# Eiropas Savienības C 128/2013

| | ISSN 1977-0952
  doi:10.3000/19770952.C_2013.128.lav |
| --- | --- |
| Eiropas Savienības
  Oficiālais Vēstnesis | C 128 |
| | |
| Izdevums latviešu valodā | Informācija un paziņojumi | 56. sējums2013. gada 4. maijs |

ISSN 1977-0952

doi:10.3000/19770952.C_2013.128.lav

Eiropas Savienības

Oficiālais Vēstnesis

C 128

Izdevums latviešu valodā

Informācija un paziņojumi

56. sējums2013. gada 4. maijs

---

| Paziņojums Nr. | Saturs | Lappuse |
| --- | --- | --- |
| | IV   Paziņojumi |
| | EIROPAS SAVIENĪBAS IESTĀŽU UN STRUKTŪRU SNIEGTI PAZIŅOJUMI |
| | Eiropas Komisija |
| 2013/C 128/01 | Komisijas paziņojums saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 29. maija Direktīvas 97/23/EK īstenošanu par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz spiediena iekārtām(Saskaņoto standartu nosaukumu un numuru publicēšana saskaņā ar Savienības saskaņošanas tiesību aktiem)
   (
  1
  ) | 1 |
| 2013/C 128/02 | Komisijas paziņojums saistībā ar to, kā tiek īstenota Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/105/EK par vienkāršām spiedtvertnēm(Saskaņoto standartu nosaukumu un numuru publicēšana saskaņā ar Savienības saskaņošanas tiesību aktiem)
   (
  1
  ) | 17 |
| 2013/C 128/03 | Komisijas paziņojums saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 23. marta Direktīvas 94/9/EK īstenošanu par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz iekārtām un aizsardzības sistēmām, kas paredzētas lietošanai sprādzienbīstamā vidē(Saskaņoto standartu nosaukumu un numuru publicēšana saskaņā ar Savienības saskaņošanas tiesību aktiem)
   (
  1
  ) | 20 |
| | DALĪBVALSTU SNIEGTA INFORMĀCIJA |
| 2013/C 128/04 | Dalībvalstu paziņotā informācija par valsts atbalstiem, kas piešķirti saskaņā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1857/2006 par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu attiecībā uz valsts atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem, kas nodarbojas ar lauksaimniecības produktu ražošanu, un grozījumiem Regulā (EK) Nr. 70/2001 | 30 |
| 2013/C 128/05 | Dalībvalstu sniegtā informācija par valsts atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot Līguma 87. un 88. pantu (vispārējā grupu atbrīvojuma regula) (
  1
  ) | 34 |

Paziņojums Nr.

Saturs

Lappuse

IV   Paziņojumi

EIROPAS SAVIENĪBAS IESTĀŽU UN STRUKTŪRU SNIEGTI PAZIŅOJUMI

Eiropas Komisija

2013/C 128/01

Komisijas paziņojums saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 29. maija Direktīvas 97/23/EK īstenošanu par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz spiediena iekārtām(Saskaņoto standartu nosaukumu un numuru publicēšana saskaņā ar Savienības saskaņošanas tiesību aktiem)
   (
  1
  )

(Saskaņoto standartu nosaukumu un numuru publicēšana saskaņā ar Savienības saskaņošanas tiesību aktiem)

1

1

2013/C 128/02

Komisijas paziņojums saistībā ar to, kā tiek īstenota Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/105/EK par vienkāršām spiedtvertnēm(Saskaņoto standartu nosaukumu un numuru publicēšana saskaņā ar Savienības saskaņošanas tiesību aktiem)
   (
  1
  )

(Saskaņoto standartu nosaukumu un numuru publicēšana saskaņā ar Savienības saskaņošanas tiesību aktiem)

1

17

2013/C 128/03

Komisijas paziņojums saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 23. marta Direktīvas 94/9/EK īstenošanu par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz iekārtām un aizsardzības sistēmām, kas paredzētas lietošanai sprādzienbīstamā vidē(Saskaņoto standartu nosaukumu un numuru publicēšana saskaņā ar Savienības saskaņošanas tiesību aktiem)
   (
  1
  )

(Saskaņoto standartu nosaukumu un numuru publicēšana saskaņā ar Savienības saskaņošanas tiesību aktiem)

1

20

DALĪBVALSTU SNIEGTA INFORMĀCIJA

2013/C 128/04

Dalībvalstu paziņotā informācija par valsts atbalstiem, kas piešķirti saskaņā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1857/2006 par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu attiecībā uz valsts atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem, kas nodarbojas ar lauksaimniecības produktu ražošanu, un grozījumiem Regulā (EK) Nr. 70/2001

30

2013/C 128/05

Dalībvalstu sniegtā informācija par valsts atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot Līguma 87. un 88. pantu (vispārējā grupu atbrīvojuma regula) (
  1
  )

1

34

| | V   Atzinumi |
| --- | --- |
| | PROCEDŪRAS, KAS SAISTĪTAS AR KONKURENCES POLITIKAS ĪSTENOŠANU |
| | Eiropas Komisija |
| 2013/C 128/06 | Valsts atbalsts – Vācija – Valsts atbalsts SA.34045 (2012/C) (ex 2012/NN) – Atbrīvojums no tīkla maksas attiecībā uz lielajiem elektroenerģijas patērētājiem (19 § StromNEV) – Aicinājums iesniegt piezīmes saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punktu (
  1
  ) | 43 |

V   Atzinumi

PROCEDŪRAS, KAS SAISTĪTAS AR KONKURENCES POLITIKAS ĪSTENOŠANU

Eiropas Komisija

2013/C 128/06

Valsts atbalsts – Vācija – Valsts atbalsts SA.34045 (2012/C) (ex 2012/NN) – Atbrīvojums no tīkla maksas attiecībā uz lielajiem elektroenerģijas patērētājiem (19 § StromNEV) – Aicinājums iesniegt piezīmes saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punktu (
  1
  )

StromNEV

1

43

| | |
| --- | --- |
| | (1)   Dokuments attiecas uz EEZ |

---

(1)   Dokuments attiecas uz EEZ

1

| LV | |
| --- | --- |

LV

---

IV Paziņojumi

EIROPAS SAVIENĪBAS IESTĀŽU UN STRUKTŪRU SNIEGTI PAZIŅOJUMI

Eiropas Komisija

| 4.5.2013 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 128/1 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 128/1

---

Komisijas paziņojums saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 29. maija Direktīvas 97/23/EK īstenošanu par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz spiediena iekārtām

(Dokuments attiecas uz EEZ)

(Saskaņoto standartu nosaukumu un numuru publicēšana saskaņā ar Savienības saskaņošanas tiesību aktiem)

2013/C 128/01

Turpmāk sniegtajā sarakstā ir atsauces uz spiedieniekārtu saskaņotajiem standartiem un to materiālu saskaņotajiem papildstandartiem, ko izmanto spiedieniekārtu ražošanā. Materiāliem paredzētā saskaņotā papildstandarta gadījumā pieņemot atbilstību drošības pamatprasībām, tiek ņemti vērā tikai standartā ietvertie materiālu tehniskie dati, bet netiek pieņemts, ka materiāls ir piemērots konkrētai iekārtas pozīcijai. Tāpēc tehniskie dati, kas norādīti papildstandartā, ir jānovērtē, salīdzinot ar konkrētai iekārtas pozīcijai noteiktajām konstrukcijas prasībām, lai pārliecinātos, ka ir ievērotas spiediena iekārtu direktīvas drošības pamatprasības.

