš standarto teksto pašalinamos spausdinimo, kalbos ar panašios klaidos ir klaidų ištaisymas gali būti aktualus tik vienai ar kelioms Europos standartizacijos organizacijos priimto standarto kalbinėms versijoms. |
| --- | --- |

—

Nuorodos į klaidų ištaisymus ".../AC: YYYY" skelbiamos tik informacijos tikslais. Klaidų ištaisyme iš standarto teksto pašalinamos spausdinimo, kalbos ar panašios klaidos ir klaidų ištaisymas gali būti aktualus tik vienai ar kelioms Europos standartizacijos organizacijos priimto standarto kalbinėms versijoms.

| — | Nuorodinių žymenų skelbimas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje nereiškia, kad standartai parengti visomis Europos Sąjungos oficialiomis kalbomis. |
| --- | --- |

—

Nuorodinių žymenų skelbimas Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje nereiškia, kad standartai parengti visomis Europos Sąjungos oficialiomis kalbomis.

| — | Šis sąrašas pakeičia visus ankstesnius sąrašus, skelbtus Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Europos Komisija užtikrina, kad šis sąrašas bus atnaujinamas. |
| --- | --- |

—

Šis sąrašas pakeičia visus ankstesnius sąrašus, skelbtus Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Europos Komisija užtikrina, kad šis sąrašas bus atnaujinamas.

| — | Daugiau informacijos apie darniuosius standartus ir kitus Europos standartus rasite internete adresu:
  http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm |
| --- | --- |

—

Daugiau informacijos apie darniuosius standartus ir kitus Europos standartus rasite internete adresu:

http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm

---

(1)  ESO: Europos standartizacijos organizacijos:

| — | CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25500811; fax +32 25500819 (http://www.cen.eu) |
| --- | --- |

—

CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25500811; fax +32 25500819 (http://www.cen.eu)

| — | Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25196871; fax +32 25196919 (http://www.cenelec.eu) |
| --- | --- |

—

Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25196871; fax +32 25196919 (http://www.cenelec.eu)

| — | ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, Tel. +33 492944200; fax +33 493654716 (http://www.etsi.eu) |
| --- | --- |

—

ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, Tel. +33 492944200; fax +33 493654716 (http://www.etsi.eu)

(2)  OL L 316, 2012 11 14, p. 12.

---

VALSTYBIŲ NARIŲ PRANEŠIMAI

| 4.5.2013 | LT | Europos Sąjungos oficialusis leidinys | C 128/30 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

LT

Europos Sąjungos oficialusis leidinys

C 128/30

---

Valstybių narių perduota informacija apie suteiktą valstybės pagalbą pagal Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1857/2006 dėl Sutarties 87 ir 88 straipsnių taikymo valstybės pagalbai mažosioms ir vidutinėms įmonėms, kurios verčiasi žemės ūkio produktų gamyba, iš dalies keičiantį Reglamentą (EB) Nr. 70/2001

2013/C 128/04

Pagalbos Nr.: SA.35677 (12/XA)

Valstybė narė: Italija

Regionas: PIEMONTE

Pagalbos schemos arba įmonės, gaunančios individualią pagalbą, pavadinimas: Iniziativa di monitoraggio e supporto del settore cunicolo per la prevenzione della mixomatosi in Piemonte. Importo Euro 80 000,00. Legge regionale 63/1978 — art.17 lett g).

Teisinis pagrindas:

| — | Legge regionale n. 63 del 12 ottobre 1978 |
| --- | --- |

—

Legge regionale n. 63 del 12 ottobre 1978

| — | D.G.R. n. 48-4872 del 31.10.2012 |
| --- | --- |

—

D.G.R. n. 48-4872 del 31.10.2012

| — | Determinazione n. 162 del 11.3.2013 |
| --- | --- |

—

Determinazione n. 162 del 11.3.2013

Pagal pagalbos schemą numatomos metinės išlaidos arba bendra įmonei suteiktos individualios pagalbos suma: Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma : EUR 0,08 (mln.)

Didžiausias pagalbos intensyvumas: 100,00 %

Pagalbos schemos arba individualios pagalbos trukmė: 2013.4.18-2013.12.31

Pagalbos tikslas: Gyvūnų ligos (Regl. (EB) Nr. 1857/2006 10 str.)

Ekonomikos sektorius (-iai): ŽEMĖS ŪKIS, MIŠKININKYSTĖ IR ŽUVININKYSTĖ

Pagalbą teikiančios institucijos pavadinimas ir adresas:

| Regione Piemonte |
| --- |
| C.so Stati Uniti 21 10128 Torino |

Regione Piemonte

C.so Stati Uniti 21 10128 Torino

Interneto svetainė: http://www.regione.piemonte.it/governo/bollettino/abbonati/2012/50/siste/00000005

Kita informacija: —

Pagalbos Nr.: SA.36422 (13/XA)

Valstybė narė: Prancūzija

Regionas: VENDEE

Pagalbos schemos arba įmonės, gaunančios individualią pagalbą, pavadinimas: aides en faveur de la promotion de la qualité des produits agricoles vendéens

Teisinis pagrindas: Article L. 1511-5 et suivants du code général des collectivités territoriales

Pagal pagalbos schemą numatomos metinės išlaidos arba bendra įmonei suteiktos individualios pagalbos suma: Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma : EUR 0,07 (mln.)

Didžiausias pagalbos intensyvumas: 40.00 %

Pagalbos schemos arba individualios pagalbos trukmė: 2013.4.18-2018.12.31

Pagalbos tikslas: Kokybiškų žemės ūkio produktų gamyba (Regl. (EB) Nr. 1857/2006 14 str.)

Ekonomikos sektorius (-iai): ŽEMĖS ŪKIS, MIŠKININKYSTĖ IR ŽUVININKYSTĖ

Pagalbą teikiančios institucijos pavadinimas ir adresas:

| Conseil Général de la Vendée |
| --- |
| Direction Générale Adjointe de l’Environnement et de l’Aménagement |
| Service Agriculture et Pêche |
| 40 rue Maréchal Foch |
| 85923 LA ROCHE SUR YON Cedex 9 |

Conseil Général de la Vendée

Direction Générale Adjointe de l’Environnement et de l’Aménagement

Service Agriculture et Pêche

40 rue Maréchal Foch

85923 LA ROCHE SUR YON Cedex 9

Interneto svetainė: http://vendee.fr/Media/Files/Territoire-Environnement/Agriculture/Programme-departemental-d-aide-a-la-promotion-des-produits-agricoles-vendeens-2012

Kita informacija: —

Pagalbos Nr.: SA.36494 (13/XA)

Valstybė narė: Italija

Regionas: TRENTO

Pagalbos schemos arba įmonės, gaunančios individualią pagalbą, pavadinimas: Interventi per la difesa passiva

Teisinis pagrindas: L.P. 4 del 28 marzo 2003«Sostegno dell’economia agricola, disciplina dell’agricoltura biologica e della contrassegnazione di prodotti geneticamente non modificati» art. 54.

Deliberazione della Giunta provinciale di Trento 519 del 22 marzo 2013, criteri attuativi dell’art. 54 della L.P.4/2003

Pagal pagalbos schemą numatomos metinės išlaidos arba bendra įmonei suteiktos individualios pagalbos suma: Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma : EUR 5,90 (mln.)

Didžiausias pagalbos intensyvumas: 80,00 %

Pagalbos schemos arba individualios pagalbos trukmė: 2013.4.30-2013.12.31

Pagalbos tikslas: Draudimo įmokos (Regl. (EB) Nr. 1857/2006 12 str.)

Ekonomikos sektorius (-iai): Žemės ūkiui būdingų paslaugų ir derliaus apdorojimo veikla

Pagalbą teikiančios institucijos pavadinimas ir adresas:

| Provincia Autonoma di Trento |
| --- |
| Dipartimento Agricoltura, Turismo, Commercio e Promozione |
| Servizio Agricoltura |
| Via G.B. Trener, 3 |
| 38100-TRENTO |

Provincia Autonoma di Trento

Dipartimento Agricoltura, Turismo, Commercio e Promozione

Servizio Agricoltura

Via G.B. Trener, 3

38100-TRENTO

Interneto svetainė:

| | http://www.consiglio.provincia.tn.it/banche_dati/codice_provinciale/clex_ricerca_per_campi.it.asp |
| --- | --- |

http://www.consiglio.provincia.tn.it/banche_dati/codice_provinciale/clex_ricerca_per_campi.it.asp

| | http://www.delibere.provincia.tn.it/ricerca_delibere.asp |
| --- | --- |

http://www.delibere.provincia.tn.it/ricerca_delibere.asp

Kita informacija: —

Pagalbos Nr.: SA.36501 (13/XA)

Valstybė narė: Italija

Regionas: FRIULI-VENEZIA GIULIA

Pagalbos schemos arba įmonės, gaunančios individualią pagalbą, pavadinimas: Regolamento per la concessione di indennizzi a favore delle aziende agricole per le perdite causate dal cancro batterico dell'actinidia (Pseudomonas syringae pv. actinidiae)_ stanziamenti 2013

Teisinis pagrindas: Legge regionale 22/2002 «istituzione del fondo regionale per la gestione delle emergenze in agricoltura», articolo 1, comma 2.

Delibera di Giunta regionale n. 2456 del 12 dicembre 2011«Regolamento per la concessione di indennizzi a favore delle aziende agricole operanti nella Regione per le perdite causate dal cancro batterico dell'actinidia (pseudomonas syringae pv. actinidae) nell'ambito del programma dell'Ersa di prevenzione, controllo ed eradicazione della malattia. Approvazione»

Pagal pagalbos schemą numatomos metinės išlaidos arba bendra įmonei suteiktos individualios pagalbos suma: Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma : EUR 0,15 (mln.)

Didžiausias pagalbos intensyvumas: 100,00 %

Pagalbos schemos arba individualios pagalbos trukmė: 2013.4.18-2013.12.31

Pagalbos tikslas: Augalų ligos – užkrėtimas kenkėjais (Regl. (EB) Nr. 1857/2006 10 str.)

Ekonomikos sektorius (-iai): Augalininkystė ir gyvulininkystė, medžioklė ir susijusių paslaugų veikla

Pagalbą teikiančios institucijos pavadinimas ir adresas:

| Regione autonoma Friuli venezia Giulia |
| --- |
| Direzione centrale risorse rurali, agroalimentari e forestali |
| Servizio investimenti aziendali e sviluppo agricolo |
| Via Sabbadini, 31 |
| 33100 UDINE (I) |

Regione autonoma Friuli venezia Giulia

Direzione centrale risorse rurali, agroalimentari e forestali

Servizio investimenti aziendali e sviluppo agricolo

Via Sabbadini, 31

33100 UDINE (I)

Interneto svetainė: http://www.regione.fvg.it/asp/delibere/layout2008_2.asp?pag=1&num=2456&tx_dataDel=&key=&uf=&btnCerca=vai

Kita informacija: —

Pagalbos Nr.: SA.36508 (13/XA)

Valstybė narė: Prancūzija

Regionas: BOURGOGNE

Pagalbos schemos arba įmonės, gaunančios individualią pagalbą, pavadinimas: Aides visant à indemniser les agriculteurs pour le préjudice subi du fait d'arrachages obligatoires de parcelles de vignes contaminées par la flavescence dorée, dans le cadre de la lutte obligatoire contre cet organisme nuisible à la santé des végétaux

Teisinis pagrindas:

| — | article L. 251-9 du code rural et de la pêche maritime |
| --- | --- |

—

article L. 251-9 du code rural et de la pêche maritime

| — | article L. 632-1 du code rural et de la pêche maritime |
| --- | --- |

—

article L. 632-1 du code rural et de la pêche maritime

| — | articles L. 1511-1 et suivants du code général des collectivités territoriales |
| --- | --- |

—

articles L. 1511-1 et suivants du code général des collectivités territoriales

| — | arrêté du 9 juillet 2003 relatif à la lutte contre la flavescence dorée de la vigne et contre son agent vecteur |
| --- | --- |

—

arrêté du 9 juillet 2003 relatif à la lutte contre la flavescence dorée de la vigne et contre son agent vecteur

Pagal pagalbos schemą numatomos metinės išlaidos arba bendra įmonei suteiktos individualios pagalbos suma: Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma : EUR 0,49 (mln.)

Didžiausias pagalbos intensyvumas: 100,00 %

Pagalbos schemos arba individualios pagalbos trukmė: 2013.4.16-2014.12.31

Pagalbos tikslas: Gyvūnų ligos (Regl. (EB) Nr. 1857/2006 10 str.)

Ekonomikos sektorius (-iai): ŽEMĖS ŪKIS, MIŠKININKYSTĖ IR ŽUVININKYSTĖ

Pagalbą teikiančios institucijos pavadinimas ir adresas:

| bureau interprofessionnel des vins de Bourgogne / ministère de l'agriculture et de l'agroalimentaire |
| --- |
| BIV de Bourgogne |
| 12 boulevard Bretonnière |
| BP 150 |
| 21204 BEAUNE Cedex |
| MAAF |
| DGAL |
| 251 rue de Vaugirard |
| 75732 Paris Cedex 15 |

bureau interprofessionnel des vins de Bourgogne / ministère de l'agriculture et de l'agroalimentaire

BIV de Bourgogne

12 boulevard Bretonnière

BP 150

21204 BEAUNE Cedex

MAAF

DGAL

251 rue de Vaugirard

75732 Paris Cedex 15

Interneto svetainė: http://agriculture.gouv.fr/IMG/pdf/fiche_internet_flavescence_doree_cle012979.pdf

Kita informacija: —

Pagalbos Nr.: SA.36528 (13/XA)

Valstybė narė: Nyderlandai

Regionas: GRONINGEN, FRIESLAND, NOORD-HOLLAND

Pagalbos schemos arba įmonės, gaunančios individualią pagalbą, pavadinimas: Subsidieverordening Waddenfonds 2012

Teisinis pagrindas: Algemene Wet bestuursrecht

Provinciewet

Wet Gemeenschappelijke regelingen

Pagal pagalbos schemą numatomos metinės išlaidos arba bendra įmonei suteiktos individualios pagalbos suma: Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma : EUR 5,00 (mln.)

Didžiausias pagalbos intensyvumas: 90,00 %

Pagalbos schemos arba individualios pagalbos trukmė: 2013.5.1-2013.12.31

Pagalbos tikslas: Investicijos į žemės ūkio valdas (Regl. (EB) Nr. 1857/2006 4 str.), Kokybiškų žemės ūkio produktų gamyba (Regl. (EB) Nr. 1857/2006 14 str.) , Tradicinių kraštovaizdžių ir pastatų apsauga (Regl. (EB) Nr. 1857/2006 5 str.)

Ekonomikos sektorius (-iai): Visi ūkio sektoriai, tinkami gauti pagalbą

Pagalbą teikiančios institucijos pavadinimas ir adresas:

| Gemeenschappelijke Regeling Waddenfonds |
| --- |
| Huis voor de Wadden |
| Ruiterskwartier 121 A |
| 8911 BS Leeuwarden |

Gemeenschappelijke Regeling Waddenfonds

Huis voor de Wadden

Ruiterskwartier 121 A

8911 BS Leeuwarden

Interneto svetainė: http://www.waddenfonds.nl/fileadmin/waddenfonds/inhd_wadfonds/Projecten/pdf/WF_AB_subs_ver_28mrt2013.pdf

Kita informacija: —

Pagalbos Nr.: SA.36542 (13/XA)

Valstybė narė: Didžioji Britanija

Regionas: SCOTLAND

Pagalbos schemos arba įmonės, gaunančios individualią pagalbą, pavadinimas: Sustainable Land Management Incentive Scheme for the Protection of Drinking Water Sources (Scotland) 2013

Teisinis pagrindas: This is a non-statutory service, participation in which is voluntary, aimed to ensure Scottish Water complies with its obligations under the Water (Scotland) Act 1980 and the Water Supply (Water Quality) Scotland Regulations 2001

Pagal pagalbos schemą numatomos metinės išlaidos arba bendra įmonei suteiktos individualios pagalbos suma: Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma : GBP 3,00 (mln.)

Didžiausias pagalbos intensyvumas: 100,00 %

Pagalbos schemos arba individualios pagalbos trukmė: 2013.4.22-2015.3.31

Pagalbos tikslas: Investicijos į žemės ūkio valdas (Regl. (EB) Nr. 1857/2006 4 str.), Techninė parama (Regl. (EB) Nr. 1857/2006 15 str.)

Ekonomikos sektorius (-iai): Augalininkystė ir gyvulininkystė, medžioklė ir susijusių paslaugų veikla

Pagalbą teikiančios institucijos pavadinimas ir adresas:

| Scottish Water |
| --- |
| Castle House |
| Dunfermline |
| KY11 8GG |

Scottish Water

Castle House

Dunfermline

KY11 8GG

Interneto svetainė: http://www.scottishwater.co.uk/protectdwsources

Kita informacija: —

Pagalbos Nr.: SA.36549 (13/XA)

Valstybė narė: Estija

Regionas: —

Pagalbos schemos arba įmonės, gaunančios individualią pagalbą, pavadinimas: Ohtliku taimekahjustaja tõrjeabinõude toetus

Teisinis pagrindas:

| 1) | Põllumajandusministri 26.5.2011 määrus nr 45: „Ohtliku taimekahjustaja tõrjeabinõude rakendamise toetuse saamiseks esitatavad nõuded ning toetuse taotluse esitamise ja taotluse menetlemise kord” |
| --- | --- |

1)

Põllumajandusministri 26.5.2011 määrus nr 45: „Ohtliku taimekahjustaja tõrjeabinõude rakendamise toetuse saamiseks esitatavad nõuded ning toetuse taotluse esitamise ja taotluse menetlemise kord”

| 2) | Maaelu ja põllumajandusturu korraldamise seadus, § 7 lg 1 p 7. |
| --- | --- |

2)

Maaelu ja põllumajandusturu korraldamise seadus, § 7 lg 1 p 7.

Pagal pagalbos schemą numatomos metinės išlaidos arba bendra įmonei suteiktos individualios pagalbos suma: Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma : EUR 0,66 (mln.)

Didžiausias pagalbos intensyvumas: 100,00 %

Pagalbos schemos arba individualios pagalbos trukmė: 2013.5.2-2013.12.31

Pagalbos tikslas: Augalų ligos – užkrėtimas kenkėjais (Regl. (EB) Nr. 1857/2006 10 str.)

Ekonomikos sektorius (-iai): Augalininkystė ir gyvulininkystė, medžioklė ir susijusių paslaugų veikla

Pagalbą teikiančios institucijos pavadinimas ir adresas:

| Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet |
| --- |
| Narva mnt 3, Tartu 51009, Eesti. |

Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet

Narva mnt 3, Tartu 51009, Eesti.

Interneto svetainė: http://www.agri.ee/siseriiklikud-toetused/

Kita informacija: —

---

| 4.5.2013 | LT | Europos Sąjungos oficialusis leidinys | C 128/34 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

LT

Europos Sąjungos oficialusis leidinys

C 128/34

---

Valstybių narių pranešama informacija apie valstybės pagalbą, teikiamą pagal Komisijos reglamentą (EB) Nr. 800/2008, skelbiantį tam tikrų rūšių pagalbą suderinamą su bendrąja rinka, taikant Sutarties 87 ir 88 straipsnius (Bendrasis bendrosios išimties reglamentas)

(Tekstas svarbus EEE)

2013/C 128/05

| Valstybės pagalbos nuorodos numeris | SA.35921 (12/X) |
| --- | --- |
| Valstybė narė | Belgija |
| Valstybės narės nuorodos numeris | — |
| Regiono pavadinimas (NUTS) | OOST-VLAANDEREN
  Neremiamos teritorijos |
| Pagalbą suteikianti institucija | Provincie Oost-Vlaanderen |
| Gouvernemenstraat 1 |
| 9000 Gent |
| http://www.oost-vlaanderen.be |

Valstybės pagalbos nuorodos numeris

SA.35921 (12/X)

Valstybė narė

Belgija

Valstybės narės nuorodos numeris

—

Regiono pavadinimas (NUTS)

OOST-VLAANDEREN

Neremiamos teritorijos

Pagalbą suteikianti institucija

Provincie Oost-Vlaanderen

Gouvernemenstraat 1

9000 Gent

http://www.oost-vlaanderen.be

Pagalbos priemonės pavadinimas

Subsidie aan het Proefcentrum voor Sierteelt

Nacionalinis teisinis pagrindas (nuoroda į atitinkamą nacionalinį oficialųjį leidinį)

Besluit van de deputatie betreffende investeringstoelage/werkingstoelage aan het Proefcentrum voor Sierteelt

Pagalbos priemonės tipas

Ad hoc pagalbos

Egzistuojančios pagalbos priemonės keitimas

—

Pagalbos skyrimo data

Nuo 2013 12 31

Ūkio sektorius (-iai)

ŽEMĖS ŪKIS, MIŠKININKYSTĖ IR ŽUVININKYSTĖ

Gavėjo rūšis

MVĮ – Proefcentrum voor Sierteelt

Įmonei skirtos ad hoc pagalbos bendra suma

EUR 0,61 (mln.)

Garantijoms

EUR 0,61 (mln.)

Pagalbos priemonė (5 str.)

Tiesioginė dotacija

Nuoroda į Komisijos sprendimą

—

Jeigu pagalbos schema iš dalies finansuojama Bendrijos lėšomis

—

Tikslai

Didžiausias pagalbos intensyvumas % arba didžiausia pagalbos suma nacionaline valiuta

MVĮ skiriamos priemokos %

Pagalba moksliniams tyrimams ir technologijų plėtrai žemės ūkio ir žuvininkystės sektoriuose (34 str.)