| ESO (1) | Saskaņotā standarta numurs un nosaukums
  (un atsauces dokuments) | Aizstātā standarta numurs | Aizstātā standarta atbilstības prezumpcijas beigu datums
  1. piezīme |
| --- | --- | --- | --- |
| (1) | (2) | (3) | (4) |
| CEN | EN 3-8:2006
  Pārnesamie ugunsdzēsības aparāti - 8. daļa: Ugunsdzēsības aparātu, kuru maksimālais pieļaujamais spiediens ir vienāds vai lielāks par 30 bāriem, konstrukcija, spiediena izturība un mehāniskie testi | | |
| EN 3-8:2006/AC:2007 | | |
| CEN | EN 19:2002
  Rūpnieciskie vārsti - Metāla vārstu marķēšana | | |
| CEN | EN 267:2009+A1:2011
  Automātiskie šķidrā kurināmā degļi ar piespiedvelkmi | EN 267:2009
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 287-1:2011
  Metinātāju kvalifikācijas pārbaude. Kausēšanas metināšana. 1. daļa: Tēraudi | EN 287-1:2004
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 334:2005+A1:2009
  Gāzes spiediena regulatori ieplūdes spiedienam līdz 100 bāriem | EN 334:2005
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.7.2009.) |
| CEN | EN 378-2:2008+A2:2012
  Aukstumsistēmas un siltumsūkņi. Drošums un vides prasības. 2. daļa: Konstrukcija, uzbūve, testēšana, marķēšana un dokumentācija | EN 378-2:2008+A1:2009
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.11.2012.) |
| CEN | EN 593:2009+A1:2011
  Industriālie vārsti. Metāla droseļvārsti | EN 593:2009
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.9.2011.) |
| CEN | EN 676:2003+A2:2008
  Gāzveida kurināmo automātiskie piespiedu velkmes degļi | | |
| EN 676:2003+A2:2008/AC:2008 | | |
| CEN | EN 764-5:2002
  Spiedieniekārtas - 5.daļa: Materiālu pārbaužu dokumentācija un atbilstība | | |
| CEN | EN 764-7:2002
  Spiedieniekārtas - 7.daļa: Nekarsējamo spiedtvertņu drošības sistēmas | | |
| EN 764-7:2002/AC:2006 | | |
| CEN | EN 1057:2006+A1:2010
  Varš un vara sakausējumi. Bezšuvju apaļās vara caurules sanitārtehnisko un apkures sistēmu ūdens un gāzes vadiem | EN 1057:2006
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.8.2010.) |
| CEN | EN 1092-1:2007
  Atloki un to savienojumi - Apaļie atloki caurulēm, ventiļiem, veidgabaliem un piederumiem, PN marķējums - 1.daļa: Tērauda atloki | | |
| CEN | EN 1092-3:2003
  Atloki un to savienojumi - Apļveida savienojumi caurulēm, ventiļiem, veidgabaliem un piederumiem, PN marķējums - 3.daļa: Vara sakausējumu atloki | | |
| EN 1092-3:2003/AC:2007 | | |
| CEN | EN 1092-4:2002
  Atloki un to savienojumi - Apļveida savienojumi caurulēm, ventiļiem, veidgabaliem un piederumiem, PN marķējums - 4.daļa: Alumīnija sakausējuma atloki | | |
| CEN | EN 1171:2002
  Rūpnieciskie vārsti - Čuguna aizbīdņi | | |
| CEN | EN 1252-1:1998
  Kriogēnās tvertnes - Materiāli - 1.daļa: Stigrības prasības pie temperatūrām, kas zemākas par – 80 °C | | |
| EN 1252-1:1998/AC:1998 | | |
| CEN | EN 1252-2:2001
  Kriogēnās tvertnes - 2.daļa: Stigrības prasības temperatūrās no -80 °C līdz -20 °C | | |
| CEN | EN 1349:2009
  Rūpnieciskas nozīmes vadības vārsti | EN 1349:2000
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.5.2010.) |
| CEN | EN 1515-4:2009
  Atloki un to savienojumi. Skrūvju savienojumi. 4. daļa: Skrūvju savienojumu atlase iekārtām, kas pakļautas Spiedieniekārtu direktīvai 97/23/EK | | |
| CEN | EN 1562:2012
  Liešana. Kaļamais čuguns | EN 1562:1997
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.9.2012.) |
| CEN | EN 1563:2011
  Liešana. Lodveida grafīta čuguns | EN 1563:1997
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 1564:2011
  Liešana. Ausferīta lodveida grafīta čuguns | EN 1564:1997
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 1591-1:2001+A1:2009
  Atloki un to savienojumi. Konstruēšanas noteikumi pa perimetru blīvējamiem atloku savienojumiem. 2. daļa: Aprēķinu metode | EN 1591-1:2001
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.9.2009.) |
| EN 1591-1:2001+A1:2009/AC:2011 | | |
| CEN | EN 1626:2008
  Kriogēniskās tvertnes. Vārsti kriogēniskiem dienestiem | EN 1626:1999
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.5.2009.) |
| CEN | EN 1653:1997
  Varš un tā sakausējumi - Plāksnes, loksnes un apļi apkures katliem, spiedtvertnēm un karstā ūdens tvertnēm | | |
| EN 1653:1997/A1:2000 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (28.2.2001.) |
| CEN | EN 1759-3:2003
  Atloki un to savienojumi - Noteiktas klases apļveida atloki caurulēm, vārstiem, aprīkojumam un piederumiem - 3.daļa: Vara sakausējuma atloki | | |
| EN 1759-3:2003/AC:2004 | | |
| CEN | EN 1759-4:2003
  Atloki un to savienojumi - Noteiktas klases apļveida atloki caurulēm, vārstiem, aprīkojumam un piederumiem - 4.daļa: Alumīnija sakausējuma atloki | | |
| CEN | EN 1797:2001
  Kriogēnās tvertnes - Gāzes/materiāla savietojamība | EN 1797-1:1998
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.1.2002.) |
| CEN | EN 1866:2005
  Pārvietojamie ugunsdzēsības aparāti | | |
| CEN | EN 1983:2006
  Rūpnieciskie vārsti - Tērauda lodveida vārsti | | |
| CEN | EN 1984:2010
  Industriālie vārsti. Tērauda aizbīdņi | EN 1984:2000
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN ISO 4126-1:2004
  Drošības ierīces pret spiediena pārsniegšanu - 1.daļa: Drošības vārsti (ISO 4126-1:2004) | | |
| EN ISO 4126-1:2004/AC:2006 | | |
| CEN | EN ISO 4126-3:2006
  Drošības ierīces pret spiediena pārsniegšanu - 3.daļa: Drošības vārstu un drošības ierīču ar plīstošiem diskiem apvienojums (ISO 4126-3:2006) | | |
| CEN | EN ISO 4126-4:2004
  Drošības ierīces pret spiediena pārsniegšanu - 4.daļa: Drošības vārsti ar aktivizētāju (ISO 4126-4:2004) | | |
| CEN | EN ISO 4126-5:2004
  Drošības ierīces pret spiediena pārsniegšanu - 5.daļa: Spiediena izlīdzināšanas regulējamās sistēmas (CSPRS) (ISO 4126-5:2004) | | |
| EN ISO 4126-5:2004/AC:2008 | | |
| CEN | EN ISO 9606-2:2004
  Metinātāja atestācijas pārbaude - Kausēšanas metināšana - 2.daļa: Alumīnijs un alumīnija sakausējumi (ISO 9606-2:2004) | | |
| CEN | EN ISO 9606-3:1999
  Metinātāja atestācijas pārbaude - Kausēšanas metināšana - 3.daļa: Varš un vara sakausējumi (ISO 9606-3:1999) | | |
| CEN | EN ISO 9606-4:1999
  Metinātāja atestācijas pārbaude - Kausēšanas metināšana - 4.daļa: Niķelis un niķeļa sakausējumi (ISO 9606-4:1999) | | |
| CEN | EN ISO 9606-5:2000
  Metinātāja atestācijas pārbaude - Kausēšanas metināšana - 5.daļa: Titāns un titāna sakausējumi, cirkonijs un cirkonija sakausējumi (ISO 9606-5:2000) | | |
| CEN | EN ISO 9712:2012
  Nesagraujošā testēšana. Nesagraujošās testēšanas (NDT) personāla kvalifikācija un sertifikācija (ISO 9712:2012) | EN 473:2008
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2012.) |
| CEN | EN 10028-1:2007+A1:2009
  No spiedieniekārtām paredzētiem tēraudiem izgatavotie plakanie izstrādājumi. 1. daļa: Vispārīgās prasības | EN 10028-1:2007
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.10.2009.) |
| EN 10028-1:2007+A1:2009/AC:2009 | | |
| CEN | EN 10028-2:2009
  No spiedieniekārtām paredzētiem tēraudiem izgatavotie plakanie izstrādājumi. 2. daļa: Neleģēti un leģēti tēraudi ar noteiktām īpašībām paaugstinātā temperatūrā | EN 10028-2:2003
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2009.) |
| CEN | EN 10028-3:2009
  No spiedieniekārtām paredzētiem tēraudiem izgatavotie plakanie izstrādājumi. 3. daļa: Metināmie sīkgraudainie normalizētie tēraudi | EN 10028-3:2003
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2009.) |
| CEN | EN 10028-4:2009
  No spiedieniekārtām paredzētiem tēraudiem izgatavotie plakanie izstrādājumi. 4. daļa: Niķeļtēraudi ar noteiktām īpašībām zemā temperatūrā | EN 10028-4:2003
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2009.) |
| CEN | EN 10028-5:2009
  No spiedieniekārtām paredzētiem tēraudiem izgatavotie plakanie izstrādājumi. 5. daļa: Metināmie sīkgraudainie termomehāniski velmētie tēraudi | EN 10028-5:2003
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2009.) |
| CEN | EN 10028-6:2009
  No spiedieniekārtām paredzētiem tēraudiem izgatavotie plakanie izstrādājumi. 6. daļa: Metināmie sīkgraudainie rūdītie un atlaidinātie tēraudi | EN 10028-6:2003
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2009.) |
| CEN | EN 10028-7:2007
  No spiedieniekārtām paredzētiem tēraudiem izgatavoti plakani izstrādājumi. 7. daļa: Nerūsējošie tēraudi | EN 10028-7:2000
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.6.2008.) |
| CEN | EN 10204:2004
  Metāla izstrādājumi - Pārbaužu dokumentu veidi | | |
| CEN | EN 10213:2007
  Tērauda lējumi darbam zem spiediena | EN 10213-3:1995
  EN 10213-4:1995
  EN 10213-2:1995
  EN 10213-1:1995
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.5.2008.) |
| EN 10213:2007/AC:2008 | | |
| CEN | EN 10216-1:2002
  Bezšuvju tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi. 1.daļa: Neleģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām istabas temperatūrā | | |
| EN 10216-1:2002/A1:2004 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.9.2004.) |
| CEN | EN 10216-2:2002+A2:2007
  Bezšuvju tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 2.daļa: Neleģēta un leģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām paaugstinātā temperatūrā | EN 10216-2:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (29.2.2008.) |
| CEN | EN 10216-3:2002
  Bezšuvju tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 3.daļa: Leģēta sīkgraudaina tērauda caurules | | |
| EN 10216-3:2002/A1:2004 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.9.2004.) |
| CEN | EN 10216-4:2002
  Bezšuvju tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 4.daļa: Neleģēta un leģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām zemā temperatūrā | | |
| EN 10216-4:2002/A1:2004 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.9.2004.) |
| CEN | EN 10216-5:2004
  Bezšuvju tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 5.daļa: Nerūsoša tērauda caurules | | |
| EN 10216-5:2004/AC:2008 | | |
| CEN | EN 10217-1:2002
  Metinātās tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 1.daļa: Neleģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām istabas temperatūrā | | |
| EN 10217-1:2002/A1:2005 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.7.2005.) |
| CEN | EN 10217-2:2002
  Elektrometinātās neleģēta un leģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām paaugstinātā temperatūrā | | |
| EN 10217-2:2002/A1:2005 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.7.2005.) |
| CEN | EN 10217-3:2002
  Metinātās tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 3.daļa: Leģēta sīkgraudainā tērauda caurules | | |
| EN 10217-3:2002/A1:2005 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.7.2005.) |
| CEN | EN 10217-4:2002
  Metinātās tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 4.daļa: Elektrometinātās neleģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām zemā temperatūrā | | |
| EN 10217-4:2002/A1:2005 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.7.2005.) |
| CEN | EN 10217-5:2002
  Metinātās tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 5.daļa: Zem kušņiem metinātas neleģēta un leģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām paaugstinātā temperatūrā | | |
| EN 10217-5:2002/A1:2005 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.7.2005.) |
| CEN | EN 10217-6:2002
  Metinātās tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 6.daļa: Zem kušņiem metinātas neleģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām zemā temperatūrā | | |
| EN 10217-6:2002/A1:2005 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.7.2005.) |
| CEN | EN 10217-7:2005
  Metinātās tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 7.daļa: Nerūsoša tērauda caurules | | |
| CEN | EN 10222-1:1998
  Tērauda kalumi, kas paredzēti izmantošanai darbam zem spiediena –1.daļa: Vispārīgās prasības kalumiem, kas izgatavoti vaļējās štancēs | | |
| EN 10222-1:1998/A1:2002 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.10.2002.) |
| CEN | EN 10222-2:1999
  Tērauda kalumi, kas paredzēti izmantošanai darbam zem spiediena - 2.daļa Ferīta un martensīta tēraudi ar noteiktām īpašībām pie paaugstinātām temperatūrām | | |
| EN 10222-2:1999/AC:2000 | | |
| CEN | EN 10222-3:1998
  Tērauda kalumi, kas paredzēti izmantošanai darbam zem spiediena - 3.daļa Niķeļa tēraudi ar noteiktām īpašībām pie zemām temperatūrām | | |
| CEN | EN 10222-4:1998
  Tērauda kalumi, kas paredzēti izmantošanai darbam zem spiediena – 4.daļa: Metināmie smalkgraudainie tēraudi ar augstas stiprības robežu | | |
| EN 10222-4:1998/A1:2001 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.1.2002.) |
| CEN | EN 10222-5:1999
  Tērauda kalumi, kas paredzēti izmantošanai darbam zem spiediena - 5.daļa: Martensīta, austenīta un austenīta–ferīta nerūsējošie tēraudi | | |
| EN 10222-5:1999/AC:2000 | | |
| CEN | EN 10253-2:2007
  Sadurmetināto cauruļu veidgabali. 2. daļa: Neleģēti un ferīta leģēti tēraudi ar specifiskām pārbaudes prasībām | | |
| CEN | EN 10253-4:2008
  Sadurmetināto cauruļu veidgabali. 4. daļa: Kaltie nerūsošie austenīta un austenīta-ferīta (divfāžu) tēraudi ar īpašām inspicēšanas prasībām | | |
| EN 10253-4:2008/AC:2009 | | |
| CEN | EN 10269:1999
  Tēraudi un niķeļa sakausējumi stiprinājumiem ar noteiktām īpašībām pie paaugstinātām un/vai zemām temperatūrām | | |
| EN 10269:1999/A1:2006 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.10.2006.) |
| EN 10269:1999/A1:2006/AC:2008 | | |
| CEN | EN 10272:2007
  Nerūsējošie tērauda stieņi spiedieniekārtām | EN 10272:2000
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.4.2008.) |
| CEN | EN 10273:2007
  Spiedieniekārtām paredzēti metināmi karsti velmētā tērauda stieņi ar noteiktām īpašībām pie paaugstinātas temperatūras | EN 10273:2000
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.6.2008.) |
| CEN | EN 10305-4:2011
  Tērauda precīzijas caurules. Tehniskie piegādes nosacījumi. 4. daļa: Bezšuvju auksti velmētas caurules hidrauliskām un pneimatiskām energosistēmām | EN 10305-4:2003
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 10305-6:2005
  Tērauda caurules precīziem lietojumiem - Piegādes tehniskie nosacījumi - 2.daļa: Metinātās auksti vilktās caurules | | |
| CEN | EN ISO 10931:2005
  Rūpniecībā lietojamas plastmasas cauruļvadu sistēmas - Polivinilidēnfluorīds (PVDF) - Specifikācijas cauruļu sastāvdaļām un sistēmai (ISO 10931:2005) | | |
| CEN | EN 12178:2003
  Saldēšanas sistēmas un siltumsūkņi - Šķidruma līmeņrāži - Prasības, testēšana un marķēšana | | |
| CEN | EN 12263:1998
  Saldēšanas sistēmas un siltumsūkņi – Drošības slēgierīces spiediena ierobežošanai | | |
| CEN | EN 12266-1:2012
  Industriālie vārsti. Metāla vārstu testēšana 1. daļa: Spiediena testi, testu procedūras un pieņemšanas kritēriji. Obligātās prasības | EN 12266-1:2003
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.10.2012.) |
| CEN | EN 12284:2003
  Saldēšanas sistēmas un siltuma sūkņi - Vārsti - Prasības, testēšana un marķēšana | | |
| CEN | EN 12288:2010
  Industriālie vārsti. Vara sakausējuma aizbīdņi | EN 12288:2003
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 12334:2001
  Rūpnieciskie vārsti - Čuguna pretvārsti | | |
| EN 12334:2001/A1:2004 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (28.2.2005.) |
| EN 12334:2001/AC:2002 | | |
| CEN | EN 12392:2000
  Alumīnijs un alumīnija sakausējumi - Kaltie izstrādājumi - Īpašās prasības spiediena iekārtu ražošanai paredzētajiem izstrādājumiem | | |
| CEN | EN 12420:1999
  Varš un vara sakausējumi - Kalumi | | |
| CEN | EN 12434:2000
  Kriogēnās tvertne - Kriogēnās lokanās šļūtenes | | |
| EN 12434:2000/AC:2001 | | |
| CEN | EN 12451:2012
  Varš un vara sakausējumi. Bezšuvju, apaļās caurules siltummaiņiem | EN 12451:1999
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.11.2012.) |
| CEN | EN 12452:2012
  Varš un vara sakausējumi. Valcētas, rievotas bezšuvju caurules siltummaiņiem | EN 12452:1999
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.11.2012.) |
| CEN | EN 12516-1:2005
  Rūpnieciskie vārsti - Korpusa konstrukcijas stiprība - 1.daļa: Aprēķina metode tērauda vārstu korpusiem | | |
| EN 12516-1:2005/AC:2007 | | |
| CEN | EN 12516-2:2004
  Rūpnieciskie vārsti - Korpusa konstrukcijas stiprība - 2.daļa: Aprēķina metode tērauda vārstu korpusiem | | |
| CEN | EN 12516-3:2002
  Vārsti - Korpusa konstrukcijas stiprība - 3.daļa: Eksperimentālā metode | | |
| EN 12516-3:2002/AC:2003 | | |
| CEN | EN 12516-4:2008
  Industriālie vārsti. Korpusa konstrukcijas stiprība. 4. daļa: Aprēķini vārstu korpusiem, kas ražoti no netērauda metāliskajiem materiāliem | | |
| CEN | EN 12542:2010
  Sašķidrinātās naftas gāzes (SNG) iekārtas un piederumi. Stacionāras metinātas tērauda cilindriskas cisternas ar tilpumu līdz 13 m3, kas izgatavotas sērijveidā un paredzētas sašķidrinātu naftas gāzu (SNG) uzglabāšanai. Konstrukcija un izgatavošana | EN 12542:2002
  EN 14075:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 12735-1:2010
  Varš un vara sakausējumi. Bezšuvju vara caurules ar apaļu šķērsgriezumu gaisa kondicionēšanas un dzesēšanas iekārtām. 1. daļa: Caurules cauruļvadu sistēmām | EN 12735-1:2001