100 %

—

Interneto nuoroda į visą pagalbos priemonės tekstą:

http://www.oost-vlaanderen.be/public/economie_landbouw/landbouw/subsidies/steunmelding/index.cfm

| Valstybės pagalbos nuorodos numeris | SA.35922 (12/X) |
| --- | --- |
| Valstybė narė | Belgija |
| Valstybės narės nuorodos numeris | — |
| Regiono pavadinimas (NUTS) | OOST-VLAANDEREN
  Neremiamos teritorijos |
| Pagalbą suteikianti institucija | Provincie Oost-Vlaanderen |
| Gouvernementstraat 1 |
| 90000 Gent |
| http://www.oost-vlaanderen.be |

Valstybės pagalbos nuorodos numeris

SA.35922 (12/X)

Valstybė narė

Belgija

Valstybės narės nuorodos numeris

—

Regiono pavadinimas (NUTS)

OOST-VLAANDEREN

Neremiamos teritorijos

Pagalbą suteikianti institucija

Provincie Oost-Vlaanderen

Gouvernementstraat 1

90000 Gent

http://www.oost-vlaanderen.be

Pagalbos priemonės pavadinimas

Subsidie aan het Interprovinciaal Proefcentrum voor de Aardappelteelt

Nacionalinis teisinis pagrindas (nuoroda į atitinkamą nacionalinį oficialųjį leidinį)

Besluit van de Deputatie betreffende werkingstoelage aan het Interprovinciaal Proefcentrum voor de Aardappelteelt

Pagalbos priemonės tipas

Ad hoc pagalbos

Egzistuojančios pagalbos priemonės keitimas

—

Pagalbos skyrimo data

Nuo 2013 12 31

Ūkio sektorius (-iai)

ŽEMĖS ŪKIS, MIŠKININKYSTĖ IR ŽUVININKYSTĖ

Gavėjo rūšis

MVĮ – Interprovinciaal Proefcentrum voor de Aardappelteelt vzw

Įmonei skirtos ad hoc pagalbos bendra suma

EUR 0,18 (mln.)

Garantijoms

EUR 0,18 (mln.)

Pagalbos priemonė (5 str.)

Tiesioginė dotacija

Nuoroda į Komisijos sprendimą

—

Jeigu pagalbos schema iš dalies finansuojama Bendrijos lėšomis

—

Tikslai

Didžiausias pagalbos intensyvumas % arba didžiausia pagalbos suma nacionaline valiuta

MVĮ skiriamos priemokos %

Pagalba moksliniams tyrimams ir technologijų plėtrai žemės ūkio ir žuvininkystės sektoriuose (34 str.)

100 %

—

Interneto nuoroda į visą pagalbos priemonės tekstą:

http://www.oost-vlaanderen.be/public/economie_landbouw/landbouw/subsidies/steunmelding/index.cfm

| Valstybės pagalbos nuorodos numeris | SA.35924 (12/X) |
| --- | --- |
| Valstybė narė | Belgija |
| Valstybės narės nuorodos numeris | — |
| Regiono pavadinimas (NUTS) | OOST-VLAANDEREN
  Neremiamos teritorijos |
| Pagalbą suteikianti institucija | Provincie Oost-Vlaanderen |
| Gouvernemenstraat 1 |
| 9000 Gent |
| http:\www.oost-vlaanderen.be |

Valstybės pagalbos nuorodos numeris

SA.35924 (12/X)

Valstybė narė

Belgija

Valstybės narės nuorodos numeris

—

Regiono pavadinimas (NUTS)

OOST-VLAANDEREN

Neremiamos teritorijos

Pagalbą suteikianti institucija

Provincie Oost-Vlaanderen

Gouvernemenstraat 1

9000 Gent

http:\www.oost-vlaanderen.be

Pagalbos priemonės pavadinimas

Investeringtoelage aan het Provinciaal Proefcentrum voor de Groenteteelt

Nacionalinis teisinis pagrindas (nuoroda į atitinkamą nacionalinį oficialųjį leidinį)

Besluit van de deputatie betreffende Investeringtoelage aan het Provinciaal Proefcentrum voor de Groenteteelt

Pagalbos priemonės tipas

Ad hoc pagalbos

Egzistuojančios pagalbos priemonės keitimas

—

Pagalbos skyrimo data

Nuo 2013 12 31

Ūkio sektorius (-iai)

ŽEMĖS ŪKIS, MIŠKININKYSTĖ IR ŽUVININKYSTĖ

Gavėjo rūšis

MVĮ – Provinciaal Proefcentrum voor de groenteteelt vzw

Įmonei skirtos ad hoc pagalbos bendra suma

EUR 0,10 (mln.)

Garantijoms

EUR 0,10 (mln.)

Pagalbos priemonė (5 str.)

Tiesioginė dotacija

Nuoroda į Komisijos sprendimą

—

Jeigu pagalbos schema iš dalies finansuojama Bendrijos lėšomis

—

Tikslai

Didžiausias pagalbos intensyvumas % arba didžiausia pagalbos suma nacionaline valiuta

MVĮ skiriamos priemokos %

Pagalba moksliniams tyrimams ir technologijų plėtrai žemės ūkio ir žuvininkystės sektoriuose (34 str.)

100 %

—

Interneto nuoroda į visą pagalbos priemonės tekstą:

http://www.oost-vlaanderen.be/public/economie_landbouw/landbouw/subsidies/steunmelding/index.cfm

| Valstybės pagalbos nuorodos numeris | SA.35935 (12/X) |
| --- | --- |
| Valstybė narė | Didžioji Britanija |
| Valstybės narės nuorodos numeris | — |
| Regiono pavadinimas (NUTS) | EAST MIDLANDS, WEST MIDLANDS, EASTERN, LONDON, SOUTH EAST, SOUTH WEST, WALES, SCOTLAND, NORTH EAST, NORTH WEST, YORKSHIRE AND THE HUMBER
  Mišrios |
| Pagalbą suteikianti institucija | Department for Work and Pensions |
| Caxton House |
| 6-12 Tothill Street |
| London |
| SW1H 9NA |
| www.dwp.gov.uk |

Valstybės pagalbos nuorodos numeris

SA.35935 (12/X)

Valstybė narė

Didžioji Britanija

Valstybės narės nuorodos numeris

—

Regiono pavadinimas (NUTS)

EAST MIDLANDS, WEST MIDLANDS, EASTERN, LONDON, SOUTH EAST, SOUTH WEST, WALES, SCOTLAND, NORTH EAST, NORTH WEST, YORKSHIRE AND THE HUMBER

Mišrios

Pagalbą suteikianti institucija

Department for Work and Pensions

Caxton House

6-12 Tothill Street

London

SW1H 9NA

www.dwp.gov.uk

Pagalbos priemonės pavadinimas

Transitional time limited wage subsidy for ex-Remploy disabled employees scheme

Nacionalinis teisinis pagrindas (nuoroda į atitinkamą nacionalinį oficialųjį leidinį)

Employment and Training Act 1973

http://www.legislation.gov.uk/ukpga/1973/50/contents

Pagalbos priemonės tipas

Schema

Egzistuojančios pagalbos priemonės keitimas

—

Trukmė

2012 12 1–2016 9 30

Ūkio sektorius (-iai)

Visi ūkio sektoriai, tinkami gauti pagalbą

Gavėjo rūšis

MVĮ,didžioji įmonė

Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma

GBP 0,90 (mln.)

Garantijoms

GBP 0,90 (mln.)

Pagalbos priemonė (5 str.)

Tiesioginė dotacija

Nuoroda į Komisijos sprendimą

—

Jeigu pagalbos schema iš dalies finansuojama Bendrijos lėšomis

—

Tikslai

Didžiausias pagalbos intensyvumas % arba didžiausia pagalbos suma nacionaline valiuta

MVĮ skiriamos priemokos %

Pagalba neįgalių darbuotojų užimtumui darbo užmokesčio subsidijų forma (41 str.)

75 %

—

Interneto nuoroda į visą pagalbos priemonės tekstą:

http://www.legislation.gov.uk/ukpga/1973/50/contents

| Valstybės pagalbos nuorodos numeris | SA.35936 (12/X) |
| --- | --- |
| Valstybė narė | Didžioji Britanija |
| Valstybės narės nuorodos numeris | — |
| Regiono pavadinimas (NUTS) | LONDON
  Neremiamos teritorijos |
| Pagalbą suteikianti institucija | Big Lottery Fund |
| 1 Plough Place |
| London EC4A 1DE |
| www.biglotteryfund.org.uk |

Valstybės pagalbos nuorodos numeris

SA.35936 (12/X)

Valstybė narė

Didžioji Britanija

Valstybės narės nuorodos numeris

—

Regiono pavadinimas (NUTS)

LONDON

Neremiamos teritorijos

Pagalbą suteikianti institucija

Big Lottery Fund

1 Plough Place

London EC4A 1DE

www.biglotteryfund.org.uk

Pagalbos priemonės pavadinimas

Next Steps BIG Lottery Fund Grant to Addaction

Nacionalinis teisinis pagrindas (nuoroda į atitinkamą nacionalinį oficialųjį leidinį)

National Lottery Act (2006)

Pagalbos priemonės tipas

Schema

Egzistuojančios pagalbos priemonės keitimas

—

Trukmė

2012 11 30-2014 5 31

Ūkio sektorius (-iai)

Kita, niekur kitur nepriskirta, nesusijusi su apgyvendinimu socialinio darbo veikla

Gavėjo rūšis

MVĮ

Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma

GBP 0,11 (mln.)

Garantijoms

GBP 0,11 (mln.)

Pagalbos priemonė (5 str.)

Tiesioginė dotacija

Nuoroda į Komisijos sprendimą

—

Jeigu pagalbos schema iš dalies finansuojama Bendrijos lėšomis

—

Tikslai

Didžiausias pagalbos intensyvumas % arba didžiausia pagalbos suma nacionaline valiuta

MVĮ skiriamos priemokos %

Pramoniniai moksliniai tyrimai (31 str. 2 dalies b punktas)

50 %

20 %

Interneto nuoroda į visą pagalbos priemonės tekstą:

http://www.biglotteryfund.org.uk/nsaddaction

document at this URL

| Valstybės pagalbos nuorodos numeris | SA.35990 (12/X) |
| --- | --- |
| Valstybė narė | Belgija |
| Valstybės narės nuorodos numeris | — |
| Regiono pavadinimas (NUTS) | VLAAMS BRABANT
  Neremiamos teritorijos |
| Pagalbą suteikianti institucija | Provincie Vlaams-Brabant |
| Provincieplein 1 |
| 3010 Leuven |
| www.vlaamsbrabant.be |

Valstybės pagalbos nuorodos numeris

SA.35990 (12/X)

Valstybė narė

Belgija

Valstybės narės nuorodos numeris

—

Regiono pavadinimas (NUTS)

VLAAMS BRABANT

Neremiamos teritorijos

Pagalbą suteikianti institucija

Provincie Vlaams-Brabant

Provincieplein 1

3010 Leuven

www.vlaamsbrabant.be

Pagalbos priemonės pavadinimas

Subsidie voor het project „duurzame aanpak van geuremissies”.

Nacionalinis teisinis pagrindas (nuoroda į atitinkamą nacionalinį oficialųjį leidinį)

| — | provinciedecreet, vnl. artikel 154 t.e.m. 158 |
| --- | --- |

—

provinciedecreet, vnl. artikel 154 t.e.m. 158

| — | wet van 14 november 1983 betreffende het reglement van de modaliteiten inzake de toekenning van subsidies en de controle op het gebruik ervan; |
| --- | --- |

—

wet van 14 november 1983 betreffende het reglement van de modaliteiten inzake de toekenning van subsidies en de controle op het gebruik ervan;

| — | KB van 2 juni 1999 betreffende de algemene regeling van de provincieboekhouding en vnl. het artikel 54, 5°-b; |
| --- | --- |

—

KB van 2 juni 1999 betreffende de algemene regeling van de provincieboekhouding en vnl. het artikel 54, 5°-b;

| — | provinciaal reglement van 18 februari 1997 betreffende subsidiëring en toestaan van reservevorming door subsidietrekkers; |
| --- | --- |

—

provinciaal reglement van 18 februari 1997 betreffende subsidiëring en toestaan van reservevorming door subsidietrekkers;

| — | art. 623/0210-6401 van het provinciaal budget 2013. |
| --- | --- |

—

art. 623/0210-6401 van het provinciaal budget 2013.

Pagalbos priemonės tipas

Schema

Egzistuojančios pagalbos priemonės keitimas

—

Trukmė

2013 4 1-2014 3 31

Ūkio sektorius (-iai)

ŽEMĖS ŪKIS, MIŠKININKYSTĖ IR ŽUVININKYSTĖ

Gavėjo rūšis

MVĮ

Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma

EUR 0,03 (mln.)

Garantijoms

EUR 0,03 (mln.)

Pagalbos priemonė (5 str.)

Tiesioginė dotacija

Nuoroda į Komisijos sprendimą

—

Jeigu pagalbos schema iš dalies finansuojama Bendrijos lėšomis

—

Tikslai

Didžiausias pagalbos intensyvumas % arba didžiausia pagalbos suma nacionaline valiuta

MVĮ skiriamos priemokos %

Pagalba moksliniams tyrimams ir technologijų plėtrai žemės ūkio ir žuvininkystės sektoriuose (34 str.)

100 %

—

Interneto nuoroda į visą pagalbos priemonės tekstą:

https://docs.google.com/file/d/0B_wjQwsc3gUhVlVrTXQ2c3pmcUk/edit?usp=sharing&pli=1

| Valstybės pagalbos nuorodos numeris | SA.36095 (13/X) |
| --- | --- |
| Valstybė narė | Italija |
| Valstybės narės nuorodos numeris | — |
| Regiono pavadinimas (NUTS) | ITALIA
  Mišrios |
| Pagalbą suteikianti institucija | Regione Toscana |
| Regione Toscana, via di Novoli 26, 50127 Firenze |
| www.regione.toscana.it |

Valstybės pagalbos nuorodos numeris

SA.36095 (13/X)

Valstybė narė

Italija

Valstybės narės nuorodos numeris

—

Regiono pavadinimas (NUTS)

ITALIA

Mišrios

Pagalbą suteikianti institucija

Regione Toscana

Regione Toscana, via di Novoli 26, 50127 Firenze

www.regione.toscana.it

Pagalbos priemonės pavadinimas

Bando 2012 — RICERCA ED INNOVAZIONE IN CAMPO AMBIENTALE -contributi alle università, enti ed istituti di ricerca di diritto pubblico, enti pubblici, organismi di ricerca di diritto privato senza scopo di lucro.

Nacionalinis teisinis pagrindas (nuoroda į atitinkamą nacionalinį oficialųjį leidinį)

L.R. 14/2007

Pagalbos priemonės tipas

Schema

Egzistuojančios pagalbos priemonės keitimas

—

Trukmė

2013 1 9–2013 12 31

Ūkio sektorius (-iai)

PROFESINĖ, MOKSLINĖ IR TECHNINĖ VEIKLA

Gavėjo rūšis

MVĮ,didžioji įmonė

Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma

EUR 0,10 (mln.)

Garantijoms

EUR 0,10 (mln.)

Pagalbos priemonė (5 str.)

Tiesioginė dotacija

Nuoroda į Komisijos sprendimą

—

Jeigu pagalbos schema iš dalies finansuojama Bendrijos lėšomis

—

Tikslai

Didžiausias pagalbos intensyvumas % arba didžiausia pagalbos suma nacionaline valiuta

MVĮ skiriamos priemokos %

Bandomoji taikomoji veikla (31 str. 2 dalies c punktas)

25 %

0 %

Fundamentiniai moksliniai tyrimai (31 str. 2 dalies a punktas)

70 %

—

Pramoniniai moksliniai tyrimai (31 str. 2 dalies b punktas)

50 %

0 %

Interneto nuoroda į visą pagalbos priemonės tekstą:

| | http://web.rete.toscana.it/attinew/
  ricercare il testo del Decreto |
| --- | --- |

http://web.rete.toscana.it/attinew/

ricercare il testo del Decreto

| | http://www.regione.toscana.it/burt
  Nella sezione consultazione, ricercare il BURT del 9 gennaio 2013, Parte III n. 2 |
| --- | --- |

http://www.regione.toscana.it/burt

Nella sezione consultazione, ricercare il BURT del 9 gennaio 2013, Parte III n. 2

| | http://www.regione.toscana.it/enti-e-associazioni/bandi/bandi-ambiente-e-territorio
  Cliccare alla voce «Bando 2012 - ricerca ed innovazione in campo ambientale» |
| --- | --- |

http://www.regione.toscana.it/enti-e-associazioni/bandi/bandi-ambiente-e-territorio

Cliccare alla voce «Bando 2012 - ricerca ed innovazione in campo ambientale»

| Valstybės pagalbos nuorodos numeris | SA.36096 (13/X) |
| --- | --- |
| Valstybė narė | Vokietija |
| Valstybės narės nuorodos numeris | AZ: 612-40306-BY/0007 |
| Regiono pavadinimas (NUTS) | BAYERN
  107 str. 3 dalies c punktas |
| Pagalbą suteikianti institucija | Ämter für Ernährung, Landwirtschaft und Forsten
  Fachzentren an den Ämtern für Ernährung, Landwirtschaft und Fosten (Weilheim, Abensberg, Weiden und Kulmbach)
  http://www.aelf-wm.bayern.de/
  http://www.aelf-ab.bayern.de/
  http://www.aelf-we.bayern.de
  http/www.aelf-ku.bayern.de/ |
| Pagalbos priemonės pavadinimas | Bayern: Einzelbetiebliche Investitionsförderung; Verarbeitung und Vermarktung von Anhang I-Produkten |
| Nacionalinis teisinis pagrindas (nuoroda į atitinkamą nacionalinį oficialųjį leidinį) | — | Richtlinie zur Einzelbetrieblichen Investitionsförderung; |

Valstybės pagalbos nuorodos numeris

SA.36096 (13/X)

Valstybė narė

Vokietija

Valstybės narės nuorodos numeris

AZ: 612-40306-BY/0007

Regiono pavadinimas (NUTS)

BAYERN

107 str. 3 dalies c punktas

Pagalbą suteikianti institucija

Ämter für Ernährung, Landwirtschaft und Forsten

Fachzentren an den Ämtern für Ernährung, Landwirtschaft und Fosten (Weilheim, Abensberg, Weiden und Kulmbach)

http://www.aelf-wm.bayern.de/

http://www.aelf-ab.bayern.de/

http://www.aelf-we.bayern.de

http/www.aelf-ku.bayern.de/

Pagalbos priemonės pavadinimas

Bayern: Einzelbetiebliche Investitionsförderung; Verarbeitung und Vermarktung von Anhang I-Produkten

Nacionalinis teisinis pagrindas (nuoroda į atitinkamą nacionalinį oficialųjį leidinį)

—

Richtlinie zur Einzelbetrieblichen Investitionsförderung;

| — | Art. 23 und 44 BayHO sowie die entsprechenden Verwaltungsvorschriften |
| --- | --- |

—

Art. 23 und 44 BayHO sowie die entsprechenden Verwaltungsvorschriften

Pagalbos priemonės tipas

Schema

Egzistuojančios pagalbos priemonės keitimas

Modification X 324/2010

Trukmė

2013 1 1–2014 6 30

Ūkio sektorius (-iai)

Augalininkystė ir gyvulininkystė, medžioklė ir susijusių paslaugų veikla

Gavėjo rūšis

MVĮ

Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma

EUR 1,00 (mln.)

Garantijoms

EUR 1,00 (mln.)

Pagalbos priemonė (5 str.)

Tiesioginė dotacija

Nuoroda į Komisijos sprendimą

—

Jeigu pagalbos schema iš dalies finansuojama Bendrijos lėšomis

—

Tikslai

Didžiausias pagalbos intensyvumas % arba didžiausia pagalbos suma nacionaline valiuta

MVĮ skiriamos priemokos %

MVĮ teikiama investicinė ir užimtumo pagalba (15 str.)

25 %

—

Interneto nuoroda į visą pagalbos priemonės tekstą:

http://www.stmelf.bayern.de/mam/cms01/agrarpolitik/dateien/rili_stmelf_eif.pdf

| Valstybės pagalbos nuorodos numeris | SA.36099 (13/X) |
| --- | --- |
| Valstybė narė | Suomija |
| Valstybės narės nuorodos numeris | — |
| Regiono pavadinimas (NUTS) | — |
| Pagalbą suteikianti institucija | Verohallinto |
| PL 325, 00052 VERO |
| www.vero.fi |

Valstybės pagalbos nuorodos numeris

SA.36099 (13/X)

Valstybė narė

Suomija

Valstybės narės nuorodos numeris

—

Regiono pavadinimas (NUTS)

—

Pagalbą suteikianti institucija

Verohallinto

PL 325, 00052 VERO

www.vero.fi

Pagalbos priemonės pavadinimas

Laki tutkimus- ja kehittämistoiminnan lisävähennyksestä vuosina 2013—2015

Nacionalinis teisinis pagrindas (nuoroda į atitinkamą nacionalinį oficialųjį leidinį)

Säädöskokoelma 992/2012

Laki tutkimus- ja kehittämistoiminnan lisävähennyksestä vuosina 2013—2015

Pagalbos priemonės tipas

Schema

Egzistuojančios pagalbos priemonės keitimas

—

Trukmė

2013 1 1-2015 12 31

Ūkio sektorius (-iai)

Visi ūkio sektoriai, tinkami gauti pagalbą

Gavėjo rūšis

MVĮ,didžioji įmonė

Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma

EUR 190,00 (mln.)

Garantijoms

EUR 190,00 (mln.)

Pagalbos priemonė (5 str.)

Kita mokesčių lengvatos forma

Nuoroda į Komisijos sprendimą

—

Jeigu pagalbos schema iš dalies finansuojama Bendrijos lėšomis

—

Tikslai

Didžiausias pagalbos intensyvumas % arba didžiausia pagalbos suma nacionaline valiuta

MVĮ skiriamos priemokos %

Bandomoji taikomoji veikla (31 str. 2 dalies c punktas)

25 %

0 %

Fundamentiniai moksliniai tyrimai (31 str. 2 dalies a punktas)

25 %

—

Pramoniniai moksliniai tyrimai (31 str. 2 dalies b punktas)

25 %

0 %

Interneto nuoroda į visą pagalbos priemonės tekstą:

http://www.finlex.fi/fi/laki/alkup/2012/20120992

| Valstybės pagalbos nuorodos numeris | SA.36120 (13/X) |
| --- | --- |
| Valstybė narė | Danija |
| Valstybės narės nuorodos numeris | 13-0011523 |
| Regiono pavadinimas (NUTS) | — |
| Pagalbą suteikianti institucija | Skatteministeriet |
| Nicolai Eigtveds Gade 28 |
| DK-1402 København K |
| www.skm.dk |

Valstybės pagalbos nuorodos numeris

SA.36120 (13/X)

Valstybė narė

Danija

Valstybės narės nuorodos numeris

13-0011523

Regiono pavadinimas (NUTS)

—

Pagalbą suteikianti institucija

Skatteministeriet

Nicolai Eigtveds Gade 28

DK-1402 København K

www.skm.dk

Pagalbos priemonės pavadinimas

Bundfradrag i svovlafgiften

Nacionalinis teisinis pagrindas (nuoroda į atitinkamą nacionalinį oficialųjį leidinį)

Lov om ændring af lov om afgift af svovl (Bundfradrag i svovlafgiften)

Pagalbos priemonės tipas

Schema

Egzistuojančios pagalbos priemonės keitimas

—

Trukmė

2013 1 1-2020 12 31

Ūkio sektorius (-iai)

Visi ūkio sektoriai, tinkami gauti pagalbą

Gavėjo rūšis

didžioji įmonė

Pagal schemą planuojamo biudžeto bendra metinė suma

DKK 8,50 (mln.)