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 12735-2:2010
  Varš un vara sakausējumi. Bezšuvju vara caurules ar apaļu šķērsgriezumu gaisa kondicionēšanas un dzesēšanas iekārtām. 2. daļa: Caurules iekārtām | EN 12735-2:2001
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 12778:2002
  Virtuves piederumi - Ātrvārītājs mājsaimniecībai | | |
| EN 12778:2002/A1:2005 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2005.) |
| EN 12778:2002/AC:2003 | | |
| CEN | EN 12952-1:2001
  Ūdens cauruļu katli un to aprīkojums - 1.daļa: Vispārīgi | | |
| CEN | EN 12952-2:2011
  Ūdenssildītāji un to aprīkojums. 2. daļa: Materiāli katlu un to aprīkojuma daļām, kas atrodas zem spiediena | EN 12952-2:2001
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 12952-3:2011
  Ūdenssildītāji un to aprīkojums. 3. daļa: Projektēšana un aprēķini katlu daļām, kas atrodas zem spiediena | EN 12952-3:2001
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 12952-5:2011
  Ūdenssildītāji un to aprīkojums. 5. daļa: Katlu daļu, kas atrodas zem spiediena, apstrāde un izgatavošana | EN 12952-5:2001
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 12952-6:2011
  Ūdenssildītāji un to aprīkojums. 6. daļa: Katlu daļu, kas atrodas zem spiediena, inspekcija izgatavošanas laikā, dokumentēšana un marķēšana | EN 12952-6:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 12952-7:2012
  Ūdenssildītāji un to aprīkojums. 7. daļa: Prasības katlu iekārtām | EN 12952-7:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.4.2013.) |
| CEN | EN 12952-8:2002
  Ūdens cauruļu katli un to aprīkojums - 8.daļa: Prasības katlu šķidrā un gāzveida kurināmā sadedzināšanas sistēmām | | |
| CEN | EN 12952-9:2002
  Ūdens cauruļu katli un to aprīkojums - 9.daļa: Prasības sadedzināšanas sistēmai katliem ar pulverveida cieto kurināmo | | |
| CEN | EN 12952-10:2002
  Ūdens cauruļu katli un to aprīkojums - 10.daļa: Prasības drošības līdzekļiem pret spiediena pārsniegšanu | | |
| CEN | EN 12952-11:2007
  Ūdens cauruļu katli un to aprīkojums - 11.daļa: Prasības katlu un aprīkojuma atslēgšanas ierīcēm un aprīkojumam | | |
| CEN | EN 12952-14:2004
  Ūdens cauruļu katli un to aprīkojums - 14.daļa: Prasības dūmgāzu DENOX sistēmām, kurās tiek lietots sašķidrināts saspiests amonjaks un amonjaka šķīdums ūdenī | | |
| CEN | EN 12952-16:2002
  Ūdens cauruļu katli un to aprīkojums - 16.daļa: Prasības verdošā slāņa kurtuvei un granulu sadedzināšanas sistēmām cietā kurināmā katliem | | |
| CEN | EN 12952-18:2012
  Ūdenssildītāji un to aprīkojums. 18. daļa: Lietošanas rokasgrāmata | | |
| CEN | EN 12953-1:2012
  Korpusa katli. 1. daļa: Vispārīgi | EN 12953-1:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.9.2012.) |
| CEN | EN 12953-2:2012
  Korpusa katli. 2. daļa: Materiāli katlu un to aprīkojuma daļām, kas atrodas zem spiediena | EN 12953-2:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.9.2012.) |
| CEN | EN 12953-3:2002
  Korpusu katli - 3.daļa: Katlu daļu, kas atrodas zem spiediena, konstrukcija un aprēķini | | |
| CEN | EN 12953-4:2002
  Korpusu katli - 4.daļa: Katlu daļu, kas atrodas zem spiediena, izgatavošana un ražošana | | |
| CEN | EN 12953-5:2002
  Korpusu katli - 5.daļa: Katlu daļu, kas atrodas zem spiediena, inspekcija izgatavošanas laikā, dokumentēšana un apzīmēšana | | |
| CEN | EN 12953-6:2011
  Korpusu katli. 6. daļa: Prasības katlu aprīkojumam | EN 12953-6:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (9.9.2011.) |
| CEN | EN 12953-7:2002
  Korpusu katli - 7.daļa: Prasības katlu šķidrā un gāzveida kurināmā sadedzināšanas sistēmām | | |
| CEN | EN 12953-8:2001
  Korpusu katli - 8.daļa: Prasības aizsargierīcēm, kas ierobežo pieļaujamo spiedienu pārsniegšanu | | |
| EN 12953-8:2001/AC:2002 | | |
| CEN | EN 12953-9:2007
  Korpusu katli - 9.daļa: Prasības katlu un aprīkojuma atslēgšanas ierīcēm | | |
| CEN | EN 12953-12:2003
  Korpusu katli - 12.daļa: Prasības granulu sadedzināšanas sistēmai katlos ar cieto kurināmo | | |
| CEN | EN 12953-13:2012
  Korpusu katli. 13. daļa: Lietošanas instrukcijas | | |
| CEN | EN 13121-1:2003
  Virszemes stiklšķiedras plastikas rezervuāri un tvertnes - 1.daļa: Izejvielas - Specifikāciju un pieņemšanas prasības | | |
| CEN | EN 13121-2:2003
  Virszemes stiklšķiedras plastikas rezervuāri un tvertnes - 2.daļa: Kompozītmateriāli - Ķīmiskā izturība | | |
| CEN | EN 13121-3:2008+A1:2010
  Virszemes stiklšķiedras plastikas rezervuāri un tvertnes. 3. daļa: Projektēšana un izgatavošana | EN 13121-3:2008
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.8.2010.) |
| EN 13121-3:2008+A1:2010/AC:2011 | | |
| CEN | EN 13134:2000
  Cietlodēšana - Procesa atestācija | | |
| CEN | EN 13136:2001
  Saldēšanas sistēmas un siltumsūkņi - Spiediena izlīdzināšanas ierīces un ar to saistītie cauruļvadi - Aprēķina metodes | | |
| EN 13136:2001/A1:2005 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2005.) |
| CEN | EN 13175:2003+A2:2007
  Specifikācijas un testi sašķidrinātas naftas gāzes cisternu vārstiem un veidgabaliem | EN 13175:2003
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.9.2007.) |
| CEN | EN 13348:2008
  Varš un tā sakausējumi. Medicīniskām gāzēm vai vakuumam paredzētās bezšuvju apaļās vara caurules | EN 13348:2001
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (28.2.2009.) |
| CEN | EN 13371:2001
  Kriogēnās tvertnes - Savienojumi kriogēnajā vidē | | |
| CEN | EN 13397:2001
  Rūpnieciskie vārsti - Membrānas vārsti, kas izgatavoti no metāla | | |
| CEN | EN 13445-1:2009
  Nekarsējamās spiedtvertnes. 1. daļa: Vispārīgi | EN 13445-1:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2009.) |
| CEN | EN 13445-2:2009
  Nekarsējamās spiedtvertnes. 2. daļa: Materiāli | EN 13445-2:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2009.) |
| EN 13445-2:2009/A1:2012 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2012.) |
| EN 13445-2:2009/A2:2012 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2012.) |
| CEN | EN 13445-3:2009
  Nekarsējamās spiedtvertnes. 3. daļa: Konstrukcija | EN 13445-3:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2009.) |
| EN 13445-3:2009/A1:2012 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2012.) |
| CEN | EN 13445-4:2009
  Nekarsējamās spiedtvertnes. 4. daļa: Izgatavošana | EN 13445-4:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2009.) |
| EN 13445-4:2009/A1:2011 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 13445-5:2009
  Nekarsējamās spiedtvertnes. 5. daļa: Inspicēšana un testēšana | EN 13445-5:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2009.) |
| EN 13445-5:2009/A2:2011 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| EN 13445-5:2009/A3:2011 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| EN 13445-5:2009/A1:2011 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 13445-6:2009
  Nekarsējamās spiedtvertnes. 6. daļa: Projektēšanas un izgatavošanas prasības no lodveida grafīta čuguna izgatavotām spiedtvertnēm un to sastāvdaļām | EN 13445-6:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2009.) |
| CEN | EN 13445-8:2009
  Nekarsējamās spiedtvertnes. 8. daļa: Papildu prasības alumīnija un alumīnija sakausējumu spiedtvertnēm | EN 13445-8:2006
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2009.) |
| CEN | EN 13458-1:2002
  Kriogēnās tvertnes - Stacionāras vakuuma izolētas tvertnes - 1.daļa: Pamatprasības | | |
| CEN | EN 13458-2:2002
  Kriogēnās tvertnes - Stacionāras vakuuma izolētas tvertnes - 2.daļa: Projektēšana, ražošana, inspekcija un testēšana | | |
| EN 13458-2:2002/AC:2006 | | |
| CEN | EN 13458-3:2003
  Kriogēnās tvertnes - Stacionāras vakuuma izolētas tvertnes - 3.daļa: Ekspluatācijas prasības | | |
| EN 13458-3:2003/A1:2005 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2005.) |
| CEN | EN 13480-1:2012
  Rūpnieciskie metāla cauruļvadi. 1. daļa: Vispārīgi | EN 13480-1:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2012.) |
| CEN | EN 13480-2:2012
  Rūpnieciskie metāla cauruļvadi. 2. daļa: Materiāli | EN 13480-2:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2012.) |
| CEN | EN 13480-3:2012
  Rūpnieciskie metāla cauruļvadi. 3. daļa: Konstrukcija un aprēķini | EN 13480-3:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2012.) |
| CEN | EN 13480-4:2012
  Rūpnieciskie metāla cauruļvadi. 4. daļa: Izgatavošana un montāža | EN 13480-4:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2012.) |
| CEN | EN 13480-5:2012
  Rūpnieciskie metāla cauruļvadi. 5. daļa: Inspekcija un testēšana | EN 13480-5:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2012.) |