Garantijoms

DKK 8,50 (mln.)

Pagalbos priemonė (5 str.)

Kita mokesčių lengvatos forma

Nuoroda į Komisijos sprendimą

—

Jeigu pagalbos schema iš dalies finansuojama Bendrijos lėšomis

—

Tikslai

Didžiausias pagalbos intensyvumas % arba didžiausia pagalbos suma nacionaline valiuta

MVĮ skiriamos priemokos %

Pagalba aplinkos apsaugos mokesčių lengvatų forma (25 str.)

8 500 000 DKK

—

Interneto nuoroda į visą pagalbos priemonės tekstą:

| | http://LOV nr 1256 af 18/12/2012 |
| --- | --- |

http://LOV nr 1256 af 18/12/2012

| | https://www.lovtidende.dk/Forms/L0700.aspx?s31=10&s19=1256&s20=2012 |
| --- | --- |

https://www.lovtidende.dk/Forms/L0700.aspx?s31=10&s19=1256&s20=2012

---

V Nuomonės

PROCEDŪROS, SUSIJUSIOS SU KONKURENCIJOS POLITIKOS ĮGYVENDINIMU

Europos Komisija

| 4.5.2013 | LT | Europos Sąjungos oficialusis leidinys | C 128/43 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

LT

Europos Sąjungos oficialusis leidinys

C 128/43

---

VALSTYBĖS PAGALBA – VOKIETIJA

Valstybės pagalba SA.34045 (2012/C) (ex 2012/NN) – Stambiųjų elektros vartotojų atleidimas nuo tinklo mokesčių („StromNEV“ 19 punktas)

Kvietimas pateikti pastabas vadovaujantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 2 dalimi

(Tekstas svarbus EEE)

2013/C 128/06

Po šios santraukos pateiktu 06.03.2013 originalo kalba parengtu raštu Komisija pranešė Vokietijos Federacinei Respublikai apie savo sprendimą pradėti Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 108 straipsnio 2 dalyje numatytą procedūrą dėl minėtos pagalbos.

Per vieną mėnesį nuo šios santraukos ir prie jos pridėto rašto paskelbimo dienos suinteresuotosios šalys gali pateikti pastabas dėl priemonės, kurios tyrimo procedūrą Komisija pradeda, šiuo adresu:

| European Commission |
| --- |
| Directorate-General for Competition |
| Directorate for State Aid |
| State Aid Greffe |
| 1049 Bruxelles/Brussel |
| BELGIQUE/BELGIË |
| Faksas (0032) 2-296.12.42 |

European Commission

Directorate-General for Competition

Directorate for State Aid

State Aid Greffe

1049 Bruxelles/Brussel

BELGIQUE/BELGIË

Faksas (0032) 2-296.12.42

Šios pastabos bus perduotos Vokietijos Federacinei Respublikai. Pastabas teikianti suinteresuotoji šalis gali pateikti pagrįstą raštišką prašymą neatskleisti jos tapatybės.

SANTRAUKA

1.   PROCEDŪRA

2011 m. pabaigoje, 2012 m. pradžioje Komisija gavo vartotojų asociacijų, bendrovių ir piliečių skundus dėl Vokietijos potvarkio dėl tinklo mokesčių (Stromnetzentgeltverordnung, toliau – „StromNEV“), kuriuose teigiama, kad stambių elektros vartotojų atleidimas nuo tinklo mokesčių yra neteisėta ir nesuderinama valstybės pagalba. Skundai buvo perduoti Vokietijai ir paprašyta, kad ji suteiktų informacijos. Vokietija atsakė 2012 m. birželio 29 d.

2.   PRIEMONĖS APRAŠYMAS

2011 m. rugpjūčio 4 d. įsigaliojus pakeitimui, „StromNEV“ 19 straipsnio 2 dalies 2 sakinyje teigiama, kad galutiniai vartotojai yra atleidžiami nuo tinklo mokesčių, jei jų energijos suvartojimas pasiekia 7000 vartojimo valandų ir 10 energijos gigavato valandų. Apskaičiuota finansinė spraga, susidariusi po to, kai tinklo operatoriai buvo atleisti nuo mokesčių, 2012 m. apytikriai sudarė 300 mln. EUR.

„StromNEV“ 19 straipsnio 2 dalyje perdavimo sistemos operatoriai įpareigojami kompensuoti skirstymo sistemos operatoriams dėl atleidimo nuo mokesčių susidariusį pajamų trūkumą. Perdavimo sistemos operatoriai yra taip pat įpareigoti paskirstyti mokėjimus paskirstymo sistemos operatorių ir saviems nuostoliams padengti. Galiausiai, „StromNEV“ 19 straipsnio 2 dalyje teigiama, kad „StromNEV“ 20 straipsnis taikomas analogiškai. Jame numatyta, kad elektros energijos perdavimo tinklo operatoriai, prieš paskelbdami tinklo mokesčius už elektrą, turi įrodyti, kad iš mokesčių gaunamų įplaukų užtenka numatomoms sąnaudoms padengti.

2011 m. rugpjūčio 14 d.„BnetzA“ priėmė sprendimą, kuriame skirstymo sistemos operatorius įpareigojamas surinkti iš elektros vartotojų priemoką, vadinamą „19 straipsnio priemoka“. Skirstymo sistemos operatorius turi taikant šią priemoką surinktas pajamas pervesti perdavimo sistemos operatoriui. Priemoka siekiama kompensuoti perdavimo sistemos operatoriaus prarastas įplaukas ir sąnaudas, susidariusias dėl atleidimo nuo mokesčio ir įsipareigojimo kompensuoti skirstymo sistemos operatoriaus nuostolius.

Perdavimo sistemos operatorius turi apskaičiuoti 19 straipsnio priemokos dydį už kWh kiekvienais metais remdamasis numatomais finansiniais nuostoliais, susidarančiais dėl mokesčių netaikymo ir numatomo elektros suvartojimo. Be to, kiekvienais metais x+1 perdavimo sistemos operatorius turės patikrinti, kokie buvo tikrieji finansiniai poreikiai ankstesniais x metais. Jei taikant 19 straipsnio priemoką surinktos pajamos yra didesnės nei faktiškai reikalinga suma arba jos nepakanka siekiant atlyginti perdavimo sistemos operatoriui negautas įplaukas dėl atleidimo nuo mokesčių ir nuostolių paskirstymo sistemos operatoriui, priemoka x+2 metais bus atitinkamai pakeista.

Vokietija, siekdama paskatinti tinklo operatorius veiksmingiau valdyti tinklą, sukūrė sistemą, pagal kurią „BnetzA“ 5 metų laikotarpiams nustato didžiausias leistinas įplaukas iš tinklo vartotojų. Kad būtų galima nustatyti, kokios bus didžiausios šios įplaukos, tinklo sistemos operatoriai yra įpareigoti pateikti „BnetzA“ įvairius apskaitos duomenis (įskaitant sąnaudas ir įplaukas). Didžiausio įplaukų lygio ir faktiškai gautų įplaukų skirtumas įrašomas į „BnetzA“ laikomą specialią reglamentuojamą sąskaitą („Regulierungskonto“). Skirtumui pasiekus tam tikrą lygį, tinklo mokesčiai turi būti atitinkamai keičiami.

2011 m. gruodžio 14 d. sprendime „BnetzA“ nurodė, kad finansinis nuostolis, susidaręs dėl atleidimo nuo mokesčių 2011 m., bus padengtas taikant „Regulierungskonto“.

3.   PRIEMONĖS VERTINIMAS

Atleisdama nuo tinklo mokesčių stambius elektros vartotojus, valstybė atleido juos nuo įprastai iš jų imamo mokesčio ir taip suteikė jiems išskirtinį pranašumą. Stambūs elektros vartotojai vykdo veiklą ekonomikos sektoriuose, konkuruojančiuose su kitų valstybių narių įmonėmis. Taigi, panašu, kad atleidimas nuo tinklo mokesčių gali turėti poveikį valstybių narių prekybai ir iškraipyti konkurenciją.

Pateikdamos nuorodą į Sprendimą PreussenElektra (2001 m. Sprendimas PreussenElektra/Schleswag, C-379/98, rink. p. I-2099), Vokietijos valdžios institucijos tvirtina, kad atleidimas nuo mokesčių nėra valstybės pagalba, nes jis būtų finansuojamas tik iš privačių lėšų. Jos pažymi, kad pagalbos išankstinį finansavimą suteiktų tinklo operatoriai; kad 19 straipsnio priemoką apskaičiuoja perdavimo sistemos operatorius ir kad jis galėtų pats spręsti, ką su ja daryti. Jos papildo teigdamos, kad valstybė nestebi, kaip yra renkama 19 straipsnio priemoka, ir todėl jokiais būdais nekontroliuoja pagal 19 straipsnio priemoką gautų pajamų.

Tačiau Komisija mano, kad kritikuojama sistema iš esmės skiriasi nuo PreussenElektra atvejo: skirtingai nuo padėties PreussenElektra, valstybė taikė 19 straipsnio priemoką siekdama finansuoti atleidimą nuo mokesčių ir panaikinti tinklo operatoriams dėl atleidimo nuo mokesčių susidariusią naštą.

Be to, atsižvelgdama į 1977 m. Steinike bylos sprendimus (Steinike ir Weinlig prieš Vokietiją, rink. 595) ir 2008 m. Essent bylos (C-206/06 Essent, rink. I-5497), Komisija mano, kad perdavimo sistemos operatoriaus renkama 19 straipsnio priemoka yra valstybės išteklius, ir kad atleidimas nuo mokesčių, kai toks atleidimas finansuojamas 19 punkto priemoka“, yra valstybės pagalba. Kaip ir Essent atveju, valstybė skyrė įstaigą savo taikomai priemokai administruoti. Iš tikrųjų, buvo skirti keturi perdavimo sistemos operatoriai finansiniams srautams, susijusiems su atleidimu nuo mokesčiu ir 19 punkto priemoka, administruoti: jiems buvo pavesta užduotis apskaičiuoti 19 straipsnio priemoką pagal „BnetzA“ nustatytą metodiką ir paskelbti tos priemokos dydį. Jie taip pat turėjo surinkti 19 straipsnio priemoką iš skirstymo sistemos operatoriaus, sumokėti jam kompensaciją, po lygiai pasidalinti sumas tarpusavyje, išsimokėti kompensacijas ir pakoreguoti 19 straipsnio priemoką, jei pajamos neatitinka sumų, reikalingų tikriesiems įplaukų nuostoliams, susidariusiems dėl atleidimo nuo mokesčių, padengti. Kaip ir Essent atveju, valstybė nustatė taisykles dėl priemokos naudojimo ir paskirties. Visų pirma, valstybė nustatė, ką reikia daryti su surinkta priemoka, kuri viršija sumą, reikalingą suteiktam pranašumui finansuoti. Taigi, perdavimo sistemos operatoriai negali patys nustatyti 19 straipsnio priemokos dydžio ir naudotis šia priemoka savo nuožiūra. Galiausiai, Komisija pažymi, kad yra įdiegti kontrolės mechanizmai („Regulierungskonto“), leidžiantys valstybei vykdyti finansinių srautų stebėseną.

Atsižvelgdama į šias aplinkybes, Komisija šiame etape laikosi požiūrio, kad stambių elektros vartotojų atleidimas nuo tinklo mokesčių nuo 2012 m. (įsigaliojus 2011 m. gruodžio 14 d.„BnetzA“ sprendimui) yra valstybės pagalba pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį.

Komisija taip pat mano, kad negali būti atmesta galimybė, jog net prieš „BnetzA“ priimant 2011 m. gruodžio 14 d. sprendimą, atleidimas nuo mokesčių buvo finansuojamas iš valstybės išteklių. Jei Komisija teisingai supranta „StromNEV“ 20 straipsnį, atrodytų, kad valstybė, teigdama „StromNEV“ 19 punkto 2 dalyje, kad 20 straipsnis yra taikomas analogiškai, įpareigojo tinklo operatorius įtraukti papildomas sąnaudas, susidarančias dėl „StromNEV“ 19 straipsnio 2 dalies, į vartotojo mokestį ir taip taikyti elektros vartotojams papildomą mokestį. Šiuo pagrindu Komisija laikosi nuomonės, kad net prieš „BnetzA“ priimant 2011 m. gruodžio 14 d. sprendimą, „StromNEV“ 19 straipsnio 2 dalyje buvo nurodyta atleidimo nuo mokesčio finansavimo sistema, labai panaši į sistemą, taikomą nuo tada, kai buvo priimtas „BnetzA“2011m. gruodžio 14 d. sprendimas. Bent jau taip nurodė Vokietija. Remiantis šiuo pagrindu, atrodytų, kad dėl pirmiau paminėtų priežasčių kalbant apie 19 straipsnio priemoką „StromNEV“ 19 straipsnio 2 dalyje nurodyta priemonė būtų valstybės pagalba dar prieš priimant 2011 m. gruodžio 14 d. sprendimą.

Tačiau Komisija laikosi nuomonės, kad tuo klausimu galutinę išvadą bus galima priimti tik gavus papildomą informaciją. Visų pirma, reikalinga informacija apie tikslią nuorodos į „StromNEV“ 20 straipsnį reikšmę, taip pat informacijos apie tai, ką perdavimo sistemos operatorius būtų daręs, jei „BnetzA“ nebūtų taikiusi 19 straipsnio priemokos. Taip pat reikalinga daugiau informacijos apie tai, kaip finansinė našta, susidariusi dėl atleidimo nuo mokesčių 2011 m., bus panaikinta taikant „Regulierungskonto“, kaip nuspręsta „BnetzA“2011 m. gruodžio 14 d.

Atsižvelgdama į išvadą, kad stambių elektros vartotojų atleidimas nuo mokesčių yra valstybės pagalba, Komisija įvertino, ar tokia priemonė galėtų atitikti valstybės pagalbos taisykles. Vokietijos atstovai paaiškino, kad atleidimas nuo tinklo mokesčių yra pateisinamas remiantis tuo, kad stambūs elektros vartotojai turi tinklui stabilizuojantį poveikį. Tačiau šis stabilizuojantis poveikis nėra pagrįstas. Be to, Vokietijos atstovai nepaaiškino, kokiu pagrindu remiantis būtų galima atsižvelgti į šį elementą siekiant nustatyti atleidimo nuo mokesčių suderinamumą. Kadangi nebuvo pateikta jokių papildomų elementų siekiant pagrįsti atleidimą nuo mokesčių ir kadangi atrodo, jog atleidimas nuo mokesčių yra veiklos pagalba, Komisija šiame etape abejoja, ar šis atleidimas nuo mokesčių yra suderinamas su vidaus rinka. Todėl remdamasi Reglamento (EB) Nr. 659/1999 4 straipsnio 4 dalimi Komisija nusprendė pradėti oficialią tyrimo procedūrą ir kviečia Vokietiją pateikti pastabas ir papildomą informaciją.

Pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999 14 straipsnį visa neteisėta pagalba iš gavėjo gali būti išieškota.

RAŠTO TEKSTAS

„die Kommission teilt der Regierung der Bundesrepublik Deutschland mit, dass sie nach Prüfung der von der Bundesregierung übermittelten Angaben zu der vorgenannten Maßnahme beschlossen hat, das Verfahren nach Artikel 108 Absatz 2 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union zu eröffnen.

1.   VERFAHREN

| (1) | Am 28. November 2011 ging der Kommission eine Beschwerde des Bundes der Energieverbraucher zu, der nach eigenen Angaben kleine und mittlere Unternehmen und private Stromverbraucher vertritt. Die Beschwerde wurde unter der Nummer SA.34045 registriert. Nach Ansicht des Beschwerdeführers stellt die stromintensiven Unternehmen seit 2011 gewährte Netzentgeltbefreiung eine rechtswidrige und mit dem Binnenmarkt unvereinbare staatliche Beihilfe dar. |
| --- | --- |

(1)

Am 28. November 2011 ging der Kommission eine Beschwerde des Bundes der Energieverbraucher zu, der nach eigenen Angaben kleine und mittlere Unternehmen und private Stromverbraucher vertritt. Die Beschwerde wurde unter der Nummer SA.34045 registriert. Nach Ansicht des Beschwerdeführers stellt die stromintensiven Unternehmen seit 2011 gewährte Netzentgeltbefreiung eine rechtswidrige und mit dem Binnenmarkt unvereinbare staatliche Beihilfe dar.

| (2) | Am 8. Dezember 2011 erhielt die Kommission eine Beschwerde der Stadtwerke Hameln, eines lokalen Unternehmens, das die Stadt Hameln mit Strom, Gas und Trinkwasser versorgt. Auch dieser Beschwerdeführer vertritt die Auffassung, dass die seit 2011 geltende Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen eine rechtswidrige und mit dem Binnenmarkt unvereinbare staatliche Beihilfe darstellt. Die Beschwerde wurde ebenfalls in die Akte SA.34045 aufgenommen. |
| --- | --- |

(2)

Am 8. Dezember 2011 erhielt die Kommission eine Beschwerde der Stadtwerke Hameln, eines lokalen Unternehmens, das die Stadt Hameln mit Strom, Gas und Trinkwasser versorgt. Auch dieser Beschwerdeführer vertritt die Auffassung, dass die seit 2011 geltende Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen eine rechtswidrige und mit dem Binnenmarkt unvereinbare staatliche Beihilfe darstellt. Die Beschwerde wurde ebenfalls in die Akte SA.34045 aufgenommen.

| (3) | Seit Dezember 2011 hat die Kommission mehrfach Schreiben von Bürgern erhalten, die sich über die Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen beschwerten. Auch diese Schreiben wurden der Akte hinzugefügt. |
| --- | --- |

(3)

Seit Dezember 2011 hat die Kommission mehrfach Schreiben von Bürgern erhalten, die sich über die Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen beschwerten. Auch diese Schreiben wurden der Akte hinzugefügt.

| (4) | Am 10. Mai 2012 leitete die Kommission die in den Erwägungsgründen (1) und (2) dieses Beschlusses genannten Beschwerden mit der Bitte um Stellungnahme an Deutschland weiter. Zudem übersandte sie Deutschland ein Auskunftsersuchen. Deutschland antwortete am 29. Juni 2012. |
| --- | --- |

(4)

Am 10. Mai 2012 leitete die Kommission die in den Erwägungsgründen (1) und (2) dieses Beschlusses genannten Beschwerden mit der Bitte um Stellungnahme an Deutschland weiter. Zudem übersandte sie Deutschland ein Auskunftsersuchen. Deutschland antwortete am 29. Juni 2012.

2.   BESCHREIBUNG DER MASSNAHME

2.1.   Netzentgelte in Deutschland

| (5) | In Deutschland werden die Netzentgelte von den Netzbetreibern festgesetzt. Sie bedürfen jedoch der Genehmigung der Aufsichtsbehörde, der Bundesnetzagentur (im Folgenden „BNetzA“). |
| --- | --- |

(5)

In Deutschland werden die Netzentgelte von den Netzbetreibern festgesetzt. Sie bedürfen jedoch der Genehmigung der Aufsichtsbehörde, der Bundesnetzagentur (im Folgenden „BNetzA“).

| (6) | In der Stromnetzentgeltverordnung (im Folgenden „StromNEV“) sind die Grundsätze für die Festsetzung der Netzentgelte (§ 16 f. StromNEV) festgelegt:






  — | Die Netzentgelte müssen kostenorientiert sein (Verursachungsgerechtigkeit). |
| --- | --- | --- |

(6)

In der Stromnetzentgeltverordnung (im Folgenden „StromNEV“) sind die Grundsätze für die Festsetzung der Netzentgelte (§ 16 f. StromNEV) festgelegt:

—

Die Netzentgelte müssen kostenorientiert sein (Verursachungsgerechtigkeit).

| — | Die Netzentgelte richten sich nach der Anschlussebene, nicht aber nach der räumlichen Entfernung zwischen dem Ort der Einspeisung elektrischer Energie und dem Ort der Entnahme. |
| --- | --- |

—

Die Netzentgelte richten sich nach der Anschlussebene, nicht aber nach der räumlichen Entfernung zwischen dem Ort der Einspeisung elektrischer Energie und dem Ort der Entnahme.

| — | Das Netzentgelt besteht aus zwei Komponenten: Die erste ist von der Höchstleistung und die zweite vom Energieverbrauch abhängig. Die erste Komponente ist das Produkt aus dem jeweiligen Jahresleistungspreis und der Jahreshöchstleistung in Kilowatt der jeweiligen Entnahme im Abrechnungsjahr. Die zweite Komponente ist das Produkt aus dem jeweiligen Arbeitspreis und der im Abrechnungsjahr jeweils entnommenen elektrischen Arbeit in Kilowattstunden. |
| --- | --- |

—

Das Netzentgelt besteht aus zwei Komponenten: Die erste ist von der Höchstleistung und die zweite vom Energieverbrauch abhängig. Die erste Komponente ist das Produkt aus dem jeweiligen Jahresleistungspreis und der Jahreshöchstleistung in Kilowatt der jeweiligen Entnahme im Abrechnungsjahr. Die zweite Komponente ist das Produkt aus dem jeweiligen Arbeitspreis und der im Abrechnungsjahr jeweils entnommenen elektrischen Arbeit in Kilowattstunden.

| — | Angesichts des Grundsatzes, dass Netzentgelte kostenorientiert sein müssen, sind sie nach § 16 Absatz 2 StromNEV auf der Grundlage eines Gleichzeitigkeitsgrads zu berechnen. Im Einklang mit dem Gleichzeitigkeitsgrundsatz werden Netzentgelte mit einem Faktor zwischen 0 und 1 multipliziert. Dieser Gleichzeitigkeitsgrad ist ein Maßstab für den Beitrag eines Verbrauchers zur Höchstleistung. Ein Gleichzeitigkeitsgrad von 0,6 bedeutet zum Beispiel, dass auf den betreffenden Verbraucher zum Zeitpunkt der Messung der Höchstleistung des Netzes lediglich 60 Prozent der Jahreshöchstlast seiner Netzentnahme im Abrechnungsjahr entfielen. Der Verbraucher muss daher nur 60 Prozent der Höchstleistung bezahlen. |
| --- | --- |

—

Angesichts des Grundsatzes, dass Netzentgelte kostenorientiert sein müssen, sind sie nach § 16 Absatz 2 StromNEV auf der Grundlage eines Gleichzeitigkeitsgrads zu berechnen. Im Einklang mit dem Gleichzeitigkeitsgrundsatz werden Netzentgelte mit einem Faktor zwischen 0 und 1 multipliziert. Dieser Gleichzeitigkeitsgrad ist ein Maßstab für den Beitrag eines Verbrauchers zur Höchstleistung. Ein Gleichzeitigkeitsgrad von 0,6 bedeutet zum Beispiel, dass auf den betreffenden Verbraucher zum Zeitpunkt der Messung der Höchstleistung des Netzes lediglich 60 Prozent der Jahreshöchstlast seiner Netzentnahme im Abrechnungsjahr entfielen. Der Verbraucher muss daher nur 60 Prozent der Höchstleistung bezahlen.

2.2.   Die Befreiung

| (7) | Nach einer am 4. August 2011 in Kraft getretenen, aber erst ab dem 1. Januar 2011 anwendbaren Änderung heißt es in § 19 Absatz 2 Satz 2 (1) StromNEV, dass Letztverbraucher von den Netzentgelten befreit werden, wenn ihr Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. |
| --- | --- |

(7)

Nach einer am 4. August 2011 in Kraft getretenen, aber erst ab dem 1. Januar 2011 anwendbaren Änderung heißt es in § 19 Absatz 2 Satz 2 (1) StromNEV, dass Letztverbraucher von den Netzentgelten befreit werden, wenn ihr Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt.

| (8) | Vor der Gewährung der Befreiung prüft die BNetzA, ob die rechtlichen Voraussetzungen erfüllt sind. Anschließend genehmigt die BNetzA eine unbefristete Befreiung des Letztverbrauchers ab dem 1. Januar 2011 (sofern alle Voraussetzungen zu diesem Datum erfüllt waren). |
| --- | --- |

(8)

Vor der Gewährung der Befreiung prüft die BNetzA, ob die rechtlichen Voraussetzungen erfüllt sind. Anschließend genehmigt die BNetzA eine unbefristete Befreiung des Letztverbrauchers ab dem 1. Januar 2011 (sofern alle Voraussetzungen zu diesem Datum erfüllt waren).

2.3.   Volle Erstattung der den Betreibern von Elektrizitätsverteilernetzen entgangenen Erlöse durch die Betreiber von Elektrizitätsübertragungsnetzen

| (9) | Da die von den Netzentgelten befreiten Letztverbraucher an verschiedene Netzebenen angeschlossen sind, führt die Befreiung sowohl für die Betreiber von Elektrizitätsübertragungsnetzen (im Folgenden: „Übertragungsnetzbetreiber“) als auch für die Betreiber von Elektrizitätsverteilernetzen (im Folgenden „Verteilernetzbetreiber“) zu einer finanziellen Belastung (im Folgenden: „entgangene Erlöse“ bzw. „Erlösausfälle“). |
| --- | --- |

(9)

Da die von den Netzentgelten befreiten Letztverbraucher an verschiedene Netzebenen angeschlossen sind, führt die Befreiung sowohl für die Betreiber von Elektrizitätsübertragungsnetzen (im Folgenden: „Übertragungsnetzbetreiber“) als auch für die Betreiber von Elektrizitätsverteilernetzen (im Folgenden „Verteilernetzbetreiber“) zu einer finanziellen Belastung (im Folgenden: „entgangene Erlöse“ bzw. „Erlösausfälle“).

| (10) | Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber verpflichtet, den Verteilernetzbetreibern die aus der Befreiung resultierenden Erlösausfälle zu erstatten. |
| --- | --- |

(10)

Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber verpflichtet, den Verteilernetzbetreibern die aus der Befreiung resultierenden Erlösausfälle zu erstatten.

2.4.   Ausgleichsmechanismus für Übertragungsnetzbetreiber

| (11) | Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber ferner verpflichtet, ihre Zahlungen an Verteilernetzbetreiber und die eigenen entgangenen Erlöse über eine finanzielle Verrechnung untereinander auszugleichen. Für die genauen Modalitäten der Durchführung der Verrechnung wird in § 19 Absatz 2 StromNEV auf § 9 des Kraft-Wärme-Kopplungsgesetzes (im Folgenden „KWK-Gesetz“) verwiesen, das entsprechende Anwendung findet. Die Verrechnung dient dem Ausgleich der finanziellen Belastung unter den Übertragungsnetzbetreibern nach Maßgabe der Strommenge, die in ihrem jeweiligen Netzbereich an Letztverbraucher geliefert wird. |
| --- | --- |

(11)

Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber ferner verpflichtet, ihre Zahlungen an Verteilernetzbetreiber und die eigenen entgangenen Erlöse über eine finanzielle Verrechnung untereinander auszugleichen. Für die genauen Modalitäten der Durchführung der Verrechnung wird in § 19 Absatz 2 StromNEV auf § 9 des Kraft-Wärme-Kopplungsgesetzes (im Folgenden „KWK-Gesetz“) verwiesen, das entsprechende Anwendung findet. Die Verrechnung dient dem Ausgleich der finanziellen Belastung unter den Übertragungsnetzbetreibern nach Maßgabe der Strommenge, die in ihrem jeweiligen Netzbereich an Letztverbraucher geliefert wird.

2.5.   Übertragungsnetzbetreiber müssen ihre Kosten decken

| (12) | In § 9 KWK-Gesetz – auf den in § 19 Absatz 2 StromNEV Bezug genommen wird (vgl. den vorstehenden Erwägungsgrund dieses Beschlusses) – ist ferner festgelegt, dass Netzbetreiber Zusatzkosten, die sie infolge des Kostenausgleichs zwischen den Netzbetreibern zu tragen haben, auf die Letztverbraucher abwälzen dürfen. |
| --- | --- |

(12)

In § 9 KWK-Gesetz – auf den in § 19 Absatz 2 StromNEV Bezug genommen wird (vgl. den vorstehenden Erwägungsgrund dieses Beschlusses) – ist ferner festgelegt, dass Netzbetreiber Zusatzkosten, die sie infolge des Kostenausgleichs zwischen den Netzbetreibern zu tragen haben, auf die Letztverbraucher abwälzen dürfen.

| (13) | Zudem ist in § 19 Absatz 2 StromNEV festgelegt, dass § 20 StromNEV entsprechend gilt. Nach § 20 StromNEV müssen Netzbetreiber vor der Veröffentlichung der Netzentgelte für Strom sicherstellen, dass die Erlöse aus den Entgelten ausreichen, um die erwarteten Kosten zu decken. |
| --- | --- |

(13)

Zudem ist in § 19 Absatz 2 StromNEV festgelegt, dass § 20 StromNEV entsprechend gilt. Nach § 20 StromNEV müssen Netzbetreiber vor der Veröffentlichung der Netzentgelte für Strom sicherstellen, dass die Erlöse aus den Entgelten ausreichen, um die erwarteten Kosten zu decken.

2.6.   Ausgleich für Übertragungsnetzbetreiber durch die sogenannte „§ 19-Umlage“

| (14) | Am 14. Dezember 2011 nahm die BNetzA einen Beschluss an, mit dem sie den Verteilernetzbetreibern die Verpflichtung auferlegte, von den Letztverbrauchern einen Aufschlag, die sogenannte „§ 19-Umlage“, zu erheben. Die BNetzA verpflichtet die Verteilernetzbetreiber ferner, die Einnahmen aus dieser Umlage auf die Übertragungsnetzbetreiber zu überweisen. |
| --- | --- |

(14)

Am 14. Dezember 2011 nahm die BNetzA einen Beschluss an, mit dem sie den Verteilernetzbetreibern die Verpflichtung auferlegte, von den Letztverbrauchern einen Aufschlag, die sogenannte „§ 19-Umlage“, zu erheben. Die BNetzA verpflichtet die Verteilernetzbetreiber ferner, die Einnahmen aus dieser Umlage auf die Übertragungsnetzbetreiber zu überweisen.

| (15) | Auf der Grundlage dieses Beschlusses vom 14. Dezember 2011 soll die Umlage, mit der den Übertragungsnetzbetreibern die Erlösausfälle erstattet werden, die ihnen infolge der Netzentgeltbefreiung und der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern einen Ausgleich zu zahlen, entstanden sind, verursachungsgerecht und mit mehr Transparenz und Rechtssicherheit festgesetzt werden. |
| --- | --- |

(15)

Auf der Grundlage dieses Beschlusses vom 14. Dezember 2011 soll die Umlage, mit der den Übertragungsnetzbetreibern die Erlösausfälle erstattet werden, die ihnen infolge der Netzentgeltbefreiung und der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern einen Ausgleich zu zahlen, entstanden sind, verursachungsgerecht und mit mehr Transparenz und Rechtssicherheit festgesetzt werden.

| (16) | Die Höhe der Sonderumlage wird nicht von der BNetzA festgesetzt, sondern muss jedes Jahr von den Übertragungsnetzbetreibern nach der von der BNetzA festgelegten Methode berechnet werden. Um die Umlage pro kWh zu ermitteln, muss der Übertragungsnetzbetreiber einerseits die aufgrund der Befreiung zu erwartenden Erlösausfälle und andererseits den zu erwartenden Verbrauch bestimmen. Für das erste Durchführungsjahr (2012) hat die BNetzA die Summe, die durch die § 19-Umlage gedeckt werden muss und als Grundlage für die Berechnung der Umlage dient, mit 440 Mio. EUR angesetzt. Von diesem Betrag müssen 300 Mio. EUR als Ausgleich für aufgrund der Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen entgangene Erlöse zurückfließen. Mit den verbleibenden 140 Mio. EUR sollen die Erlösausfälle gedeckt werden, die sich aus der Aushandlung individueller Netzentgelte auf der Grundlage von § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV (2) ergeben. Die individuellen Netzentgelte und der zu deren Ausgleich bestimmte Anteil der § 19-Umlage sind nicht Gegenstand dieses Beschlusses. Dies ist auf den Umfang der bei der Kommission eingegangenen Beschwerde und die daraus resultierende Abgrenzung des Vorprüfverfahrens zurückzuführen. Die Kommission behält sich das Recht vor, § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV in einem separaten Verfahren zu prüfen. Für die folgenden Jahre wird dieser Betrag von den Übertragungsnetzbetreibern auf der Grundlage von Prognosen berechnet. |
| --- | --- |

(16)

Die Höhe der Sonderumlage wird nicht von der BNetzA festgesetzt, sondern muss jedes Jahr von den Übertragungsnetzbetreibern nach der von der BNetzA festgelegten Methode berechnet werden. Um die Umlage pro kWh zu ermitteln, muss der Übertragungsnetzbetreiber einerseits die aufgrund der Befreiung zu erwartenden Erlösausfälle und andererseits den zu erwartenden Verbrauch bestimmen. Für das erste Durchführungsjahr (2012) hat die BNetzA die Summe, die durch die § 19-Umlage gedeckt werden muss und als Grundlage für die Berechnung der Umlage dient, mit 440 Mio. EUR angesetzt. Von diesem Betrag müssen 300 Mio. EUR als Ausgleich für aufgrund der Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen entgangene Erlöse zurückfließen. Mit den verbleibenden 140 Mio. EUR sollen die Erlösausfälle gedeckt werden, die sich aus der Aushandlung individueller Netzentgelte auf der Grundlage von § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV (2) ergeben. Die individuellen Netzentgelte und der zu deren Ausgleich bestimmte Anteil der § 19-Umlage sind nicht Gegenstand dieses Beschlusses. Dies ist auf den Umfang der bei der Kommission eingegangenen Beschwerde und die daraus resultierende Abgrenzung des Vorprüfverfahrens zurückzuführen. Die Kommission behält sich das Recht vor, § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV in einem separaten Verfahren zu prüfen. Für die folgenden Jahre wird dieser Betrag von den Übertragungsnetzbetreibern auf der Grundlage von Prognosen berechnet.

| (17) | Ferner werden die Übertragungsnetzbetreiber in jedem Jahr x+1 zu prüfen haben, wie hoch der tatsächliche Finanzbedarf für das vorhergehende Jahr x war. Gehen die Einnahmen aus der § 19 Umlage über den Betrag hinaus, der tatsächlich benötigt wird, um den Übertragungsnetzbetreibern die entgangenen Erlöse infolge der Netzentgeltbefreiung und des Ausgleichs für die Verteilernetzbetreiber zu erstatten, so ist die Umlage im Jahr x+2 um die Differenz zu verringern. Reichen die Einnahmen nicht aus, wird die Umlage entsprechend angepasst. |
| --- | --- |

(17)

Ferner werden die Übertragungsnetzbetreiber in jedem Jahr x+1 zu prüfen haben, wie hoch der tatsächliche Finanzbedarf für das vorhergehende Jahr x war. Gehen die Einnahmen aus der § 19 Umlage über den Betrag hinaus, der tatsächlich benötigt wird, um den Übertragungsnetzbetreibern die entgangenen Erlöse infolge der Netzentgeltbefreiung und des Ausgleichs für die Verteilernetzbetreiber zu erstatten, so ist die Umlage im Jahr x+2 um die Differenz zu verringern. Reichen die Einnahmen nicht aus, wird die Umlage entsprechend angepasst.

| (18) | Mit dem Beschluss der BNetzA wird ferner eingeführt, dass die aufgrund der Befreiung entgangenen Erlöse aus dem Kalenderjahr 2011 über das Regulierungskonto ausgeglichen werden (vgl. Beschreibung im folgenden Abschnitt 2.7). |
| --- | --- |

(18)

Mit dem Beschluss der BNetzA wird ferner eingeführt, dass die aufgrund der Befreiung entgangenen Erlöse aus dem Kalenderjahr 2011 über das Regulierungskonto ausgeglichen werden (vgl. Beschreibung im folgenden Abschnitt 2.7).

2.7.   Überwachung durch das Regulierungskonto

| (19) | Die BNetzA kontrolliert Verteilernetzbetreiber und Übertragungsnetzbetreiber in Bezug auf ihre Netzkosten und -erlöse. |
| --- | --- |

(19)

Die BNetzA kontrolliert Verteilernetzbetreiber und Übertragungsnetzbetreiber in Bezug auf ihre Netzkosten und -erlöse.

| (20) | Um den Netzbetreibern einen Anreiz für ein effizienteres Netzmanagement zu geben, hat Deutschland ein System eingeführt, bei dem die BNetzA für Fünfjahreszeiträume Obergrenzen für die Erlöse festsetzt, die Netzbetreibern von den Letztverbrauchern zufließen dürfen. Die Hauptelemente dieses Systems sind in der Anreizregulierungsverordnung (im Folgenden „ARegV“) festgelegt. Die Netzbetreiber müssen der BNetzA für die Festsetzung dieser Erlösobergrenzen verschiedene Buchhaltungsdaten (einschließlich Kosten und Erlösen) übermitteln. Die Differenzen zwischen den Erlösobergrenzen und den tatsächlich erzielten Erlösen werden auf einem besonderen, bei der BNetzA geführten Regulierungskonto (§ 5 ARegV) verbucht. Erreicht die Differenz eine bestimmte Höhe, müssen die Netzentgelte angepasst werden. Bestimmte Differenzen zwischen den entstandenen und den prognostizierten Kosten werden ebenfalls auf diesem Konto verbucht. Am Ende des Fünfjahreszeitraums erfolgen verschiedene Ausgleiche zwischen überschüssigen Erlösen und bestimmten Kosten. Erlöse, die die zulässige Erlösobergrenze übersteigen und nicht gegen bestimmte Kosten aufgerechnet werden können, werden zum Ausgleich der verringerten Netzentgelte im folgenden Jahr bzw. Zeitraum verwendet. |
| --- | --- |

(20)

Um den Netzbetreibern einen Anreiz für ein effizienteres Netzmanagement zu geben, hat Deutschland ein System eingeführt, bei dem die BNetzA für Fünfjahreszeiträume Obergrenzen für die Erlöse festsetzt, die Netzbetreibern von den Letztverbrauchern zufließen dürfen. Die Hauptelemente dieses Systems sind in der Anreizregulierungsverordnung (im Folgenden „ARegV“) festgelegt. Die Netzbetreiber müssen der BNetzA für die Festsetzung dieser Erlösobergrenzen verschiedene Buchhaltungsdaten (einschließlich Kosten und Erlösen) übermitteln. Die Differenzen zwischen den Erlösobergrenzen und den tatsächlich erzielten Erlösen werden auf einem besonderen, bei der BNetzA geführten Regulierungskonto (§ 5 ARegV) verbucht. Erreicht die Differenz eine bestimmte Höhe, müssen die Netzentgelte angepasst werden. Bestimmte Differenzen zwischen den entstandenen und den prognostizierten Kosten werden ebenfalls auf diesem Konto verbucht. Am Ende des Fünfjahreszeitraums erfolgen verschiedene Ausgleiche zwischen überschüssigen Erlösen und bestimmten Kosten. Erlöse, die die zulässige Erlösobergrenze übersteigen und nicht gegen bestimmte Kosten aufgerechnet werden können, werden zum Ausgleich der verringerten Netzentgelte im folgenden Jahr bzw. Zeitraum verwendet.

2.8.   Höhe der Beihilfe und Begünstigte

| (21) | Die Befreiung wird nur Unternehmen gewährt, deren Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. Diese Unternehmen werden als stromintensive Unternehmen bezeichnet. Sie gehören vorrangig verschiedenen Branchen der verarbeitenden Industrie, z. B. der Industriegasbranche, der chemischen Industrie und der Papierindustrie, an. |
| --- | --- |

(21)

Die Befreiung wird nur Unternehmen gewährt, deren Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. Diese Unternehmen werden als stromintensive Unternehmen bezeichnet. Sie gehören vorrangig verschiedenen Branchen der verarbeitenden Industrie, z. B. der Industriegasbranche, der chemischen Industrie und der Papierindustrie, an.

| (22) | Auf der Website der BNetzA sind für die Jahre 2011 und 2012 bereits über 200 bei der BNetzA gestellte Anträge auf eine Befreiung nach § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV aufgeführt. Bislang ist jedoch noch nicht allen Anträgen auf Befreiung stattgegeben worden (3). |
| --- | --- |

(22)

Auf der Website der BNetzA sind für die Jahre 2011 und 2012 bereits über 200 bei der BNetzA gestellte Anträge auf eine Befreiung nach § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV aufgeführt. Bislang ist jedoch noch nicht allen Anträgen auf Befreiung stattgegeben worden (3).

| (23) | Die Übertragungsnetzbetreiber haben die Höhe der § 19-Umlage auf einer verbundenen Website (4) veröffentlicht. |
| --- | --- |

(23)

Die Übertragungsnetzbetreiber haben die Höhe der § 19-Umlage auf einer verbundenen Website (4) veröffentlicht.

| (24) | Die aufgrund der Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen entgangenen Erlöse werden für 2012 auf 300 Mio. EUR geschätzt. |
| --- | --- |

(24)

Die aufgrund der Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen entgangenen Erlöse werden für 2012 auf 300 Mio. EUR geschätzt.

3.   BEIHILFERECHTLICHE WÜRDIGUNG

3.1.   Vorliegen einer staatlichen Beihilfe

| (25) | Nach Artikel 107 Absatz 1 AEUV sind staatliche oder aus staatlichen Mitteln gewährte Beihilfen gleich welcher Art, die durch die Begünstigung bestimmter Unternehmen oder Produktionszweige den Wettbewerb verfälschen oder zu verfälschen drohen, mit dem Binnenmarkt unvereinbar, soweit sie den Handel zwischen Mitgliedstaaten beeinträchtigen. |
| --- | --- |

(25)

Nach Artikel 107 Absatz 1 AEUV sind staatliche oder aus staatlichen Mitteln gewährte Beihilfen gleich welcher Art, die durch die Begünstigung bestimmter Unternehmen oder Produktionszweige den Wettbewerb verfälschen oder zu verfälschen drohen, mit dem Binnenmarkt unvereinbar, soweit sie den Handel zwischen Mitgliedstaaten beeinträchtigen.