| CEN | EN 13480-6:2012
  Rūpnieciskie metāla cauruļvadi. 6. daļa: Papildprasības pazemes cauruļvadiem | EN 13480-6:2004
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2012.) |
| CEN | EN 13480-8:2012
  Rūpnieciskie metāla cauruļvadi. 8. daļa: Papildprasības alumīnija un alumīnija sakausējumu cauruļvadiem | EN 13480-8:2007
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2012.) |
| CEN | EN ISO 13585:2012
  Cietlodēšana. Kvalifikācijas pārbaude lodētājiem un lodēšanas operatoriem (ISO 13585:2012) | EN 13133:2000
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2012.) |
| CEN | EN 13611:2007+A2:2011
  Gāzes degļu un gāzes iekārtu drošuma, kontroles un vadības ierīces. Vispārīgās prasības | EN 13611:2007
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 13648-1:2008
  Kriogēniskās tvertnes. Drošības ierīces pret pārspiedienu. 1. daļa: Drošības vārsti kriogēniskiem dienestiem | EN 13648-1:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.5.2009.) |
| CEN | EN 13648-2:2002
  Kriogēnās tvertnes - Drošības ierīces aizsardzībai pret pārmērīgu spiedienu - 2.daļa: Drošības vārsti ar plīstošo membrānu kriogēnajai videi | | |
| CEN | EN 13648-3:2002
  Kriogēnās tvertnes - Drošības ierīces aizsardzībai pret pārmērīgu spiedienu - 3.daļa: Nepieciešamās izplūdes noteikšana - Jauda un izmēri | | |
| CEN | EN 13709:2010
  Industriālie vārsti. Tērauda lodveida vārsti, lodveida noslēgvārsti un pretvārsti | EN 13709:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 13789:2010
  Industriālie vārsti. Čuguna lodveida vārsti | EN 13789:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 13831:2007
  Atmosfēriski noslēgti izplešanās trauki ar iebūvētu diafragmu uzstādīšanai ūdens sistēmās | | |
| CEN | EN 13835:2012
  Liešana. Austenītčuguns | EN 13835:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.7.2012.) |
| CEN | EN 13923:2005
  Ar šķiedru aptītās stiklšķiedras plastikas spiedtvertnes - Materiāli, konstrukcija, izgatavošana un pārbaudes | | |
| CEN | EN 14071:2004
  Spiedienu izlīdzinošie vārsti sašķidrinātās naftas gāzes (SNG) cisternām - Palīgaprīkojums | | |
| CEN | EN 14129:2004
  Spiedienu izlīdzinošie vārsti sašķidrinātās naftas gāzu (SNG) cisternām | | |
| CEN | EN 14197-1:2003
  Kriogēnās tvertnes - Stacionārās tvertnes bez vakuuma izolācijas - 1.daļa: Pamatprasības | | |
| CEN | EN 14197-2:2003
  Kriogēnās tvertnes - Stacionāras tvertnes bez vakuuma izolācijas - 2.daļa: Konstrukcija, izgatavošana, pārbaude un testēšana | | |
| EN 14197-2:2003/A1:2006 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (28.2.2007.) |
| EN 14197-2:2003/AC:2006 | | |
| CEN | EN 14197-3:2004
  Kriogēnās tvertnes - Stacionāras tvertnes bez vakuuma izolācijas - 3.daļa: Ekspluatācijas prasības | | |
| EN 14197-3:2004/A1:2005 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2005.) |
| EN 14197-3:2004/AC:2004 | | |
| CEN | EN 14222:2003
  Nerūsējošā tērauda korpusu katli | | |
| CEN | EN 14276-1:2006+A1:2011
  Saldēšanas sistēmu un siltumsūkņu spiedieniekārtas. 1. daļa: Tvertnes. Vispārīgās prasības | EN 14276-1:2006
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (9.9.2011.) |
| CEN | EN 14276-2:2007+A1:2011
  Saldēšanas sistēmu un siltumsūkņu spiedieniekārtas. 2. daļa: Cauruļvadi. Vispārīgās prasības | EN 14276-2:2007
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (9.9.2011.) |
| CEN | EN 14341:2006
  Rūpnieciskie vārsti - Tērauda pretvārsti | | |
| CEN | EN 14359:2006+A1:2010
  Gāzpildīti akumulatori hidropiedziņai | EN 14359:2006
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (3.8.2012.) |
| CEN | EN 14382:2005+A1:2009
  Drošības ierīces gāzes spiediena regulēšanas iekārtām un ietaisēm. Gāzes drošības noslēgierīces ieplūdes spiedienam līdz 100 bāriem | EN 14382:2005
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.9.2009.) |
| EN 14382:2005+A1:2009/AC:2009 | | |
| CEN | EN 14394:2005+A1:2008
  Apkures katli. Apkures katli ar piespiedu velkmes degļiem. Nominālā siltumatdeve ne augstāka kā 10 MW un maksimālā darbtemperatūra 110 °C | | |
| CEN | EN 14570:2005
  Virszemes un apakšzemes sašķidrinātās naftasgāzes rezervuāru aprīkošana | | |
| EN 14570:2005/A1:2006 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.8.2006.) |
| CEN | EN 14585-1:2006
  Gofrēti metāla cauruļvadi, kas paredzēti lietošanai zem spiediena - Prasības | | |
| CEN | EN 14917:2009+A1:2012
  Metāla silfoni ar kompensācijas šuvēm darbam zem spiediena | EN 14917:2009
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.9.2012.) |
| CEN | EN 15001-1:2009
  Gāzes infrastruktūra. Ēkas instalācija ar gāzes darbspiedienu virs 0,5 bāriem industriālām iekārtām un vairāk nekā 5 bāri industriālām un neindustriālām instalācijām. 1. daļa: Detalizētas funkcionālās prasības plānojumam, materiāliem, konstrukcijai, inspe | | |
| CEN | EN ISO 15493:2003
  Rūpniecībā lietojamas plastmasas cauruļvadu sistēmas - Akrilnitrilbutadiēnstirols (ABS), neplastificēts polivinilhlorīds (PVC-U) un hlorēts polivinilhlorīds (PVC-C) - Specifikācijas cauruļu sastāvdaļām un sistēmai - Metriskās sērijas (ISO 15493:2003) | | |
| CEN | EN ISO 15494:2003
  Rūpniecībā lietojamas plastmasas cauruļvadu sistēmas - Polibutēns (PB), polietilēns (PE) un polipropilēns (PP) - Specifikācijas cauruļu sastāvdaļām un sistēmai - Metriskās sērijas (ISO 15494:2003) | | |
| CEN | EN ISO 15613:2004
  Metālisku materiālu metināšanas procedūru specificēšana un novērtējums - Novērtējums uz pirmsražošanas metināšanas pārbaudes pamata (ISO 15613:2004) | | |
| CEN | EN ISO 15614-1:2004
  Metālisko materiālu metināšanas procesu specifikācija un novērtējums - Metināšanas procedūru tests - 1.daļa: Tēraudu lokmetināšana un gāzmetināšana un niķeļa un niķeļa sakausējumu lokmetināšana (ISO 15614-1:2004) | | |
| EN ISO 15614-1:2004/A1:2008
  3. piezīme | | Darbības izbeigšanās datums
  (31.8.2008.) |
| EN ISO 15614-1:2004/A2:2012 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.8.2012.) |
| CEN | EN ISO 15614-2:2005
  Metināšanas procedūru specifikācija un novērtējums metāliskiem materiāliem - Metināšanas procedūras tests - 2.daļa: Alumīnija un tā sakausējumu lokmetināšana (ISO 15614-2:2005) | | |
| EN ISO 15614-2:2005/AC:2009 | | |
| CEN | EN ISO 15614-4:2005
  Metināšanas procedūru specifikācija un novērtējums metāliskiem materiāliem - Metināšanas procedūras tests - 4.daļa: Noslēguma šuve alumīnija lējumiem (ISO 15614-4:2005) | | |
| EN ISO 15614-4:2005/AC:2007 | | |
| CEN | EN ISO 15614-5:2004
  Metināšanas procesu specifikācija un kvalifikācija metāliskiem materiāliem - Metināšanas procesu tests - 5.daļa: Titāna, cirkonija un to sakausējumu lokmetināšana (ISO 15614-5:2004) | | |
| CEN | EN ISO 15614-6:2006
  Metālisku materiālu metināšanas procesu specificēšana un kvalificēšana - Metināšanas procesu tests - 6.daļa: Vara un tā sakausējumu lokmetināšana un gāzmetināšana (ISO 15614-6:2006) | | |
| CEN | EN ISO 15614-7:2007
  Metālisko materiālu metināšanas procedūru specifikācija un novērtējums - Metināšanas procedūru tests - 7.daļa: Pārklājummetināšana (ISO 15614-7:2007) | | |
| CEN | EN ISO 15614-8:2002
  Metināšanas procesu specifikācija un kvalifikācija metāliskiem materiāliem - Metināšanas procesu tests - 8.daļa: Cauruļu metināšana pie cauruļu-plākšņu savienojumiem (ISO 15614-8:2002) | | |
| CEN | EN ISO 15614-11:2002
  Metināšanas procesu specifikācija un kvalifikācija metāliskiem materiāliem - Metināšanas procesu tests - 11.daļa: Elektronstaru un lāzerstaru metināšana (ISO 15614-11:2002) | | |
| CEN | EN ISO 15620:2000
  Metināšana - metālisko materiālu berzes metināšana (ISO 15620:2000) | | |
| CEN | EN 15776:2011
  Nekarsējamās spiedtvertnes. Projektēšanas un izgatavošanas prasības spiedtvertnēm un to sastāvdaļām, kas izgatavotas no čuguna, kura pagarinājums pēc pārraušanas vienāds vai mazāks par 15% | | |
| CEN | EN ISO 16135:2006
  Rūpnieciskās nozīmes vārsti - Termoplastisko materiālu lodvārsti (ISO 16135:2006) | | |
| CEN | EN ISO 16136:2006
  Rūpnieciskās nozīmes vārsti - Termoplastisko materiālu droseļvārsti (ISO 16136:2006) | | |
| CEN | EN ISO 16137:2006
  Rūpnieciskās nozīmes vārsti - Termoplastisko materiālu pretvārsti (ISO 16137:2006) | | |
| CEN | EN ISO 16138:2006
  Rūpnieciskās nozīmes vārsti - Termoplastisko materiālu membrānvārsti (ISO 16138:2006) | | |
| CEN | EN ISO 16139:2006
  Rūpnieciskās nozīmes vārsti - Termoplastisko materiālu bīdņvārsti (ISO 16139:2006) | | |
| CEN | EN ISO 21787:2006
  Rūpnieciskās nozīmes vārsti - Termoplastisko materiālu kritņvārsti (ISO 21787:2006) | | |