3.1.1.   Vorliegen eines selektiven Vorteils und Auswirkungen auf Wettbewerb und Handel

| (26) | Der Begriff des Vorteils im Sinne des Artikels 107 AEUV umfasst nicht nur positive Leistungen wie Subventionen, sondern auch Maßnahmen, die in verschiedener Form die Belastungen vermindern, die ein Unternehmen normalerweise zu tragen hat, und die somit zwar keine Subventionen im strengen Sinne des Wortes darstellen, diesen aber nach Art und Wirkung gleichstehen (5). |
| --- | --- |

(26)

Der Begriff des Vorteils im Sinne des Artikels 107 AEUV umfasst nicht nur positive Leistungen wie Subventionen, sondern auch Maßnahmen, die in verschiedener Form die Belastungen vermindern, die ein Unternehmen normalerweise zu tragen hat, und die somit zwar keine Subventionen im strengen Sinne des Wortes darstellen, diesen aber nach Art und Wirkung gleichstehen (5).

| (27) | Stromverbraucher müssen für die Nutzung des Stromnetzes in der Regel ein Entgelt entrichten. Die Befreiung bildet daher eine Ausnahme von den in Deutschland geltenden Grundsätzen für die Festsetzung von Netzentgelten, die in Abschnitt 2.1 dieses Beschlusses beschrieben sind. Dadurch, dass der Staat stromintensive Unternehmen von den Netzentgelten befreit hat, hat er sie von einem Entgelt befreit, das sie normalerweise als Letztverbraucher zu tragen haben. |
| --- | --- |

(27)

Stromverbraucher müssen für die Nutzung des Stromnetzes in der Regel ein Entgelt entrichten. Die Befreiung bildet daher eine Ausnahme von den in Deutschland geltenden Grundsätzen für die Festsetzung von Netzentgelten, die in Abschnitt 2.1 dieses Beschlusses beschrieben sind. Dadurch, dass der Staat stromintensive Unternehmen von den Netzentgelten befreit hat, hat er sie von einem Entgelt befreit, das sie normalerweise als Letztverbraucher zu tragen haben.

| (28) | Die Kommission vertritt daher zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass stromintensive Unternehmen durch die Befreiung ein Vorteil gewährt wird. |
| --- | --- |

(28)

Die Kommission vertritt daher zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass stromintensive Unternehmen durch die Befreiung ein Vorteil gewährt wird.

| (29) | Um nachzuweisen, dass der Vorteil selektiv ist, muss die Kommission aufzeigen, dass die jeweilige Maßnahme zwischen Unternehmen differenziert, die sich im Hinblick auf das mit der Maßnahme verfolgte Ziel in einer vergleichbaren tatsächlichen und rechtlichen Situation befinden. Der Beihilfebegriff erfasst keine Maßnahmen, die eine Differenzierung zwischen Unternehmen im Bereich von Belastungen vornehmen, wenn diese Differenzierung aus der Natur und dem Aufbau der fraglichen Lastenregelung folgt (6). |
| --- | --- |

(29)

Um nachzuweisen, dass der Vorteil selektiv ist, muss die Kommission aufzeigen, dass die jeweilige Maßnahme zwischen Unternehmen differenziert, die sich im Hinblick auf das mit der Maßnahme verfolgte Ziel in einer vergleichbaren tatsächlichen und rechtlichen Situation befinden. Der Beihilfebegriff erfasst keine Maßnahmen, die eine Differenzierung zwischen Unternehmen im Bereich von Belastungen vornehmen, wenn diese Differenzierung aus der Natur und dem Aufbau der fraglichen Lastenregelung folgt (6).

| (30) | In Bezug auf die Netzentgelte befinden sich alle Letztverbraucher in derselben tatsächlichen und rechtlichen Situation, da sie alle das Netz nutzen. |
| --- | --- |

(30)

In Bezug auf die Netzentgelte befinden sich alle Letztverbraucher in derselben tatsächlichen und rechtlichen Situation, da sie alle das Netz nutzen.

| (31) | Die Kommission vertritt zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass der Vorteil selektiv ist, da er nur Unternehmen gewährt wird, deren Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. Nur bestimmte Unternehmen in bestimmten Industriezweigen sind in der Lage, diese Voraussetzungen zu erfüllen. Aus den auf der Website der BNetzA veröffentlichten Anträgen auf Befreiung von den Netzentgelten geht hervor, dass die Befreiung nur für eine begrenzte Zahl von Unternehmen gelten wird, die hauptsächlich bestimmten Branchen der verarbeitenden Industrie wie etwa Industriegase, chemische Industrie, Papierindustrie, angehören. Die Befreiung gilt somit nur für bestimmte Unternehmen und ist daher zu diesem Zeitpunkt als selektiv zu betrachten, da sie eine unterschiedliche Behandlung von Unternehmen vorsieht, die sich in derselben tatsächlichen und rechtlichen Situation befinden. |
| --- | --- |

(31)

Die Kommission vertritt zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass der Vorteil selektiv ist, da er nur Unternehmen gewährt wird, deren Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. Nur bestimmte Unternehmen in bestimmten Industriezweigen sind in der Lage, diese Voraussetzungen zu erfüllen. Aus den auf der Website der BNetzA veröffentlichten Anträgen auf Befreiung von den Netzentgelten geht hervor, dass die Befreiung nur für eine begrenzte Zahl von Unternehmen gelten wird, die hauptsächlich bestimmten Branchen der verarbeitenden Industrie wie etwa Industriegase, chemische Industrie, Papierindustrie, angehören. Die Befreiung gilt somit nur für bestimmte Unternehmen und ist daher zu diesem Zeitpunkt als selektiv zu betrachten, da sie eine unterschiedliche Behandlung von Unternehmen vorsieht, die sich in derselben tatsächlichen und rechtlichen Situation befinden.

| (32) | Der Rechtsprechung des Gerichthofs zufolge können Mitgliedstaaten, die in Bezug auf die Belastungen eine derartige Differenzierung zwischen Unternehmen eingeführt haben, nachweisen, dass die Differenzierung durch die Natur und den inneren Aufbau des fraglichen Abgabensystems tatsächlich gerechtfertigt ist (7). |
| --- | --- |

(32)

Der Rechtsprechung des Gerichthofs zufolge können Mitgliedstaaten, die in Bezug auf die Belastungen eine derartige Differenzierung zwischen Unternehmen eingeführt haben, nachweisen, dass die Differenzierung durch die Natur und den inneren Aufbau des fraglichen Abgabensystems tatsächlich gerechtfertigt ist (7).

| (33) | Die Kommission stellt fest, dass Deutschland keine Nachweise dafür übermittelt hat, dass die Befreiung auf dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems beruht, weil das Land aus dem Grund, dass keine staatlichen Mittel zum Einsatz kommen, die Auffassung vertritt, dass die fragliche Maßnahme keine Beihilfe beinhaltet. Deutschland hat lediglich allgemein kurz erklärt, dass die Befreiung von Netzentgelten deshalb gerechtfertigt sei, weil stromintensive Unternehmen das Netz stabilisierten. Die Kommission stellt jedoch fest, dass Deutschland diese stabilisierende Wirkung nicht belegt hat. Ebenso wenig hat Deutschland dargelegt, inwiefern diese Wirkung der Natur und dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems entspricht. |
| --- | --- |

(33)

Die Kommission stellt fest, dass Deutschland keine Nachweise dafür übermittelt hat, dass die Befreiung auf dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems beruht, weil das Land aus dem Grund, dass keine staatlichen Mittel zum Einsatz kommen, die Auffassung vertritt, dass die fragliche Maßnahme keine Beihilfe beinhaltet. Deutschland hat lediglich allgemein kurz erklärt, dass die Befreiung von Netzentgelten deshalb gerechtfertigt sei, weil stromintensive Unternehmen das Netz stabilisierten. Die Kommission stellt jedoch fest, dass Deutschland diese stabilisierende Wirkung nicht belegt hat. Ebenso wenig hat Deutschland dargelegt, inwiefern diese Wirkung der Natur und dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems entspricht.

| (34) | In Bezug auf das mit den Netzentgelten verfolgte Ziel der Deckung der Kosten für die Errichtung und die Instandhaltung des Netzes auf der Grundlage der in Abschnitt 2.1 dieses Beschlusses festgelegten Bestimmungen stellt die Kommission fest, dass die Unternehmen, die den in § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV festgelegten Energieverbrauch überschreiten, sich in derselben Situation befinden wie alle anderen Unternehmen. Daher scheint die vollständige Befreiung Unternehmen mit einem hohen Stromverbrauch von den Netzentgelten nicht nach dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems angelegt zu sein. |
| --- | --- |

(34)

In Bezug auf das mit den Netzentgelten verfolgte Ziel der Deckung der Kosten für die Errichtung und die Instandhaltung des Netzes auf der Grundlage der in Abschnitt 2.1 dieses Beschlusses festgelegten Bestimmungen stellt die Kommission fest, dass die Unternehmen, die den in § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV festgelegten Energieverbrauch überschreiten, sich in derselben Situation befinden wie alle anderen Unternehmen. Daher scheint die vollständige Befreiung Unternehmen mit einem hohen Stromverbrauch von den Netzentgelten nicht nach dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems angelegt zu sein.

| (35) | Die Unternehmen, die einen Antrag auf Befreiung gestellt haben, gehören insbesondere dem verarbeitenden Gewerbe an, z. B. der Industriegasbranche, der chemischen Industrie und der Papierindustrie. Diese Branchen stehen im Wettbewerb mit Unternehmen aus anderen Mitgliedstaaten. Zu diesem Zeitpunkt ist daher davon auszugehen, dass die Befreiung sich auf den Handel zwischen Mitgliedstaaten auswirkt und den Wettbewerb verfälscht. |
| --- | --- |

(35)

Die Unternehmen, die einen Antrag auf Befreiung gestellt haben, gehören insbesondere dem verarbeitenden Gewerbe an, z. B. der Industriegasbranche, der chemischen Industrie und der Papierindustrie. Diese Branchen stehen im Wettbewerb mit Unternehmen aus anderen Mitgliedstaaten. Zu diesem Zeitpunkt ist daher davon auszugehen, dass die Befreiung sich auf den Handel zwischen Mitgliedstaaten auswirkt und den Wettbewerb verfälscht.

3.1.2.   Zurechenbarkeit

| (36) | Die Befreiung von den Netzentgelten beruht auf einer Rechtsvorschrift. Sie ist dem Staat zuzurechnen. |
| --- | --- |

(36)

Die Befreiung von den Netzentgelten beruht auf einer Rechtsvorschrift. Sie ist dem Staat zuzurechnen.

3.1.3.   Einsatz staatlicher Mittel

| (37) | Vorteile sind nur dann als Beihilfen im Sinne des Artikels 107 AEUV einzustufen, wenn sie unmittelbar oder mittelbar aus staatlichen Mitteln gewährt werden. Das bedeutet, dass sowohl Vorteile, die unmittelbar vom Staat gewährt werden, als auch Vorteile, die über eine vom Staat benannte oder errichtete öffentliche oder private Einrichtung gewährt werden, unter den Beihilfebegriff nach Artikel 107 Absatz 1 AEUV fallen (8). |
| --- | --- |

(37)

Vorteile sind nur dann als Beihilfen im Sinne des Artikels 107 AEUV einzustufen, wenn sie unmittelbar oder mittelbar aus staatlichen Mitteln gewährt werden. Das bedeutet, dass sowohl Vorteile, die unmittelbar vom Staat gewährt werden, als auch Vorteile, die über eine vom Staat benannte oder errichtete öffentliche oder private Einrichtung gewährt werden, unter den Beihilfebegriff nach Artikel 107 Absatz 1 AEUV fallen (8).

| (38) | Infolgedessen reicht die Tatsache, dass der Vorteil nicht unmittelbar aus dem Staatshaushalt finanziert wird, allein nicht aus, um auszuschließen, das staatliche Mittel zum Einsatz kommen. |
| --- | --- |

(38)

Infolgedessen reicht die Tatsache, dass der Vorteil nicht unmittelbar aus dem Staatshaushalt finanziert wird, allein nicht aus, um auszuschließen, das staatliche Mittel zum Einsatz kommen.

| (39) | Ferner schließt eine zunächst private Herkunft von Mitteln deren Einstufung als staatliche Mittel im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV (9) nicht aus. Damit genügt der Umstand allein, dass eine Subventionsregelung, die einigen Wirtschaftsteilnehmern eines bestimmten Sektors zugutekommt, ganz oder teilweise durch Beiträge finanziert wird, die von Staats wegen von den betreffenden Unternehmen erhoben werden, nicht, um dieser Regelung den Charakter einer staatlichen Beihilfe im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV zu nehmen (10). |
| --- | --- |

(39)

Ferner schließt eine zunächst private Herkunft von Mitteln deren Einstufung als staatliche Mittel im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV (9) nicht aus. Damit genügt der Umstand allein, dass eine Subventionsregelung, die einigen Wirtschaftsteilnehmern eines bestimmten Sektors zugutekommt, ganz oder teilweise durch Beiträge finanziert wird, die von Staats wegen von den betreffenden Unternehmen erhoben werden, nicht, um dieser Regelung den Charakter einer staatlichen Beihilfe im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV zu nehmen (10).

| (40) | In diesem Zusammenhang stellte der Gerichtshof in der Rechtssache Steinike, in der es um einen Fonds zur Absatzförderung der deutschen Land-, Forst- und Ernährungswirtschaft geht, der unter anderem durch Beiträge von Betrieben der Land-, Forst- und Ernährungswirtschaft finanziert wird, Folgendes fest (11):
  „Das in Artikel 92 Absatz 1 enthaltene Verbot erfasst sämtliche staatlichen oder aus staatlichen Mitteln gewährten Beihilfen, ohne dass danach zu unterscheiden ist, ob die Beihilfe unmittelbar durch den Staat oder durch von ihm zur Durchführung der Beihilferegelung errichtete oder beauftragte öffentliche oder private Einrichtungen gewährt wird.“ |
| --- | --- |

(40)

In diesem Zusammenhang stellte der Gerichtshof in der Rechtssache Steinike, in der es um einen Fonds zur Absatzförderung der deutschen Land-, Forst- und Ernährungswirtschaft geht, der unter anderem durch Beiträge von Betrieben der Land-, Forst- und Ernährungswirtschaft finanziert wird, Folgendes fest (11):

„Das in Artikel 92 Absatz 1 enthaltene Verbot erfasst sämtliche staatlichen oder aus staatlichen Mitteln gewährten Beihilfen, ohne dass danach zu unterscheiden ist, ob die Beihilfe unmittelbar durch den Staat oder durch von ihm zur Durchführung der Beihilferegelung errichtete oder beauftragte öffentliche oder private Einrichtungen gewährt wird.“

| (41) | Derselbe Ansatz wurde in der Rechtssache Italien/Kommission verfolgt. Dabei ging es um Arbeitgeberbeiträge zu Arbeitslosen- und Familienzulagenfonds; Italien hatte argumentiert, dass keine staatlichen Mittel zum Einsatz gekommen seien, da die Beiträge nicht von der Gesamtheit getragen worden seien. Der Gerichtshof entschied Folgendes (12):
  „Da die fraglichen Fonds nach innerstaatlichen Rechtsvorschriften durch Zwangsbeiträge gespeist werden und, wie der vorliegende Fall zeigt, gemäß diesen Rechtsvorschriften verwaltet und verteilt werden, sind sie als staatliche Mittel im Sinne des Artikels 92 zu betrachten, selbst wenn ihre Verwaltung nichtstaatlichen Organen anvertraut wäre.“ |
| --- | --- |

(41)

Derselbe Ansatz wurde in der Rechtssache Italien/Kommission verfolgt. Dabei ging es um Arbeitgeberbeiträge zu Arbeitslosen- und Familienzulagenfonds; Italien hatte argumentiert, dass keine staatlichen Mittel zum Einsatz gekommen seien, da die Beiträge nicht von der Gesamtheit getragen worden seien. Der Gerichtshof entschied Folgendes (12):

„Da die fraglichen Fonds nach innerstaatlichen Rechtsvorschriften durch Zwangsbeiträge gespeist werden und, wie der vorliegende Fall zeigt, gemäß diesen Rechtsvorschriften verwaltet und verteilt werden, sind sie als staatliche Mittel im Sinne des Artikels 92 zu betrachten, selbst wenn ihre Verwaltung nichtstaatlichen Organen anvertraut wäre.“

| (42) | Ebenso stellte der Gerichtshof in der Rechtssache C-259/85 Frankreich/Kommission fest (13),
  „(...) dass der Umstand, dass eine Subventionsregelung zugunsten gewisser Wirtschaftsteilnehmer eines bestimmten Sektors durch eine parafiskalische Abgabe finanziert wird, die auf alle Lieferungen einheimischer Erzeugnisse dieses Sektors erhoben wird, allein nicht genügt, dieser Regelung den Charakter einer staatlichen Beihilfe (...) zu nehmen. |
| --- | --- |

(42)

Ebenso stellte der Gerichtshof in der Rechtssache C-259/85 Frankreich/Kommission fest (13),

„(...) dass der Umstand, dass eine Subventionsregelung zugunsten gewisser Wirtschaftsteilnehmer eines bestimmten Sektors durch eine parafiskalische Abgabe finanziert wird, die auf alle Lieferungen einheimischer Erzeugnisse dieses Sektors erhoben wird, allein nicht genügt, dieser Regelung den Charakter einer staatlichen Beihilfe (...) zu nehmen.

| (43) | Diese Argumentation wurde auch in der Rechtssache Essent (14) zugrundegelegt. In dieser Sache hatte der Gerichtshof eine Regelung zu beurteilen, die vorsah, dass die Betreiber des niederländischen Stromnetzes von privaten Stromkunden einen Aufschlag erheben und die Einnahmen aus diesem Aufschlag an SEP, eine gemeinsame Tochtergesellschaft der vier Stromerzeuger abführen, um Letzterer einen Ausgleich zur Bestreitung sogenannter „verlorener Kosten“ zu gewähren. Der Gerichtshof urteilte, dass bei der niederländischen Regelung staatliche Mittel zum Einsatz kamen (15). |
| --- | --- |

(43)

Diese Argumentation wurde auch in der Rechtssache Essent (14) zugrundegelegt. In dieser Sache hatte der Gerichtshof eine Regelung zu beurteilen, die vorsah, dass die Betreiber des niederländischen Stromnetzes von privaten Stromkunden einen Aufschlag erheben und die Einnahmen aus diesem Aufschlag an SEP, eine gemeinsame Tochtergesellschaft der vier Stromerzeuger abführen, um Letzterer einen Ausgleich zur Bestreitung sogenannter „verlorener Kosten“ zu gewähren. Der Gerichtshof urteilte, dass bei der niederländischen Regelung staatliche Mittel zum Einsatz kamen (15).

| (44) | Der Gerichtshof stellte in der Rechtssache Essent zunächst fest, dass der Aufschlag aus staatlichen Mitteln gewährt wurde:
  „In diesem Zusammenhang ist daran zu erinnern, dass diese Beträge auf dem den Elektrizitätskunden gemäß Art. 9 OEPS vom Staat auferlegten Tarifaufschlag beruhen, in Bezug auf den in Randnr. 47 des vorliegenden Urteils festgestellt worden ist, dass es sich um eine Abgabe handelt. Diese Beträge gehen somit auf staatliche Mittel zurück.“ |
| --- | --- |

(44)

Der Gerichtshof stellte in der Rechtssache Essent zunächst fest, dass der Aufschlag aus staatlichen Mitteln gewährt wurde:

„In diesem Zusammenhang ist daran zu erinnern, dass diese Beträge auf dem den Elektrizitätskunden gemäß Art. 9 OEPS vom Staat auferlegten Tarifaufschlag beruhen, in Bezug auf den in Randnr. 47 des vorliegenden Urteils festgestellt worden ist, dass es sich um eine Abgabe handelt. Diese Beträge gehen somit auf staatliche Mittel zurück.“

| (45) | Dieser Aufschlag musste von den Netzbetreibern an SEP abgeführt werden, das die Einnahmen sammeln und bis zu einer gesetzlich festgesetzten Höhe zur Bestreitung verlorener Kosten verwenden musste. |
| --- | --- |

(45)

Dieser Aufschlag musste von den Netzbetreibern an SEP abgeführt werden, das die Einnahmen sammeln und bis zu einer gesetzlich festgesetzten Höhe zur Bestreitung verlorener Kosten verwenden musste.

| (46) | In diesem Zusammenhang stellte der Gerichtshof fest, dass SEP per Gesetz mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden war (16):
  „Ebenso unterscheidet sich die in Rede stehende Maßnahme von derjenigen, um die es im Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra (C-379/98, Slg. 2001, I-2099), ging, in dem der Gerichtshof in Randnr. 59 entschieden hat, dass die Verpflichtung privater Elektrizitätsversorgungsunternehmen zur Abnahme von Strom aus erneuerbaren Energiequellen zu festgelegten Mindestpreisen nicht zu einer unmittelbaren oder mittelbaren Übertragung staatlicher Mittel auf die Unternehmen, die diesen Strom erzeugen, führt. In diesem Fall waren die Unternehmen nicht vom Staat mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden, sondern zur Abnahme unter Einsatz ihrer eigenen finanziellen Mittel verpflichtet.“ |
| --- | --- |

(46)

In diesem Zusammenhang stellte der Gerichtshof fest, dass SEP per Gesetz mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden war (16):

„Ebenso unterscheidet sich die in Rede stehende Maßnahme von derjenigen, um die es im Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra (C-379/98, Slg. 2001, I-2099), ging, in dem der Gerichtshof in Randnr. 59 entschieden hat, dass die Verpflichtung privater Elektrizitätsversorgungsunternehmen zur Abnahme von Strom aus erneuerbaren Energiequellen zu festgelegten Mindestpreisen nicht zu einer unmittelbaren oder mittelbaren Übertragung staatlicher Mittel auf die Unternehmen, die diesen Strom erzeugen, führt. In diesem Fall waren die Unternehmen nicht vom Staat mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden, sondern zur Abnahme unter Einsatz ihrer eigenen finanziellen Mittel verpflichtet.“

| (47) | In der Rechtssache PreussenElektra stellte der Gerichtshof hingegen fest, dass das Stromeinspeisungsgesetz in der Fassung von 1998 keine zur Durchführung der Beihilferegelung errichtete oder beauftragte Einrichtung vorsieht (17). Diese Schlussfolgerung beruht auf der Feststellung, dass das Stromeinspeisungsgesetz eine Regelung vorsieht, die darauf beschränkt war, Elektrizitätsversorgungsunternehmen und Betreiber der vorgelagerten Stromnetze direkt zu verpflichten, Strom aus erneuerbaren Energiequellen zu einem festgesetzten Preis abzunehmen, ohne eine für die Zahlungsabwicklung zuständige Stelle zu benennen (18). Die Situation im Rahmen des Stromeinspeisungsgesetzes war durch eine Vielzahl bilateraler Beziehungen zwischen Erzeugern von Strom aus erneuerbaren Energiequellen, Stromversorgern, nachgelagerten Stromanbietern und vorgelagerten Stromanbietern gekennzeichnet. Den Verbrauchern wurde kein Aufschlag auferlegt, um den Stromanbietern einen Ausgleich für die finanzielle Belastung zu bieten, und folglich wurde auch niemand mit der Weiterleitung oder Zentralisierung eines derartigen Aufschlags beauftragt. |
| --- | --- |

(47)

In der Rechtssache PreussenElektra stellte der Gerichtshof hingegen fest, dass das Stromeinspeisungsgesetz in der Fassung von 1998 keine zur Durchführung der Beihilferegelung errichtete oder beauftragte Einrichtung vorsieht (17). Diese Schlussfolgerung beruht auf der Feststellung, dass das Stromeinspeisungsgesetz eine Regelung vorsieht, die darauf beschränkt war, Elektrizitätsversorgungsunternehmen und Betreiber der vorgelagerten Stromnetze direkt zu verpflichten, Strom aus erneuerbaren Energiequellen zu einem festgesetzten Preis abzunehmen, ohne eine für die Zahlungsabwicklung zuständige Stelle zu benennen (18). Die Situation im Rahmen des Stromeinspeisungsgesetzes war durch eine Vielzahl bilateraler Beziehungen zwischen Erzeugern von Strom aus erneuerbaren Energiequellen, Stromversorgern, nachgelagerten Stromanbietern und vorgelagerten Stromanbietern gekennzeichnet. Den Verbrauchern wurde kein Aufschlag auferlegt, um den Stromanbietern einen Ausgleich für die finanzielle Belastung zu bieten, und folglich wurde auch niemand mit der Weiterleitung oder Zentralisierung eines derartigen Aufschlags beauftragt.

| (48) | Angesichts dieser Grundsätze hat die Kommission geprüft, ob davon auszugehen ist, dass die Befreiung seit der Einführung der § § 19-Umlage (2012) sowie vor Auferlegung der § 19-Umlage (2011), als der Ausfall über das Regulierungskonto gedeckt wurde, aus staatlichen Mitteln finanziert wurde. |
| --- | --- |

(48)

Angesichts dieser Grundsätze hat die Kommission geprüft, ob davon auszugehen ist, dass die Befreiung seit der Einführung der § § 19-Umlage (2012) sowie vor Auferlegung der § 19-Umlage (2011), als der Ausfall über das Regulierungskonto gedeckt wurde, aus staatlichen Mitteln finanziert wurde.