ESO (1)

Saskaņotā standarta numurs un nosaukums

(un atsauces dokuments)

Aizstātā standarta numurs

Aizstātā standarta atbilstības prezumpcijas beigu datums

1. piezīme

(1)

(2)

(3)

(4)

CEN

EN 3-8:2006

Pārnesamie ugunsdzēsības aparāti - 8. daļa: Ugunsdzēsības aparātu, kuru maksimālais pieļaujamais spiediens ir vienāds vai lielāks par 30 bāriem, konstrukcija, spiediena izturība un mehāniskie testi

EN 3-8:2006/AC:2007

CEN

EN 19:2002

Rūpnieciskie vārsti - Metāla vārstu marķēšana

CEN

EN 267:2009+A1:2011

Automātiskie šķidrā kurināmā degļi ar piespiedvelkmi

EN 267:2009

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 287-1:2011

Metinātāju kvalifikācijas pārbaude. Kausēšanas metināšana. 1. daļa: Tēraudi

EN 287-1:2004

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 334:2005+A1:2009

Gāzes spiediena regulatori ieplūdes spiedienam līdz 100 bāriem

EN 334:2005

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.7.2009.)

CEN

EN 378-2:2008+A2:2012

Aukstumsistēmas un siltumsūkņi. Drošums un vides prasības. 2. daļa: Konstrukcija, uzbūve, testēšana, marķēšana un dokumentācija

EN 378-2:2008+A1:2009

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.11.2012.)

CEN

EN 593:2009+A1:2011

Industriālie vārsti. Metāla droseļvārsti

EN 593:2009

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.9.2011.)

CEN

EN 676:2003+A2:2008

Gāzveida kurināmo automātiskie piespiedu velkmes degļi

EN 676:2003+A2:2008/AC:2008

CEN

EN 764-5:2002

Spiedieniekārtas - 5.daļa: Materiālu pārbaužu dokumentācija un atbilstība

CEN

EN 764-7:2002

Spiedieniekārtas - 7.daļa: Nekarsējamo spiedtvertņu drošības sistēmas

EN 764-7:2002/AC:2006

CEN

EN 1057:2006+A1:2010

Varš un vara sakausējumi. Bezšuvju apaļās vara caurules sanitārtehnisko un apkures sistēmu ūdens un gāzes vadiem

EN 1057:2006

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.8.2010.)