3.1.3.1.   Vorliegen staatlicher Mittel nach 2012, d. h. nach Einführung der § 19-Umlage durch die BNetzA

| (49) | Wie nachstehend im Einzelnen dargelegt wird, stellt die Kommission fest, dass der Staat ebenso wie in der Rechtssache Essent den Stromkunden eine Sonderabgabe/Umlage auferlegt hat, mit der der Vorteil finanziert werden soll. Außerdem hat der Staat ebenso wie in der Rechtssache Essent ein Unternehmen mit der Verwaltung der Abgabe beauftragt. Ferner hat der Staat wie in der Rechtssache Essent Regeln zur Verwendung und Zweckbestimmung der Umlage aufgestellt. Insbesondere hat der Staat festgelegt, was mit Umlagemitteln geschehen soll, die über den zur Finanzierung des Vorteils erforderlichen Betrag hinaus eingenommen werden. Schließlich gibt es wie in der Rechtssache Essent Kontrollmechanismen, die dem Staat die Überwachung der Finanzströme ermöglichen.

  Die Verteilernetzbetreiber tragen die finanzielle Belastung nicht: Sie erhalten von den Übertragungsnetzbetreibern einen vollen Ausgleich. |
| --- | --- |

(49)

Wie nachstehend im Einzelnen dargelegt wird, stellt die Kommission fest, dass der Staat ebenso wie in der Rechtssache Essent den Stromkunden eine Sonderabgabe/Umlage auferlegt hat, mit der der Vorteil finanziert werden soll. Außerdem hat der Staat ebenso wie in der Rechtssache Essent ein Unternehmen mit der Verwaltung der Abgabe beauftragt. Ferner hat der Staat wie in der Rechtssache Essent Regeln zur Verwendung und Zweckbestimmung der Umlage aufgestellt. Insbesondere hat der Staat festgelegt, was mit Umlagemitteln geschehen soll, die über den zur Finanzierung des Vorteils erforderlichen Betrag hinaus eingenommen werden. Schließlich gibt es wie in der Rechtssache Essent Kontrollmechanismen, die dem Staat die Überwachung der Finanzströme ermöglichen.

Die Verteilernetzbetreiber tragen die finanzielle Belastung nicht: Sie erhalten von den Übertragungsnetzbetreibern einen vollen Ausgleich.

| (50) | Der Staat hat festgelegt, dass die Verteilernetzbetreiber für den sich aus der Befreiung ergebenden Erlösausfall einen vollen Ausgleich erhalten. Nach § 19 Absatz 2 StromNEV müssen die Übertragungsnetzbetreiber den Verteilernetzbetreibern die finanzielle Belastung, die sich auf der Ebene der Verteilernetzbetreiber aus der Befreiung ergibt, erstatten.

  Die Übertragungsnetzbetreiber tragen die finanzielle Belastung nicht: Sie erhalten einen Ausgleich durch die § 19-Umlage. |
| --- | --- |

(50)

Der Staat hat festgelegt, dass die Verteilernetzbetreiber für den sich aus der Befreiung ergebenden Erlösausfall einen vollen Ausgleich erhalten. Nach § 19 Absatz 2 StromNEV müssen die Übertragungsnetzbetreiber den Verteilernetzbetreibern die finanzielle Belastung, die sich auf der Ebene der Verteilernetzbetreiber aus der Befreiung ergibt, erstatten.

Die Übertragungsnetzbetreiber tragen die finanzielle Belastung nicht: Sie erhalten einen Ausgleich durch die § 19-Umlage.

| (51) | Der Staat hat festgelegt, dass Erlösausfälle der Übertragungsnetzbetreiber durch eine Sonderumlage, die § 19-Umlage, die von den Verteilernetzbetreibern erhoben und an ihren jeweiligen Übertragungsnetzbetreiber abgeführt wird, erstattet werden. Die Sonderumlage zielt darauf ab, den Übertragungsnetzbetreibern die Kosten und Erlösausfälle zu erstatten, die sich (auf ihrer Netzebene) aus der Befreiung und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern einen Ausgleich zu zahlen, ergeben. |
| --- | --- |

(51)

Der Staat hat festgelegt, dass Erlösausfälle der Übertragungsnetzbetreiber durch eine Sonderumlage, die § 19-Umlage, die von den Verteilernetzbetreibern erhoben und an ihren jeweiligen Übertragungsnetzbetreiber abgeführt wird, erstattet werden. Die Sonderumlage zielt darauf ab, den Übertragungsnetzbetreibern die Kosten und Erlösausfälle zu erstatten, die sich (auf ihrer Netzebene) aus der Befreiung und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern einen Ausgleich zu zahlen, ergeben.

| (52) | Die Umlage wird vom Staat auferlegt. Die BNetzA ist eine öffentliche Einrichtung. In der deutschen Verwaltung hat sie den Status einer Bundesoberbehörde. Sie ist in Bereichen tätig, die dem Ressort des Ministeriums für Wirtschaft und Technologie zuzurechnen sind. In ihren Tätigkeitsbereichen (Telekommunikation, Post, Eisenbahnen, Elektrizität und Gas) ist sie mit den Verwaltungs-/ Durchführungsaufgaben des Bundes betraut. Sie untersteht der Aufsicht des Wirtschaftsministeriums für Wirtschaft und Technologie, das gegenüber der BNetzA die Bundesoberstbehörde darstellt. Ihr Präsident und ihre Vizepräsidenten werden vom Minister ernannt. Sie hat einen Beirat, dem Vertreter aus Bundesrat und Bundestag angehören (19). |
| --- | --- |

(52)

Die Umlage wird vom Staat auferlegt. Die BNetzA ist eine öffentliche Einrichtung. In der deutschen Verwaltung hat sie den Status einer Bundesoberbehörde. Sie ist in Bereichen tätig, die dem Ressort des Ministeriums für Wirtschaft und Technologie zuzurechnen sind. In ihren Tätigkeitsbereichen (Telekommunikation, Post, Eisenbahnen, Elektrizität und Gas) ist sie mit den Verwaltungs-/ Durchführungsaufgaben des Bundes betraut. Sie untersteht der Aufsicht des Wirtschaftsministeriums für Wirtschaft und Technologie, das gegenüber der BNetzA die Bundesoberstbehörde darstellt. Ihr Präsident und ihre Vizepräsidenten werden vom Minister ernannt. Sie hat einen Beirat, dem Vertreter aus Bundesrat und Bundestag angehören (19).

| (53) | Nach Auffassung Deutschlands wird der Vorteil aus privaten Mitteln finanziert, weil die Umlage nicht über den Staatshaushalt laufe, sondern von anderen privaten Stellen gezahlt werde. Zudem macht Deutschland geltend, dass die Übertragungsnetzbetreiber den Vorteil vorfinanzieren müssten, die Höhe der Umlage selbst festsetzten und die Umlage nach eigenem Ermessen verwenden könnten. |
| --- | --- |

(53)

Nach Auffassung Deutschlands wird der Vorteil aus privaten Mitteln finanziert, weil die Umlage nicht über den Staatshaushalt laufe, sondern von anderen privaten Stellen gezahlt werde. Zudem macht Deutschland geltend, dass die Übertragungsnetzbetreiber den Vorteil vorfinanzieren müssten, die Höhe der Umlage selbst festsetzten und die Umlage nach eigenem Ermessen verwenden könnten.

| (54) | Die Kommission stellt fest, dass der Begriff der staatlichen Beihilfe im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV nicht voraussetzt, dass die finanziellen Mittel über den Staatshaushalt laufen. Wie in den Erwägungsgründen (38) und (39) dieses Beschlusses dargelegt, hat der Gerichtshof befunden, dass der Begriff der staatlichen Mittel im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV auch Beihilferegelungen umfasst, die aus dem privaten Sektor auferlegten Beiträgen finanziert werden und nicht erfordert, dass die Beihilfe aus dem Staatshaushalt finanziert wird. |
| --- | --- |

(54)

Die Kommission stellt fest, dass der Begriff der staatlichen Beihilfe im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV nicht voraussetzt, dass die finanziellen Mittel über den Staatshaushalt laufen. Wie in den Erwägungsgründen (38) und (39) dieses Beschlusses dargelegt, hat der Gerichtshof befunden, dass der Begriff der staatlichen Mittel im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV auch Beihilferegelungen umfasst, die aus dem privaten Sektor auferlegten Beiträgen finanziert werden und nicht erfordert, dass die Beihilfe aus dem Staatshaushalt finanziert wird.

| (55) | Ferner stellt die Kommission fest, dass die vom Staat auferlegte Abgabe auch in der Rechtssache Essent nicht über den Staatshaushalt lief, ehe sie an SEP ausgezahlt wurde. Obwohl der betreffende Aufschlag Stromverbrauchern auferlegt wurde, betrachtete der Gerichtshof ihn nichtsdestoweniger als staatliche Mittel. |
| --- | --- |

(55)

Ferner stellt die Kommission fest, dass die vom Staat auferlegte Abgabe auch in der Rechtssache Essent nicht über den Staatshaushalt lief, ehe sie an SEP ausgezahlt wurde. Obwohl der betreffende Aufschlag Stromverbrauchern auferlegt wurde, betrachtete der Gerichtshof ihn nichtsdestoweniger als staatliche Mittel.

| (56) | Angesichts der vorstehenden Ausführungen teilt die Kommission nicht die Ansicht Deutschlands, dass die Beihilfe aus privaten Mitteln finanziert werde, weil die Umlage den Letztverbrauchern auferlegt werde und nicht über den Staatshaushalt laufe. |
| --- | --- |

(56)

Angesichts der vorstehenden Ausführungen teilt die Kommission nicht die Ansicht Deutschlands, dass die Beihilfe aus privaten Mitteln finanziert werde, weil die Umlage den Letztverbrauchern auferlegt werde und nicht über den Staatshaushalt laufe.

| (57) | In Bezug auf die Rechtssache PreussenElektra stellt die Kommission ferner fest, dass die beiden betroffenen Unternehmen (das lokale öffentliche Elektrizitätsversorgungsunternehmen und das vorgelagerte Elektrizitätsversorgungsunternehmen) einen Teil der sich aus der Abnahmeverpflichtung ergebenden finanziellen Belastung zu tragen hatten: das lokale Versorgungsunternehmen, wenn die zu vergütenden Kilowattstunden unter einem Anteil von 5 % der von ihm insgesamt über sein Versorgungsnetz abgesetzten Kilowattstunden lagen und das vorgelagerte Versorgungsunternehmen bis zu 5 % der von dem lokalen Versorgungsunternehmen insgesamt abgesetzten Kilowattstunden (für die Kilowattstunden über 5 %). In der Rechtssache PreussenElektra hatte der Staat keinen Aufschlag festgesetzt, um diesen Unternehmen einen Ausgleich für die sich aus der Abnahmeverpflichtung ergebende finanzielle Belastung zu gewähren. |
| --- | --- |

(57)

In Bezug auf die Rechtssache PreussenElektra stellt die Kommission ferner fest, dass die beiden betroffenen Unternehmen (das lokale öffentliche Elektrizitätsversorgungsunternehmen und das vorgelagerte Elektrizitätsversorgungsunternehmen) einen Teil der sich aus der Abnahmeverpflichtung ergebenden finanziellen Belastung zu tragen hatten: das lokale Versorgungsunternehmen, wenn die zu vergütenden Kilowattstunden unter einem Anteil von 5 % der von ihm insgesamt über sein Versorgungsnetz abgesetzten Kilowattstunden lagen und das vorgelagerte Versorgungsunternehmen bis zu 5 % der von dem lokalen Versorgungsunternehmen insgesamt abgesetzten Kilowattstunden (für die Kilowattstunden über 5 %). In der Rechtssache PreussenElektra hatte der Staat keinen Aufschlag festgesetzt, um diesen Unternehmen einen Ausgleich für die sich aus der Abnahmeverpflichtung ergebende finanzielle Belastung zu gewähren.

| (58) | Auch die Tatsache, dass die Übertragungsnetzbetreiber die Höhe der Umlage berechnen, ändert nichts an der Schlussfolgerung, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen. Die Umlage wurde vom Staat auferlegt, und der Staat hat die Methode zur Festsetzung der Umlage festgelegt. Es steht den Übertragungsnetzbetreibern nicht frei, die Höhe der Umlage nach eigenem Ermessen festzusetzen. Sie können sie lediglich auf der Grundlage der von der BNetzA vorgegebenen Methode berechnen. Zudem hat die BNetzA den Startbetrag für die Berechnung der Umlage für das erste Durchführungsjahr selbst direkt auf 440 Mio. EUR für § 19 Absatz 2 Sätze 1 und 2 und auf 300 Mio. EUR für § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV festgesetzt (vgl. Erwägungsgrund (16) dieses Beschlusses). |
| --- | --- |

(58)

Auch die Tatsache, dass die Übertragungsnetzbetreiber die Höhe der Umlage berechnen, ändert nichts an der Schlussfolgerung, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen. Die Umlage wurde vom Staat auferlegt, und der Staat hat die Methode zur Festsetzung der Umlage festgelegt. Es steht den Übertragungsnetzbetreibern nicht frei, die Höhe der Umlage nach eigenem Ermessen festzusetzen. Sie können sie lediglich auf der Grundlage der von der BNetzA vorgegebenen Methode berechnen. Zudem hat die BNetzA den Startbetrag für die Berechnung der Umlage für das erste Durchführungsjahr selbst direkt auf 440 Mio. EUR für § 19 Absatz 2 Sätze 1 und 2 und auf 300 Mio. EUR für § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV festgesetzt (vgl. Erwägungsgrund (16) dieses Beschlusses).

| (59) | Darüber hinaus hat die BNetzA einen Regulierungsmechanismus eingeführt, in dessen Rahmen Erlöse, die über den Betrag hinausgehen, der zum Ausgleich von Erlösausfällen aufgrund der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern benötigt wird, zu einer Verringerung der Umlage im Jahr x+2 führen (vgl. Erwägungsgrund (17) dieses Beschlusses). |
| --- | --- |

(59)

Darüber hinaus hat die BNetzA einen Regulierungsmechanismus eingeführt, in dessen Rahmen Erlöse, die über den Betrag hinausgehen, der zum Ausgleich von Erlösausfällen aufgrund der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern benötigt wird, zu einer Verringerung der Umlage im Jahr x+2 führen (vgl. Erwägungsgrund (17) dieses Beschlusses).

| (60) | Die Übertragungsnetzbetreiber können damit weder über die Höhe noch über die Verwendung der § 19-Umlage frei entscheiden. |
| --- | --- |

(60)

Die Übertragungsnetzbetreiber können damit weder über die Höhe noch über die Verwendung der § 19-Umlage frei entscheiden.

| (61) | Nach Auffassung der Kommission ändert der Umstand, dass die Übertragungsnetzbetreiber die Beihilfe möglicherweise in begrenztem Umfang vorfinanzieren, nichts an der Schlussfolgerung, dass sie die finanzielle Belastung letztlich nicht zu tragen haben. Sie erhalten einen vollständigen Ausgleich durch die § 19-Umlage. Die Kommission hat bereits in mehreren Fällen (20) festgestellt, dass Vorteile in Form einer Abnahmeverpflichtung für bestimmte Unternehmen, welche vom Staat (zum Beispiel über einen Fonds) einen Ausgleich oder eine Erstattung erhalten, staatliche Beihilfen bilden, auch wenn der Vorteil von privaten Betreibern vorfinanziert wurde. Als entscheidender Faktor gilt, dass der Staat eine Abgabe oder eine Umlage (bzw. einen Aufschlag) eingeführt hat, die dazu dient, dem privaten Betreiber einen Ausgleich für die finanzielle Belastung zu gewähren, die sich daraus ergibt, dass der Staat ihn verpflichtet hat, anderen Unternehmen einen Vorteil zu gewähren. Auch in der Rechtssache Essent hatte SEP (das gleichzeitig Verwalter, Empfänger und Begünstigter der Beihilfe war) in gewisser Weise die verlorenen Kosten vorfinanziert. Dies änderte nichts an dem Umstand, dass es sich bei der vom Staat auferlegten und von SEP erhobenen Abgabe zum Ausgleich der verlorenen Kosten um staatliche Mittel handelte. |
| --- | --- |

(61)

Nach Auffassung der Kommission ändert der Umstand, dass die Übertragungsnetzbetreiber die Beihilfe möglicherweise in begrenztem Umfang vorfinanzieren, nichts an der Schlussfolgerung, dass sie die finanzielle Belastung letztlich nicht zu tragen haben. Sie erhalten einen vollständigen Ausgleich durch die § 19-Umlage. Die Kommission hat bereits in mehreren Fällen (20) festgestellt, dass Vorteile in Form einer Abnahmeverpflichtung für bestimmte Unternehmen, welche vom Staat (zum Beispiel über einen Fonds) einen Ausgleich oder eine Erstattung erhalten, staatliche Beihilfen bilden, auch wenn der Vorteil von privaten Betreibern vorfinanziert wurde. Als entscheidender Faktor gilt, dass der Staat eine Abgabe oder eine Umlage (bzw. einen Aufschlag) eingeführt hat, die dazu dient, dem privaten Betreiber einen Ausgleich für die finanzielle Belastung zu gewähren, die sich daraus ergibt, dass der Staat ihn verpflichtet hat, anderen Unternehmen einen Vorteil zu gewähren. Auch in der Rechtssache Essent hatte SEP (das gleichzeitig Verwalter, Empfänger und Begünstigter der Beihilfe war) in gewisser Weise die verlorenen Kosten vorfinanziert. Dies änderte nichts an dem Umstand, dass es sich bei der vom Staat auferlegten und von SEP erhobenen Abgabe zum Ausgleich der verlorenen Kosten um staatliche Mittel handelte.

| (62) | Schließlich stellt die Kommission fest, dass die BNetzA in ihrem Beschluss vom 14. Dezember 2011 dargelegt hat, dass die § 19-Umlage eine Abgabe darstelle, da sie nicht einem allgemeinem Netzentgelt entspreche, sondern ein „anderes Entgelt“ im Sinne des Artikels 17 Absatz 8 StromNEV bilde und von den allgemeinen/normalen Netzentgelten gesondert erhoben werden müsse. Mit der Umlage wird ein besonderer Zweck verfolgt: Sie soll den Übertragungsnetzbetreibern die Erlösausfälle erstatten, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern die durch die Befreiung verursachten Erlösausfälle zu erstatten, ergeben.

  Die Übertragungsnetzbetreiber sind mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden, und der Staat hat die Verwendung der Umlage festgelegt. |
| --- | --- |

(62)

Schließlich stellt die Kommission fest, dass die BNetzA in ihrem Beschluss vom 14. Dezember 2011 dargelegt hat, dass die § 19-Umlage eine Abgabe darstelle, da sie nicht einem allgemeinem Netzentgelt entspreche, sondern ein „anderes Entgelt“ im Sinne des Artikels 17 Absatz 8 StromNEV bilde und von den allgemeinen/normalen Netzentgelten gesondert erhoben werden müsse. Mit der Umlage wird ein besonderer Zweck verfolgt: Sie soll den Übertragungsnetzbetreibern die Erlösausfälle erstatten, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern die durch die Befreiung verursachten Erlösausfälle zu erstatten, ergeben.

Die Übertragungsnetzbetreiber sind mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden, und der Staat hat die Verwendung der Umlage festgelegt.

| (63) | Die Übertragungsnetzbetreiber bilden die Zentralstelle für den gesamten Mechanismus zur Finanzierung der Befreiung. Den der Kommission übermittelten Informationen zufolge sind sie vom Staat beauftragt/benannt worden, um die mit der Befreiung und der § 19-Umlage verbundenen Finanzströme zu verwalten. |
| --- | --- |

(63)

Die Übertragungsnetzbetreiber bilden die Zentralstelle für den gesamten Mechanismus zur Finanzierung der Befreiung. Den der Kommission übermittelten Informationen zufolge sind sie vom Staat beauftragt/benannt worden, um die mit der Befreiung und der § 19-Umlage verbundenen Finanzströme zu verwalten.

| (64) | Auf der Grundlage des § 19 Absatz 2 StromNEV und des Beschlusses der BNetzA vom 14. Dezember 2011 müssen sie






  — | den Verteilernetzbetreibern die Erlösausfälle, die sich aus der Befreiung auf Ebene der Verteilernetzbetreiber ergeben, erstatten; |
| --- | --- | --- |

(64)

Auf der Grundlage des § 19 Absatz 2 StromNEV und des Beschlusses der BNetzA vom 14. Dezember 2011 müssen sie

—

den Verteilernetzbetreibern die Erlösausfälle, die sich aus der Befreiung auf Ebene der Verteilernetzbetreiber ergeben, erstatten;

| — | die finanzielle Belastung, die sich aus der Befreiung auf ihrer Ebene und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern eine Erstattung zu gewähren, ergibt, untereinander ausgleichen; |
| --- | --- |

—

die finanzielle Belastung, die sich aus der Befreiung auf ihrer Ebene und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern eine Erstattung zu gewähren, ergibt, untereinander ausgleichen;

| — | die § 19-Umlage auf der Grundlage der prognostizierten Erlösausfälle und des prognostizierten Stromverbrauchs (gemeinsam) ermitteln; |
| --- | --- |

—

die § 19-Umlage auf der Grundlage der prognostizierten Erlösausfälle und des prognostizierten Stromverbrauchs (gemeinsam) ermitteln;

| — | die § 19-Umlage veröffentlichen; |
| --- | --- |

—

die § 19-Umlage veröffentlichen;

| — | die tatsächlich gezahlte gesamte § 19-Umlage mit dem sich aus der Befreiung ergebenden tatsächlichen Erlösausfall vergleichen (Ist-Abgleich). Anschließend müssen sie bei der Ermittlung der § 19-Umlage in den folgenden Jahren die Differenz berücksichtigen; |
| --- | --- |

—

die tatsächlich gezahlte gesamte § 19-Umlage mit dem sich aus der Befreiung ergebenden tatsächlichen Erlösausfall vergleichen (Ist-Abgleich). Anschließend müssen sie bei der Ermittlung der § 19-Umlage in den folgenden Jahren die Differenz berücksichtigen;

| — | die Einnahmen aus der § 19-Umlage zum Ausgleich ihrer eigenen Erlösausfälle (die sich aus der Befreiung, der Erstattungsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern und der Verpflichtung zum Ausgleich untereinander ergeben) verwenden. |
| --- | --- |

—

die Einnahmen aus der § 19-Umlage zum Ausgleich ihrer eigenen Erlösausfälle (die sich aus der Befreiung, der Erstattungsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern und der Verpflichtung zum Ausgleich untereinander ergeben) verwenden.

| (65) | Infolgedessen zentralisieren die vier deutschen Übertragungsnetzbetreiber einerseits die sich aus der Befreiung ergebenden Kosten und andererseits die Einnahmen aus der § 19-Umlage. Zusammen handeln sie in fondsähnlicher Weise. Dies ergibt sich auch aus der von ihnen gemeinsam unterhaltenen zentralen Website www.eeg-kwk.net und der Einrichtung der gemeinsamen Projektgruppe Horizontaler Belastungsausgleich (PG HOBA) (21), die die Aufgabe hat, die wirtschaftlichen, administrativen und organisatorischen Rahmenbedingungen für die Verwaltung der für die Umsetzung der § 19-Umlage erforderlichen Finanzströme zu schaffen. |
| --- | --- |

(65)

Infolgedessen zentralisieren die vier deutschen Übertragungsnetzbetreiber einerseits die sich aus der Befreiung ergebenden Kosten und andererseits die Einnahmen aus der § 19-Umlage. Zusammen handeln sie in fondsähnlicher Weise. Dies ergibt sich auch aus der von ihnen gemeinsam unterhaltenen zentralen Website www.eeg-kwk.net und der Einrichtung der gemeinsamen Projektgruppe Horizontaler Belastungsausgleich (PG HOBA) (21), die die Aufgabe hat, die wirtschaftlichen, administrativen und organisatorischen Rahmenbedingungen für die Verwaltung der für die Umsetzung der § 19-Umlage erforderlichen Finanzströme zu schaffen.

| (66) | Auf der Grundlage dieser Elemente vertritt die Kommission zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage verwalten und ihnen diese besondere Aufgabe und alle damit verbundenen Tätigkeiten per Gesetz und von der BNetzA übertragen wurden. |
| --- | --- |

(66)

Auf der Grundlage dieser Elemente vertritt die Kommission zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage verwalten und ihnen diese besondere Aufgabe und alle damit verbundenen Tätigkeiten per Gesetz und von der BNetzA übertragen wurden.

| (67) | Die Kommission stellt daher auf der Grundlage der zurzeit vorliegenden Informationen fest, dass die Übertragungsnetzbetreiber vom Staat benannt/eingesetzt und mit der Verwaltung der § 19-Umlage beauftragt wurden und dass die Erlöse aus der § 19-Umlage staatliche Mittel darstellen. |
| --- | --- |

(67)

Die Kommission stellt daher auf der Grundlage der zurzeit vorliegenden Informationen fest, dass die Übertragungsnetzbetreiber vom Staat benannt/eingesetzt und mit der Verwaltung der § 19-Umlage beauftragt wurden und dass die Erlöse aus der § 19-Umlage staatliche Mittel darstellen.

| (68) | Deutschland betont, dass die § 19-Umlage im vorliegenden Fall nicht von der BNetzA erhoben, eingenommen, verwaltet und verteilt werde, sondern vom Netzbetreiber. Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass die § 19-Umlage aufgrund dieses Umstands keine staatliche Mittel darstellt, da die Netzbetreiber keine staatliche Einrichtungen sind. |
| --- | --- |

(68)

Deutschland betont, dass die § 19-Umlage im vorliegenden Fall nicht von der BNetzA erhoben, eingenommen, verwaltet und verteilt werde, sondern vom Netzbetreiber. Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass die § 19-Umlage aufgrund dieses Umstands keine staatliche Mittel darstellt, da die Netzbetreiber keine staatliche Einrichtungen sind.

| (69) | Wie der Gerichtshof in der Rechtssache Steinike erklärte, kann jedoch auch eine private Einrichtung mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt werden. |
| --- | --- |

(69)

Wie der Gerichtshof in der Rechtssache Steinike erklärte, kann jedoch auch eine private Einrichtung mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt werden.

| (70) | Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass im Gegensatz zur Beihilfesache SA.26036 (22) hier keine Einrichtung ernannt oder mit der Verwaltung der § 19-Umlage beauftragt worden ist. |
| --- | --- |

(70)

Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass im Gegensatz zur Beihilfesache SA.26036 (22) hier keine Einrichtung ernannt oder mit der Verwaltung der § 19-Umlage beauftragt worden ist.

| (71) | Der Grund für diese Position ist nicht klar, da Deutschland selbst eingeräumt hat, dass die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage verwalten. |
| --- | --- |

(71)

Der Grund für diese Position ist nicht klar, da Deutschland selbst eingeräumt hat, dass die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage verwalten.

| (72) | Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass eine Einrichtung nur dann als mit der Verwaltung einer Abgabe beauftragt/benannt zu betrachten sei, wenn allein sie diese Verwaltung wahrnimmt. Deutschland stellt heraus, dass in der Rechtssache Essent nur SEP mit der Verwaltung des Aufschlags beauftragt gewesen sei, während in der vorliegenden Sache alle Übertragungsnetzbetreiber und Verteilernetzbetreiber an der Erhebung der § 19-Umlage beteiligt seien. |
| --- | --- |

(72)

Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass eine Einrichtung nur dann als mit der Verwaltung einer Abgabe beauftragt/benannt zu betrachten sei, wenn allein sie diese Verwaltung wahrnimmt. Deutschland stellt heraus, dass in der Rechtssache Essent nur SEP mit der Verwaltung des Aufschlags beauftragt gewesen sei, während in der vorliegenden Sache alle Übertragungsnetzbetreiber und Verteilernetzbetreiber an der Erhebung der § 19-Umlage beteiligt seien.

| (73) | Es ist nicht klar, auf welcher Rechtsgrundlage geltend gemacht werden kann, dass eine Umlage/ein Aufschlag nur dann unter den Begriff „staatliche Mittel“ fallen kann, wenn nur eine Einrichtung im gesamten Land mit ihrer Verwaltung beauftragt ist. |
| --- | --- |

(73)

Es ist nicht klar, auf welcher Rechtsgrundlage geltend gemacht werden kann, dass eine Umlage/ein Aufschlag nur dann unter den Begriff „staatliche Mittel“ fallen kann, wenn nur eine Einrichtung im gesamten Land mit ihrer Verwaltung beauftragt ist.

| (74) | Selbst in der Rechtssache Essent war SEP nicht die einzige Einrichtung, die an der Verwaltung der Abgabe beteiligt war: Die Abgabe wurde zunächst von den Netzbetreibern erhoben, um dann auf SEP übertragen zu werden. |
| --- | --- |

(74)

Selbst in der Rechtssache Essent war SEP nicht die einzige Einrichtung, die an der Verwaltung der Abgabe beteiligt war: Die Abgabe wurde zunächst von den Netzbetreibern erhoben, um dann auf SEP übertragen zu werden.

| (75) | Dasselbe gilt in der vorliegenden Sache: Die Verteilernetzbetreiber müssen die § 19-Umlage erheben und ihrem jeweiligen Übertragungsnetzbetreiber überweisen. Jeder (der vier in Deutschland tätigen) Übertragungsnetzbetreiber zentralisiert die Einnahmen aus der § 19-Umlage in seinem Netzbereich. |
| --- | --- |

(75)

Dasselbe gilt in der vorliegenden Sache: Die Verteilernetzbetreiber müssen die § 19-Umlage erheben und ihrem jeweiligen Übertragungsnetzbetreiber überweisen. Jeder (der vier in Deutschland tätigen) Übertragungsnetzbetreiber zentralisiert die Einnahmen aus der § 19-Umlage in seinem Netzbereich.

| (76) | Bei bestimmten Aspekten des Finanzierungs-/Erstattungsmechanismus müssen die Übertragungsnetzbetreiber gemeinsam handeln (Ausgleich untereinander und Ermittlung der § 19-Umlage). Nach Auffassung der Kommission sind diese kollektiven Aufgaben ein weiterer Hinweis darauf, dass die Übertragungsnetzbetreiber zusammen beauftragt worden sind, die § 19-Umlage nach vom Staat festgelegten Bestimmungen, Vorgaben und Verfahren zu verwalten. |
| --- | --- |

(76)

Bei bestimmten Aspekten des Finanzierungs-/Erstattungsmechanismus müssen die Übertragungsnetzbetreiber gemeinsam handeln (Ausgleich untereinander und Ermittlung der § 19-Umlage). Nach Auffassung der Kommission sind diese kollektiven Aufgaben ein weiterer Hinweis darauf, dass die Übertragungsnetzbetreiber zusammen beauftragt worden sind, die § 19-Umlage nach vom Staat festgelegten Bestimmungen, Vorgaben und Verfahren zu verwalten.

| (77) | Deutschland hat ferner betont, dass es den Übertragungsnetzbetreibern freistehe, das Geld nach eigenem Ermessen zu verwenden, und sie keine überschüssigen Einnahmen aus der § 19-Umlage an den Staat übertragen müssten, wie es in der Rechtssache Essent der Fall gewesen sei. |
| --- | --- |

(77)

Deutschland hat ferner betont, dass es den Übertragungsnetzbetreibern freistehe, das Geld nach eigenem Ermessen zu verwenden, und sie keine überschüssigen Einnahmen aus der § 19-Umlage an den Staat übertragen müssten, wie es in der Rechtssache Essent der Fall gewesen sei.

| (78) | Die Kommission kann sich dieser Ansicht jedoch nicht anschließen, da die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage den geltenden Texten zufolge nicht nach eigenem Ermessen verwenden können, so wie sie auch keine andere Umlage nach eigenem Ermessen erheben könnten. |
| --- | --- |

(78)

Die Kommission kann sich dieser Ansicht jedoch nicht anschließen, da die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage den geltenden Texten zufolge nicht nach eigenem Ermessen verwenden können, so wie sie auch keine andere Umlage nach eigenem Ermessen erheben könnten.

| (79) | Erstens wird die Umlage ausschließlich zu dem Zweck erhoben, für die finanzielle Belastung, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern ergibt, einen Ausgleich zu gewähren. Zweitens führen alle Einnahmen, die über den für den Ausgleich dieser finanziellen Belastung erforderlichen Betrag hinausgehen, zu Finanzkorrekturen in Form einer verringerten Umlage im Jahr x+2. Deutschland hat selbst geltend gemacht, dass die § 19-Umlage aufgrund dieses Korrekturmechanismus nicht zu einer Überkompensierung führen könne. |
| --- | --- |

(79)

Erstens wird die Umlage ausschließlich zu dem Zweck erhoben, für die finanzielle Belastung, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern ergibt, einen Ausgleich zu gewähren. Zweitens führen alle Einnahmen, die über den für den Ausgleich dieser finanziellen Belastung erforderlichen Betrag hinausgehen, zu Finanzkorrekturen in Form einer verringerten Umlage im Jahr x+2. Deutschland hat selbst geltend gemacht, dass die § 19-Umlage aufgrund dieses Korrekturmechanismus nicht zu einer Überkompensierung führen könne.

| (80) | Die Tatsache, dass überschüssige Einnahmen aus der Umlage nicht auf den Staatshaushalt übertragen werden, steht nach derzeitiger Auffassung der Kommission nicht der Schlussfolgerung entgegen, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen. |
| --- | --- |

(80)

Die Tatsache, dass überschüssige Einnahmen aus der Umlage nicht auf den Staatshaushalt übertragen werden, steht nach derzeitiger Auffassung der Kommission nicht der Schlussfolgerung entgegen, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen.

| (81) | In der Rechtssache Essent wurde die Abgabe nur für ein Jahr auferlegt, um SEP verlorene Kosten von bis zu 400 000 000 NLG zu erstatten; daher erscheint es normal, dass der Staat vorschrieb, dass über diesen Betrag hinausgehende Mittel auf den Staatshaushalt übertragen werden mussten. Da das System in der hier behandelten Sache von Jahr zu Jahr fortgeführt werden soll und (im Jahr x) auf Prognosen basiert, erscheint es nur natürlich, dass der Staat verlangt, dass erstens ein Korrekturmechanismus vorgesehen wird und zweitens die Korrekturen die Form einer reduzierten Umlage für das Jahr x+2 annehmen. Entscheidend ist nach Auffassung der Kommission, dass der Staat die Verwendung und den Zweck der Umlage bestimmt und festgelegt hat, wofür eventuelle Umlagenbeträge verwendet werden sollen, die über den Betrag hinausgehen, der benötigt wird, um den Übertragungsnetzbetreibern die finanzielle Belastung, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern ergibt, zu erstatten. Damit behält der Staat die Kontrolle über die Umlage. |
| --- | --- |

(81)

In der Rechtssache Essent wurde die Abgabe nur für ein Jahr auferlegt, um SEP verlorene Kosten von bis zu 400 000 000 NLG zu erstatten; daher erscheint es normal, dass der Staat vorschrieb, dass über diesen Betrag hinausgehende Mittel auf den Staatshaushalt übertragen werden mussten. Da das System in der hier behandelten Sache von Jahr zu Jahr fortgeführt werden soll und (im Jahr x) auf Prognosen basiert, erscheint es nur natürlich, dass der Staat verlangt, dass erstens ein Korrekturmechanismus vorgesehen wird und zweitens die Korrekturen die Form einer reduzierten Umlage für das Jahr x+2 annehmen. Entscheidend ist nach Auffassung der Kommission, dass der Staat die Verwendung und den Zweck der Umlage bestimmt und festgelegt hat, wofür eventuelle Umlagenbeträge verwendet werden sollen, die über den Betrag hinausgehen, der benötigt wird, um den Übertragungsnetzbetreibern die finanzielle Belastung, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern ergibt, zu erstatten. Damit behält der Staat die Kontrolle über die Umlage.

| (82) | Deutschland machte ferner geltend, dass im Gegensatz zur Rechtssache Essent keine Überwachungsmechanismen vorgesehen seien. |
| --- | --- |

(82)

Deutschland machte ferner geltend, dass im Gegensatz zur Rechtssache Essent keine Überwachungsmechanismen vorgesehen seien.

| (83) | Die Kommission stellt zunächst fest, dass dies nichts an der Schlussfolgerung ändert, dass die Übertragungsnetzbetreiber mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden sind, die sie nicht nach eigenem Ermessen verwenden können. Bereits aus diesem Grund vertritt sie zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass die Mittel unter staatlicher Kontrolle stehen. |
| --- | --- |

(83)

Die Kommission stellt zunächst fest, dass dies nichts an der Schlussfolgerung ändert, dass die Übertragungsnetzbetreiber mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden sind, die sie nicht nach eigenem Ermessen verwenden können. Bereits aus diesem Grund vertritt sie zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass die Mittel unter staatlicher Kontrolle stehen.

| (84) | Zudem stellt die Kommission fest, dass es entgegen den Angaben Deutschlands sehr wohl Überwachungsmechanismen gibt. Durch den in Erwägungsgrund (20) dieses Beschlusses beschriebenen Regulierungskonto-Mechanismus überwacht die BNetzA die auf die § 19-Umlage zurückgehenden Finanzströme. Die BNetzA hat bereits bestimmte Elemente des Mechanismus sowie Instrumente des Regulierungskontos und der Anreizregulierungsverordnung (ARegV) in ihrem Beschluss vom 14. Dezember 2011 verwendet. So müssen die Verteilernetzbetreiber den Übertragungsnetzbetreibern zum Beispiel unter Verwendung des Formulars C2 „Mitteilungspflichten der Stromnetzbetreiber gemäß § 28 Nr. 3 und Nr. 4 ARegV“ Angaben zur Ermittlung der § 19-Umlage zukommen lassen. Ferner wird die sich aus der Netzentgeltbefreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung nach Angaben der BNetzA im Regulierungskonto berücksichtigt. |
| --- | --- |

(84)

Zudem stellt die Kommission fest, dass es entgegen den Angaben Deutschlands sehr wohl Überwachungsmechanismen gibt. Durch den in Erwägungsgrund (20) dieses Beschlusses beschriebenen Regulierungskonto-Mechanismus überwacht die BNetzA die auf die § 19-Umlage zurückgehenden Finanzströme. Die BNetzA hat bereits bestimmte Elemente des Mechanismus sowie Instrumente des Regulierungskontos und der Anreizregulierungsverordnung (ARegV) in ihrem Beschluss vom 14. Dezember 2011 verwendet. So müssen die Verteilernetzbetreiber den Übertragungsnetzbetreibern zum Beispiel unter Verwendung des Formulars C2 „Mitteilungspflichten der Stromnetzbetreiber gemäß § 28 Nr. 3 und Nr. 4 ARegV“ Angaben zur Ermittlung der § 19-Umlage zukommen lassen. Ferner wird die sich aus der Netzentgeltbefreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung nach Angaben der BNetzA im Regulierungskonto berücksichtigt.

3.1.3.2.   Vorliegen staatlicher Mittel vor Einführung der § 19-Umlage

| (85) | Die § 19-Umlage ist im Jahr 2012 in Kraft getreten. Die Netzentgeltbefreiung für energieintensive Unternehmen trat bereits 2011 in Kraft (anwendbar ab dem 1. Januar 2011). |
| --- | --- |

(85)

Die § 19-Umlage ist im Jahr 2012 in Kraft getreten. Die Netzentgeltbefreiung für energieintensive Unternehmen trat bereits 2011 in Kraft (anwendbar ab dem 1. Januar 2011).

| (86) | Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber verpflichtet, den Verteilernetzbetreibern die aus der Befreiung resultierenden Erlösausfälle vollständig zu erstatten. Anschließend müssen die Übertragungsnetzbetreiber ihre jeweiligen Erlösausfälle dann untereinander ausgleichen; in § 19 Absatz 2 StromNEV wird in Bezug auf den Ausgleichsmechanismus auf § 9 KWK-Gesetz verwiesen. In § 9 KWK-Gesetz ist ferner festgelegt, dass Netzbetreiber berechtigt sind, Zusatzkosten, die sie infolge des Kostenausgleichs untereinander zu tragen haben, an die Letztverbraucher weiterzugeben. |
| --- | --- |

(86)

Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber verpflichtet, den Verteilernetzbetreibern die aus der Befreiung resultierenden Erlösausfälle vollständig zu erstatten. Anschließend müssen die Übertragungsnetzbetreiber ihre jeweiligen Erlösausfälle dann untereinander ausgleichen; in § 19 Absatz 2 StromNEV wird in Bezug auf den Ausgleichsmechanismus auf § 9 KWK-Gesetz verwiesen. In § 9 KWK-Gesetz ist ferner festgelegt, dass Netzbetreiber berechtigt sind, Zusatzkosten, die sie infolge des Kostenausgleichs untereinander zu tragen haben, an die Letztverbraucher weiterzugeben.

| (87) | Zudem ist in § 19 Absatz 2 StromNEV festgelegt, dass § 20 StromNEV entsprechend gilt. Nach § 20 StromNEV müssen Netzbetreiber Netzentgelte einführen, um ihre Netzkosten decken zu können. Sofern die Kommission § 20 richtig versteht, bedeutet dies, dass die Übertragungsnetzbetreiber nicht nur die Möglichkeit haben, die Zusatzkosten, die sich aus § 19 Absatz 2 StromNEV ergeben, in den Netznutzungsentgelten anzurechnen, sondern, anders als in § 9 KWK-Gesetz, sogar dazu verpflichtet sind. |
| --- | --- |

(87)

Zudem ist in § 19 Absatz 2 StromNEV festgelegt, dass § 20 StromNEV entsprechend gilt. Nach § 20 StromNEV müssen Netzbetreiber Netzentgelte einführen, um ihre Netzkosten decken zu können. Sofern die Kommission § 20 richtig versteht, bedeutet dies, dass die Übertragungsnetzbetreiber nicht nur die Möglichkeit haben, die Zusatzkosten, die sich aus § 19 Absatz 2 StromNEV ergeben, in den Netznutzungsentgelten anzurechnen, sondern, anders als in § 9 KWK-Gesetz, sogar dazu verpflichtet sind.

| (88) | Vor diesem Hintergrund vertritt die Kommission zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass § 19 Absatz 2 StromNEV bereits vor der Annahme des BNetzA-Beschlusses vom 14. Dezember 2011 einen Mechanismus mit folgenden Eigenschaften enthielt:






  — | Der Mechanismus gewährt energieintensiven Unternehmen einen Vorteil (die Befreiung von Netzentgelten), der dem Staat zuzurechnen ist (durch gesetzliche Bestimmungen gewährter Vorteil). |
| --- | --- | --- |

(88)

Vor diesem Hintergrund vertritt die Kommission zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass § 19 Absatz 2 StromNEV bereits vor der Annahme des BNetzA-Beschlusses vom 14. Dezember 2011 einen Mechanismus mit folgenden Eigenschaften enthielt:

—

Der Mechanismus gewährt energieintensiven Unternehmen einen Vorteil (die Befreiung von Netzentgelten), der dem Staat zuzurechnen ist (durch gesetzliche Bestimmungen gewährter Vorteil).

| — | Der Vorteil wird durch eine Umlage finanziert (den Verbrauchern auferlegte Zusatzabgabe, vgl. § 19 Absatz 2 Sätze 7 und 8 StromNEV in Verbindung mit § 9 KWK-Gesetz und § 20 StromNEV). |
| --- | --- |

—

Der Vorteil wird durch eine Umlage finanziert (den Verbrauchern auferlegte Zusatzabgabe, vgl. § 19 Absatz 2 Sätze 7 und 8 StromNEV in Verbindung mit § 9 KWK-Gesetz und § 20 StromNEV).

| — | Die Umlage wäre von den Übertragungsnetzbetreibern verwaltet worden; ebenso wie nach 2012 wären die Übertragungsnetzbetreiber jedoch verpflichtet gewesen, den Verteilernetzbetreibern eine Erstattung in voller Höhe zu gewähren, die Beträge untereinander auszugleichen und Zusatzgebühren von den Verbrauchern zu erheben, um die Differenz abzudecken; sie hätten nicht die Möglichkeit gehabt, Zusatzgebühren aufzuerlegen, die mehr als die Differenz ausmachen und wären weiterhin über das Regulierungskonto überwacht worden. |
| --- | --- |

—

Die Umlage wäre von den Übertragungsnetzbetreibern verwaltet worden; ebenso wie nach 2012 wären die Übertragungsnetzbetreiber jedoch verpflichtet gewesen, den Verteilernetzbetreibern eine Erstattung in voller Höhe zu gewähren, die Beträge untereinander auszugleichen und Zusatzgebühren von den Verbrauchern zu erheben, um die Differenz abzudecken; sie hätten nicht die Möglichkeit gehabt, Zusatzgebühren aufzuerlegen, die mehr als die Differenz ausmachen und wären weiterhin über das Regulierungskonto überwacht worden.

| (89) | Daher wären die Systeme zur Finanzierung der Befreiung dem seit der Annahme des Beschlusses der BNetzA vom 14. Dezember 2011 bestehenden System offenbar sehr ähnlich gewesen. |
| --- | --- |

(89)

Daher wären die Systeme zur Finanzierung der Befreiung dem seit der Annahme des Beschlusses der BNetzA vom 14. Dezember 2011 bestehenden System offenbar sehr ähnlich gewesen.

| (90) | Auch Deutschland vertritt diese Auffassung. Deutschland hat ausdrücklich mitgeteilt, dass der Beschluss der BNetzA lediglich eine Anwendung/Klarstellung des § 19 Absatz 2 StromNEV sei und dass die BNetzA keine Vorschriften/Regelungen eingeführt habe, die nicht bereits in § 19 Absatz 2 StromNEV enthalten gewesen seien. |
| --- | --- |

(90)

Auch Deutschland vertritt diese Auffassung. Deutschland hat ausdrücklich mitgeteilt, dass der Beschluss der BNetzA lediglich eine Anwendung/Klarstellung des § 19 Absatz 2 StromNEV sei und dass die BNetzA keine Vorschriften/Regelungen eingeführt habe, die nicht bereits in § 19 Absatz 2 StromNEV enthalten gewesen seien.

| (91) | Vor diesem Hintergrund scheint die Argumentation in Abschnitt 3.1.3.1 dieses Beschlusses sinngemäß auf § 19 Absatz 2 StromNEV vor der Annahme des Beschlusses vom 14. Dezember 2011 anwendbar zu sein, und § 19 Absatz 2 StromNEV scheint bereits vor der Annahme des Beschlusses vom 14. Dezember 2011 staatliche Beihilfen umfasst zu haben. |
| --- | --- |

(91)

Vor diesem Hintergrund scheint die Argumentation in Abschnitt 3.1.3.1 dieses Beschlusses sinngemäß auf § 19 Absatz 2 StromNEV vor der Annahme des Beschlusses vom 14. Dezember 2011 anwendbar zu sein, und § 19 Absatz 2 StromNEV scheint bereits vor der Annahme des Beschlusses vom 14. Dezember 2011 staatliche Beihilfen umfasst zu haben.

| (92) | Ferner hat die BNetzA mitgeteilt, dass der Erlösausfall für 2011 im Regulierungskonto nach § 5 ARegV berücksichtigt werde. Dies scheint zu bedeuten, dass Erlösausfälle durch etwaige Überschüsse auf dem Regulierungskonto ausgeglichen werden können. Da das Regulierungskonto unter der Kontrolle und im Eigentum der BNetzA, einer öffentlichen Einrichtung, steht, könnte dies ein weiterer Grund für die Feststellung sein, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen. |
| --- | --- |

(92)

Ferner hat die BNetzA mitgeteilt, dass der Erlösausfall für 2011 im Regulierungskonto nach § 5 ARegV berücksichtigt werde. Dies scheint zu bedeuten, dass Erlösausfälle durch etwaige Überschüsse auf dem Regulierungskonto ausgeglichen werden können. Da das Regulierungskonto unter der Kontrolle und im Eigentum der BNetzA, einer öffentlichen Einrichtung, steht, könnte dies ein weiterer Grund für die Feststellung sein, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen.

| (93) | Die Kommission ersucht Deutschland um weitere Angaben zu diesem Punkt. Insbesondere werden Angaben über die genaue Bedeutung der Bezugnahme auf § 20 StromNEV benötigt. Ferner werden allgemein weitere Angaben zur Funktionsweise des Regulierungskontos benötigt und zu der Art, wie die sich aus der Befreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung im Regulierungskonto berücksichtigt wird, so wie es die BNetzA am 14. Dezember 2011 beschlossen hat. |
| --- | --- |

(93)

Die Kommission ersucht Deutschland um weitere Angaben zu diesem Punkt. Insbesondere werden Angaben über die genaue Bedeutung der Bezugnahme auf § 20 StromNEV benötigt. Ferner werden allgemein weitere Angaben zur Funktionsweise des Regulierungskontos benötigt und zu der Art, wie die sich aus der Befreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung im Regulierungskonto berücksichtigt wird, so wie es die BNetzA am 14. Dezember 2011 beschlossen hat.

3.1.4.   Vorläufige Schlussfolgerung zum Vorliegen von Beihilfen

| (94) | Auf der Grundlage der vorstehend genannten Elemente und der zu diesem Zeitpunkt verfügbaren Informationen zieht die Kommission den vorläufigen Schluss, dass die durch die § 19-Umlage ausgeglichene Netzentgeltbefreiung ab 2012 eine staatliche Beihilfe zugunsten energieintensiver Unternehmen bildet. Die Kommission hat beim jetzigen Stand der Dinge ferner Bedenken, dass bereits 2011, das heißt vor der Einführung der § 19-Umlage, staatliche Beihilfen gewährt worden sein könnten. Die Kommission ersucht Deutschland um Übermittlung der im vorstehenden Erwägungsgrund genannten zusätzlichen Angaben. |
| --- | --- |

(94)

Auf der Grundlage der vorstehend genannten Elemente und der zu diesem Zeitpunkt verfügbaren Informationen zieht die Kommission den vorläufigen Schluss, dass die durch die § 19-Umlage ausgeglichene Netzentgeltbefreiung ab 2012 eine staatliche Beihilfe zugunsten energieintensiver Unternehmen bildet. Die Kommission hat beim jetzigen Stand der Dinge ferner Bedenken, dass bereits 2011, das heißt vor der Einführung der § 19-Umlage, staatliche Beihilfen gewährt worden sein könnten. Die Kommission ersucht Deutschland um Übermittlung der im vorstehenden Erwägungsgrund genannten zusätzlichen Angaben.

3.2.   Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt

| (95) | Auf der Grundlage der derzeit verfügbaren Informationen ist die Kommission vorläufig zu dem Schluss gelangt, dass die Befreiung energieintensiver Unternehmen von Netzentgelten nach 2012, aber möglicherweise auch bereits zuvor, eine staatliche Beihilfe darstellt. Die Kommission kann derartige Beihilfen für mit dem Binnenmarkt vereinbar erklären, sofern die in Artikel 107 Absatz 3 Buchstabe c AEUV genannten Voraussetzungen erfüllt sind. Nach ständiger Rechtssprechung ist es Aufgabe des Mitgliedstaats, Gründe für die Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt darzulegen und aufzuzeigen, dass die einschlägigen Voraussetzungen erfüllt sind (23). |
| --- | --- |

(95)

Auf der Grundlage der derzeit verfügbaren Informationen ist die Kommission vorläufig zu dem Schluss gelangt, dass die Befreiung energieintensiver Unternehmen von Netzentgelten nach 2012, aber möglicherweise auch bereits zuvor, eine staatliche Beihilfe darstellt. Die Kommission kann derartige Beihilfen für mit dem Binnenmarkt vereinbar erklären, sofern die in Artikel 107 Absatz 3 Buchstabe c AEUV genannten Voraussetzungen erfüllt sind. Nach ständiger Rechtssprechung ist es Aufgabe des Mitgliedstaats, Gründe für die Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt darzulegen und aufzuzeigen, dass die einschlägigen Voraussetzungen erfüllt sind (23).

| (96) | Die Kommission stellt fest, dass Deutschland keine Gründe für die Vereinbarkeit der Beihilfe mit dem Binnenmarkt dargelegt hat, da das Land die Auffassung vertritt, dass die fragliche Maßnahme keine Beihilfe bildet. |
| --- | --- |

(96)

Die Kommission stellt fest, dass Deutschland keine Gründe für die Vereinbarkeit der Beihilfe mit dem Binnenmarkt dargelegt hat, da das Land die Auffassung vertritt, dass die fragliche Maßnahme keine Beihilfe bildet.

| (97) | Deutschland hat lediglich erklärt, dass die Befreiung von Netzentgelten gerechtfertigt sei, weil energieintensive Unternehmen das Netz stabilisierten, ohne jedoch diese stabilisierende Wirkung zu begründen oder – sollte diese stabilisierende Wirkung bestehen – anzugeben, nach welchen Vorschriften und aus welchen Gründen eine derartige Wirkung der Kommission die Möglichkeit geben könnte, die Beihilfe für mit dem Binnenmarkt vereinbar zu erklären. |
| --- | --- |

(97)

Deutschland hat lediglich erklärt, dass die Befreiung von Netzentgelten gerechtfertigt sei, weil energieintensive Unternehmen das Netz stabilisierten, ohne jedoch diese stabilisierende Wirkung zu begründen oder – sollte diese stabilisierende Wirkung bestehen – anzugeben, nach welchen Vorschriften und aus welchen Gründen eine derartige Wirkung der Kommission die Möglichkeit geben könnte, die Beihilfe für mit dem Binnenmarkt vereinbar zu erklären.

| (98) | Die Kommission zieht zum jetzigen Zeitpunkt den vorläufigen Schluss, dass der Befreiungsmechanismus eine Betriebsbeihilfe bildet, da er die Begünstigten von Netzentgelten befreit, die sie normalerweise im Rahmen ihrer laufenden Verwaltung oder ihrer üblichen Tätigkeiten hätten tragen müssen. Der Rechtsprechung zufolge sind Betriebsbeihilfen grundsätzlich nicht mit dem Binnenmarkt vereinbar, weil sie den Wettbewerb in den Wirtschaftszweigen, in denen sie gewährt werden, grundsätzlich verfälschen, ohne dabei ihrer Natur nach geeignet zu sein, die in den genannten Ausnahmebestimmungen festgesetzten Zwecke zu erreichen (24). |
| --- | --- |

(98)

Die Kommission zieht zum jetzigen Zeitpunkt den vorläufigen Schluss, dass der Befreiungsmechanismus eine Betriebsbeihilfe bildet, da er die Begünstigten von Netzentgelten befreit, die sie normalerweise im Rahmen ihrer laufenden Verwaltung oder ihrer üblichen Tätigkeiten hätten tragen müssen. Der Rechtsprechung zufolge sind Betriebsbeihilfen grundsätzlich nicht mit dem Binnenmarkt vereinbar, weil sie den Wettbewerb in den Wirtschaftszweigen, in denen sie gewährt werden, grundsätzlich verfälschen, ohne dabei ihrer Natur nach geeignet zu sein, die in den genannten Ausnahmebestimmungen festgesetzten Zwecke zu erreichen (24).

| (99) | Daher hegt die Kommission zum jetzigen Stand der Dinge Zweifel an ihrer Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt. Folglich hat sie nach Artikel 4 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 659/1999 beschlossen, das förmliche Prüfverfahren zu eröffnen, und fordert Deutschland damit auf, seine Anmerkungen und die benötigten Informationen zu übermitteln. |
| --- | --- |

(99)

Daher hegt die Kommission zum jetzigen Stand der Dinge Zweifel an ihrer Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt. Folglich hat sie nach Artikel 4 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 659/1999 beschlossen, das förmliche Prüfverfahren zu eröffnen, und fordert Deutschland damit auf, seine Anmerkungen und die benötigten Informationen zu übermitteln.

4.   SCHLUSSFOLGERUNG

In Anbetracht der vorstehenden Ausführungen fordert die Kommission Deutschland im Rahmen des Verfahrens nach Artikel 108 Absatz 2 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union auf, innerhalb eines Monats nach Erhalt dieses Schreibens Stellung zu nehmen und alle sachdienlichen Angaben für die beihilferechtliche Würdigung der Maßnahme zu übermitteln. Die Kommission ersucht Deutschland insbesondere um Informationen über die genaue Bedeutung der Bezugnahme auf § 20 StromNEV, sowie um allgemeine Informationen über die Funktionsweise des Regulierungskontos und über die Art, wie die sich aus der Befreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung im Regulierungskonto berücksichtigt wird, so wie es die BNetzA am 14. Dezember 2011 beschlossen hat.

Die Kommission bittet die Bundesregierung, den potenziellen Empfängern der Beihilfe unverzüglich eine Kopie dieses Schreibens zuzuleiten.

Die Kommission erinnert die Bundesregierung an die aufschiebende Wirkung von Artikel 108 Absatz 3 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union und verweist auf Artikel 14 der Verordnung (EG) Nr. 659/1999 des Rates, wonach alle rechtswidrigen Beihilfen unter Umständen vom Empfänger zurückzufordern sind.

Die Kommission weist die Bundesrepublik Deutschland darauf hin, dass sie alle Beteiligten durch die Veröffentlichung des vorliegenden Schreibens und einer Zusammenfassung desselben im Amtsblatt der Europäischen Union unterrichten wird. Außerdem wird sie die Beteiligten in den EFTA-Staaten, die das EWR-Abkommen unterzeichnet haben, durch Veröffentlichung einer Bekanntmachung in der EWR-Beilage des Amtsblattes der Europäischen Union und die EFTA-Überwachungsbehörde durch Übermittlung einer Kopie dieses Schreibens in Kenntnis setzen. Alle genannten Beteiligten werden aufgefordert, innerhalb eines Monats ab dem Datum dieser Veröffentlichung Stellung zu nehmen.“

---

(1)  Nach § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV können Übertragungsnetzbetreiber und Verteilernetzbetreiber Verträge mit Letztverbrauchern schließen, die ein besonderes Nutzungsverhalten haben, das ein individuelles Netzentgelt rechtfertigt. Dieses individuell ausgehandelte Netzentgelt darf nicht weniger als 20 Prozent des veröffentlichten Netzentgelts betragen. Diese Möglichkeit der Vereinbarung individueller Netzentgelte bestand bereits vor der Änderung von 2011 und ist nicht Gegenstand der Beschwerde.

1

(2)  In § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV heißt es: „Ist auf Grund vorliegender oder prognostizierter Verbrauchsdaten oder auf Grund technischer oder vertraglicher Gegebenheiten offensichtlich, dass der Höchstlastbeitrag eines Letztverbrauchers vorhersehbar erheblich von der zeitgleichen Jahreshöchstlast aller Entnahmen aus dieser Netz- oder Umspannebene abweicht, so haben Betreiber von Elektrizitätsversorgungsnetzen diesem Letztverbraucher in Abweichung von § 16 ein individuelles Netzentgelt anzubieten, das dem besonderen Nutzungsverhalten des Netzkunden angemessen Rechnung zu tragen hat und nicht weniger als 20 Prozent des veröffentlichten Netzentgelts betragen darf“.

2

(3)  Quelle: Website der BNetzA: http://www.bundesnetzagentur.de/cln_1911/DE/DieBundesnetzagentur/Beschlusskammern/BK4/Pargra_19Abs2Satz2/NetzentgelteParagr19Abs2_Satz2_bkv_node.html.

3

(4)  Vgl. die gemeinsame Website der Übertragungsnetzbetreiber: http://www.eeg-kwk.net/de/file/Internetveroeffentlichung_Paragraph_19StromNEV.pdf.

4

(5)  EuGH, Urteil vom 23. Februar 1961, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg/Hohe Behörde, Rechtssache 30/59, Slg. 1961, 1, 19; EuGH, Urteil vom 19. Mai 1999, Italien/Kommission, Rechtssache C-6/97, Slg. 1999, I-2981, 15; EuGH, Urteil vom 5. Oktober 1999, Frankreich/Kommission, Rechtssache C-251/97, Slg. 1999, S. I-6639, Randnr. 35.

5

(6)  EuGH, Urteil vom 29. April 2004, Niederlande/Kommission, Rechtssache C-159/01, Slg. I-4461, Randnr. 42; EuGH, Urteil vom 8. September 2011, Niederlande/Kommission, Rechtssache C-279/08 P, System des Handels mit NOx-Emissionsrechten, Randnr. 62.

6

(7)  EuGH, Urteil vom 29. April 2004, Niederlande/Kommission, Rechtssache C-159/01, Slg. 2004, I-4461, Randnr. 43; EuGH, Urteil vom 6. September 2006, Portugal/Kommission, Rechtssache C-88/03, Slg. 2006, I-7115, Randnr. 80; EuGH, Rechtssache C-279/08 P, System des Handels mit NOx-Emissionsrechten, Randnr. 62.

7

(8)  EuGH, Urteil vom 22. März 1977, Steinike &Weinlig/Deutschland, Rechtssache 78/76, Slg. 1977, 595, Randnr. 21; EuGH, Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra, Rechtssache C-379/98, Slg. 2001, I-2099, Randnummer 58.

8

(9)  EuG, Urteil vom 12. Dezember 1996, Air France/Kommission, Rechtssache T-358/94, Slg. 1996, I-2109, Randnrn. 63 bis 65.

9

(10)  EuG, Urteil vom 27. September 2012, Frankreich/Kommission, Rechtssache T-139/09, noch nicht veröffentlicht, abrufbar unter curia.europa.eu.

10

(11)  EuGH, Urteil vom 22. März 1977, Steinike & Weinlig/Deutschland, Rechtssache 78/76, Slg. 1977, 595, Randnr. 21.

11

(12)  EuGH, Urteil vom 2.7.1974, Italien/Kommission, Rechtssache 173/73, Slg. 709, Randnr. 16.

12

(13)  EuGH, Urteil vom 11. November 1987, Frankreich/Kommission, Rechtssache C-259/85, Slg. 1987, 4393, Randnr. 23.

13

(14)  EuGH, Urteil vom 17. Juli 2008, Essent, Rechtssache C-206/06, Slg. 2008, I-5497.

14

(15)  EuGH, Urteil vom 17. Juli 2008, Essent, Rechtssache C-206/06, Slg. 2008, I-5497, Randnr. 66.

15

(16)  EuGH, Urteil vom 17. Juli 2008, Essent, Rechtssache C-206/06, Slg. 2008, I-5497, Randnr. 74.

16

(17)  EuGH, Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra, Rechtssache C-379/98, Slg. 2001, I-2099, Randnrn. 58 und 59.

17

(18)  EuGH, Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra, Rechtssache C-379/98, Slg. 2001, I-2099, Randnr. 56. Vgl. auch das Urteil des EuGH vom 17. Juli 2008 in der Rechtssache Essent (C-206/06, Slg. 2008, I-5497, Randnr. 74), in dem der Gerichtshof feststellt, dass die Unternehmen in der Rechtssache PreussenElektra nicht vom Staat mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden waren.

18

(19)  Vgl. § 1, § 3, § 4 und § 5 des Gesetzes über die Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen vom 7. Juli 2005 (BGBl. I S. 1970, 2009).

19

(20)  Beihilfesache N 571/2006 RES-E support programme (Irland) (ABl. C 311 vom 21.12.2007); Beihilfesache C 43/2002 Fonds de compensation dans le cadre de l'organisation du marché de l'électricité (Luxemburg) (ABl. L 159 vom 20.6.2009); Beihilfesache N 94/2010 Feed in tariffs to support the generation of renewable electricity from low carbon sources (Vereinigtes Königreich) (ABl. C 166 vom 25.6.2010); Beihilfesache SA.33384 (2011/N) Ökostromgesetz 2012 (Österreich) (ABl. C 156 vom 2.6.2012).

20

RES-E support programme

Fonds de compensation dans le cadre de l'organisation du marché de l'électricité

Feed in tariffs to support the generation of renewable electricity from low carbon sources

(21)  http://www.eeg-kwk.net/de/Aufgabe%20PG%20HOBA.htm, aufgerufen am 19.11.2012.

21

(22)  Beschluss der Kommission vom 8. März 2011, Österreich, Staatliche Beihilfe für energieintensive Unternehmen, Ökostromgesetz (Ökostromgesetznovelle 2008).

22

(23)  EuGH, Urteil vom 28. April 1993, Italien/Kommission, Rechtssache C-364/90, Slg. 1993, I-2097, Randnr. 20; EuG, Urteil vom 15. Dezember 1999, Freistaat Sachsen und andere/Kommission, verbundene Rechtssachen T-132/96 und T-143/96, Slg. 1999, II-3663, Randnr. 140.

23

(24)  EuG, Urteil vom 8. Juni 1995, Siemens SA/Kommission, Rechtssache T-459/93, Slg. 1995, II-1675, Randnr. 48. Vgl. auch EuG, Urteil vom 8. Juli 2010, Freistaat Sachsen und Land Sachsen-Anhalt/Kommission, Rechtssache T-396/08, Slg. 2010, II-141, Randnrn. 46-48; EuGH, Urteil vom 19. September 2000, Deutschland/Kommission, Rechtssache C-156/98, Slg. 2000, I-6857, Randnr. 30 mit weiteren Quellenverweisen.

24

---