CEN

EN 1092-1:2007

Atloki un to savienojumi - Apaļie atloki caurulēm, ventiļiem, veidgabaliem un piederumiem, PN marķējums - 1.daļa: Tērauda atloki

CEN

EN 1092-3:2003

Atloki un to savienojumi - Apļveida savienojumi caurulēm, ventiļiem, veidgabaliem un piederumiem, PN marķējums - 3.daļa: Vara sakausējumu atloki

EN 1092-3:2003/AC:2007

CEN

EN 1092-4:2002

Atloki un to savienojumi - Apļveida savienojumi caurulēm, ventiļiem, veidgabaliem un piederumiem, PN marķējums - 4.daļa: Alumīnija sakausējuma atloki

CEN

EN 1171:2002

Rūpnieciskie vārsti - Čuguna aizbīdņi

CEN

EN 1252-1:1998

Kriogēnās tvertnes - Materiāli - 1.daļa: Stigrības prasības pie temperatūrām, kas zemākas par – 80 °C

EN 1252-1:1998/AC:1998

CEN

EN 1252-2:2001

Kriogēnās tvertnes - 2.daļa: Stigrības prasības temperatūrās no -80 °C līdz -20 °C

CEN

EN 1349:2009

Rūpnieciskas nozīmes vadības vārsti

EN 1349:2000

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.5.2010.)

CEN

EN 1515-4:2009

Atloki un to savienojumi. Skrūvju savienojumi. 4. daļa: Skrūvju savienojumu atlase iekārtām, kas pakļautas Spiedieniekārtu direktīvai 97/23/EK

CEN

EN 1562:2012

Liešana. Kaļamais čuguns

EN 1562:1997

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.9.2012.)

CEN

EN 1563:2011

Liešana. Lodveida grafīta čuguns

EN 1563:1997

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 1564:2011

Liešana. Ausferīta lodveida grafīta čuguns

EN 1564:1997

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 1591-1:2001+A1:2009

Atloki un to savienojumi. Konstruēšanas noteikumi pa perimetru blīvējamiem atloku savienojumiem. 2. daļa: Aprēķinu metode

EN 1591-1:2001

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.9.2009.)

EN 1591-1:2001+A1:2009/AC:2011

CEN

EN 1626:2008

Kriogēniskās tvertnes. Vārsti kriogēniskiem dienestiem

EN 1626:1999

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.5.2009.)

CEN

EN 1653:1997

Varš un tā sakausējumi - Plāksnes, loksnes un apļi apkures katliem, spiedtvertnēm un karstā ūdens tvertnēm

EN 1653:1997/A1:2000

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(28.2.2001.)

CEN

EN 1759-3:2003

Atloki un to savienojumi - Noteiktas klases apļveida atloki caurulēm, vārstiem, aprīkojumam un piederumiem - 3.daļa: Vara sakausējuma atloki

EN 1759-3:2003/AC:2004

CEN

EN 1759-4:2003

Atloki un to savienojumi - Noteiktas klases apļveida atloki caurulēm, vārstiem, aprīkojumam un piederumiem - 4.daļa: Alumīnija sakausējuma atloki

CEN

EN 1797:2001

Kriogēnās tvertnes - Gāzes/materiāla savietojamība

EN 1797-1:1998

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.1.2002.)

CEN

EN 1866:2005

Pārvietojamie ugunsdzēsības aparāti

CEN

EN 1983:2006

Rūpnieciskie vārsti - Tērauda lodveida vārsti

CEN

EN 1984:2010

Industriālie vārsti. Tērauda aizbīdņi

EN 1984:2000

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN ISO 4126-1:2004

Drošības ierīces pret spiediena pārsniegšanu - 1.daļa: Drošības vārsti (ISO 4126-1:2004)

EN ISO 4126-1:2004/AC:2006

CEN

EN ISO 4126-3:2006

Drošības ierīces pret spiediena pārsniegšanu - 3.daļa: Drošības vārstu un drošības ierīču ar plīstošiem diskiem apvienojums (ISO 4126-3:2006)

CEN

EN ISO 4126-4:2004

Drošības ierīces pret spiediena pārsniegšanu - 4.daļa: Drošības vārsti ar aktivizētāju (ISO 4126-4:2004)

CEN

EN ISO 4126-5:2004

Drošības ierīces pret spiediena pārsniegšanu - 5.daļa: Spiediena izlīdzināšanas regulējamās sistēmas (CSPRS) (ISO 4126-5:2004)

EN ISO 4126-5:2004/AC:2008

CEN

EN ISO 9606-2:2004

Metinātāja atestācijas pārbaude - Kausēšanas metināšana - 2.daļa: Alumīnijs un alumīnija sakausējumi (ISO 9606-2:2004)

CEN

EN ISO 9606-3:1999

Metinātāja atestācijas pārbaude - Kausēšanas metināšana - 3.daļa: Varš un vara sakausējumi (ISO 9606-3:1999)

CEN

EN ISO 9606-4:1999

Metinātāja atestācijas pārbaude - Kausēšanas metināšana - 4.daļa: Niķelis un niķeļa sakausējumi (ISO 9606-4:1999)

CEN

EN ISO 9606-5:2000

Metinātāja atestācijas pārbaude - Kausēšanas metināšana - 5.daļa: Titāns un titāna sakausējumi, cirkonijs un cirkonija sakausējumi (ISO 9606-5:2000)

CEN

EN ISO 9712:2012

Nesagraujošā testēšana. Nesagraujošās testēšanas (NDT) personāla kvalifikācija un sertifikācija (ISO 9712:2012)

EN 473:2008

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2012.)

CEN

EN 10028-1:2007+A1:2009

No spiedieniekārtām paredzētiem tēraudiem izgatavotie plakanie izstrādājumi. 1. daļa: Vispārīgās prasības

EN 10028-1:2007

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.10.2009.)

EN 10028-1:2007+A1:2009/AC:2009

CEN

EN 10028-2:2009

No spiedieniekārtām paredzētiem tēraudiem izgatavotie plakanie izstrādājumi. 2. daļa: Neleģēti un leģēti tēraudi ar noteiktām īpašībām paaugstinātā temperatūrā

EN 10028-2:2003

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2009.)

CEN

EN 10028-3:2009

No spiedieniekārtām paredzētiem tēraudiem izgatavotie plakanie izstrādājumi. 3. daļa: Metināmie sīkgraudainie normalizētie tēraudi

EN 10028-3:2003

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2009.)

CEN

EN 10028-4:2009

No spiedieniekārtām paredzētiem tēraudiem izgatavotie plakanie izstrādājumi. 4. daļa: Niķeļtēraudi ar noteiktām īpašībām zemā temperatūrā

EN 10028-4:2003

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2009.)

CEN

EN 10028-5:2009

No spiedieniekārtām paredzētiem tēraudiem izgatavotie plakanie izstrādājumi. 5. daļa: Metināmie sīkgraudainie termomehāniski velmētie tēraudi

EN 10028-5:2003

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2009.)

CEN

EN 10028-6:2009

No spiedieniekārtām paredzētiem tēraudiem izgatavotie plakanie izstrādājumi. 6. daļa: Metināmie sīkgraudainie rūdītie un atlaidinātie tēraudi

EN 10028-6:2003

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2009.)

CEN

EN 10028-7:2007

No spiedieniekārtām paredzētiem tēraudiem izgatavoti plakani izstrādājumi. 7. daļa: Nerūsējošie tēraudi

EN 10028-7:2000

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.6.2008.)

CEN

EN 10204:2004

Metāla izstrādājumi - Pārbaužu dokumentu veidi

CEN

EN 10213:2007

Tērauda lējumi darbam zem spiediena

EN 10213-3:1995

EN 10213-4:1995

EN 10213-2:1995

EN 10213-1:1995

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.5.2008.)

EN 10213:2007/AC:2008

CEN

EN 10216-1:2002

Bezšuvju tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi. 1.daļa: Neleģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām istabas temperatūrā

EN 10216-1:2002/A1:2004

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.9.2004.)

CEN

EN 10216-2:2002+A2:2007

Bezšuvju tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 2.daļa: Neleģēta un leģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām paaugstinātā temperatūrā

EN 10216-2:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(29.2.2008.)

CEN

EN 10216-3:2002

Bezšuvju tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 3.daļa: Leģēta sīkgraudaina tērauda caurules

EN 10216-3:2002/A1:2004

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.9.2004.)

CEN

EN 10216-4:2002

Bezšuvju tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 4.daļa: Neleģēta un leģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām zemā temperatūrā

EN 10216-4:2002/A1:2004

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.9.2004.)

CEN

EN 10216-5:2004

Bezšuvju tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 5.daļa: Nerūsoša tērauda caurules

EN 10216-5:2004/AC:2008

CEN

EN 10217-1:2002

Metinātās tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 1.daļa: Neleģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām istabas temperatūrā

EN 10217-1:2002/A1:2005

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.7.2005.)

CEN

EN 10217-2:2002

Elektrometinātās neleģēta un leģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām paaugstinātā temperatūrā

EN 10217-2:2002/A1:2005

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.7.2005.)

CEN

EN 10217-3:2002

Metinātās tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 3.daļa: Leģēta sīkgraudainā tērauda caurules

EN 10217-3:2002/A1:2005

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.7.2005.)

CEN

EN 10217-4:2002

Metinātās tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 4.daļa: Elektrometinātās neleģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām zemā temperatūrā

EN 10217-4:2002/A1:2005

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.7.2005.)

CEN

EN 10217-5:2002

Metinātās tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 5.daļa: Zem kušņiem metinātas neleģēta un leģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām paaugstinātā temperatūrā

EN 10217-5:2002/A1:2005

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.7.2005.)

CEN

EN 10217-6:2002

Metinātās tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 6.daļa: Zem kušņiem metinātas neleģēta tērauda caurules ar norādītām īpašībām zemā temperatūrā

EN 10217-6:2002/A1:2005

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.7.2005.)

CEN

EN 10217-7:2005

Metinātās tērauda caurules, kas paredzētas darbam zem spiediena - Piegādes tehniskie nosacījumi - 7.daļa: Nerūsoša tērauda caurules

CEN

EN 10222-1:1998

Tērauda kalumi, kas paredzēti izmantošanai darbam zem spiediena –1.daļa: Vispārīgās prasības kalumiem, kas izgatavoti vaļējās štancēs

EN 10222-1:1998/A1:2002

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.10.2002.)

CEN

EN 10222-2:1999

Tērauda kalumi, kas paredzēti izmantošanai darbam zem spiediena - 2.daļa Ferīta un martensīta tēraudi ar noteiktām īpašībām pie paaugstinātām temperatūrām

EN 10222-2:1999/AC:2000

CEN

EN 10222-3:1998

Tērauda kalumi, kas paredzēti izmantošanai darbam zem spiediena - 3.daļa Niķeļa tēraudi ar noteiktām īpašībām pie zemām temperatūrām

CEN

EN 10222-4:1998

Tērauda kalumi, kas paredzēti izmantošanai darbam zem spiediena – 4.daļa: Metināmie smalkgraudainie tēraudi ar augstas stiprības robežu

EN 10222-4:1998/A1:2001

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.1.2002.)

CEN

EN 10222-5:1999

Tērauda kalumi, kas paredzēti izmantošanai darbam zem spiediena - 5.daļa: Martensīta, austenīta un austenīta–ferīta nerūsējošie tēraudi

EN 10222-5:1999/AC:2000

CEN

EN 10253-2:2007

Sadurmetināto cauruļu veidgabali. 2. daļa: Neleģēti un ferīta leģēti tēraudi ar specifiskām pārbaudes prasībām

CEN

EN 10253-4:2008

Sadurmetināto cauruļu veidgabali. 4. daļa: Kaltie nerūsošie austenīta un austenīta-ferīta (divfāžu) tēraudi ar īpašām inspicēšanas prasībām

EN 10253-4:2008/AC:2009

CEN

EN 10269:1999

Tēraudi un niķeļa sakausējumi stiprinājumiem ar noteiktām īpašībām pie paaugstinātām un/vai zemām temperatūrām

EN 10269:1999/A1:2006

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.10.2006.)

EN 10269:1999/A1:2006/AC:2008

CEN

EN 10272:2007

Nerūsējošie tērauda stieņi spiedieniekārtām

EN 10272:2000

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.4.2008.)

CEN

EN 10273:2007

Spiedieniekārtām paredzēti metināmi karsti velmētā tērauda stieņi ar noteiktām īpašībām pie paaugstinātas temperatūras

EN 10273:2000

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.6.2008.)

CEN

EN 10305-4:2011

Tērauda precīzijas caurules. Tehniskie piegādes nosacījumi. 4. daļa: Bezšuvju auksti velmētas caurules hidrauliskām un pneimatiskām energosistēmām

EN 10305-4:2003

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 10305-6:2005

Tērauda caurules precīziem lietojumiem - Piegādes tehniskie nosacījumi - 2.daļa: Metinātās auksti vilktās caurules

CEN

EN ISO 10931:2005

Rūpniecībā lietojamas plastmasas cauruļvadu sistēmas - Polivinilidēnfluorīds (PVDF) - Specifikācijas cauruļu sastāvdaļām un sistēmai (ISO 10931:2005)

CEN

EN 12178:2003

Saldēšanas sistēmas un siltumsūkņi - Šķidruma līmeņrāži - Prasības, testēšana un marķēšana

CEN

EN 12263:1998

Saldēšanas sistēmas un siltumsūkņi – Drošības slēgierīces spiediena ierobežošanai

CEN

EN 12266-1:2012

Industriālie vārsti. Metāla vārstu testēšana 1. daļa: Spiediena testi, testu procedūras un pieņemšanas kritēriji. Obligātās prasības

EN 12266-1:2003

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.10.2012.)

CEN

EN 12284:2003

Saldēšanas sistēmas un siltuma sūkņi - Vārsti - Prasības, testēšana un marķēšana

CEN

EN 12288:2010

Industriālie vārsti. Vara sakausējuma aizbīdņi

EN 12288:2003

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 12334:2001

Rūpnieciskie vārsti - Čuguna pretvārsti

EN 12334:2001/A1:2004

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(28.2.2005.)

EN 12334:2001/AC:2002

CEN

EN 12392:2000

Alumīnijs un alumīnija sakausējumi - Kaltie izstrādājumi - Īpašās prasības spiediena iekārtu ražošanai paredzētajiem izstrādājumiem

CEN

EN 12420:1999

Varš un vara sakausējumi - Kalumi

CEN

EN 12434:2000

Kriogēnās tvertne - Kriogēnās lokanās šļūtenes

EN 12434:2000/AC:2001

CEN

EN 12451:2012

Varš un vara sakausējumi. Bezšuvju, apaļās caurules siltummaiņiem

EN 12451:1999

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.11.2012.)

CEN

EN 12452:2012

Varš un vara sakausējumi. Valcētas, rievotas bezšuvju caurules siltummaiņiem

EN 12452:1999

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.11.2012.)

CEN

EN 12516-1:2005

Rūpnieciskie vārsti - Korpusa konstrukcijas stiprība - 1.daļa: Aprēķina metode tērauda vārstu korpusiem

EN 12516-1:2005/AC:2007

CEN

EN 12516-2:2004

Rūpnieciskie vārsti - Korpusa konstrukcijas stiprība - 2.daļa: Aprēķina metode tērauda vārstu korpusiem

CEN

EN 12516-3:2002

Vārsti - Korpusa konstrukcijas stiprība - 3.daļa: Eksperimentālā metode

EN 12516-3:2002/AC:2003

CEN

EN 12516-4:2008

Industriālie vārsti. Korpusa konstrukcijas stiprība. 4. daļa: Aprēķini vārstu korpusiem, kas ražoti no netērauda metāliskajiem materiāliem

CEN

EN 12542:2010

Sašķidrinātās naftas gāzes (SNG) iekārtas un piederumi. Stacionāras metinātas tērauda cilindriskas cisternas ar tilpumu līdz 13 m3, kas izgatavotas sērijveidā un paredzētas sašķidrinātu naftas gāzu (SNG) uzglabāšanai. Konstrukcija un izgatavošana

EN 12542:2002

EN 14075:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 12735-1:2010

Varš un vara sakausējumi. Bezšuvju vara caurules ar apaļu šķērsgriezumu gaisa kondicionēšanas un dzesēšanas iekārtām. 1. daļa: Caurules cauruļvadu sistēmām

EN 12735-1:2001

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 12735-2:2010

Varš un vara sakausējumi. Bezšuvju vara caurules ar apaļu šķērsgriezumu gaisa kondicionēšanas un dzesēšanas iekārtām. 2. daļa: Caurules iekārtām

EN 12735-2:2001

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 12778:2002

Virtuves piederumi - Ātrvārītājs mājsaimniecībai

EN 12778:2002/A1:2005

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2005.)

EN 12778:2002/AC:2003

CEN

EN 12952-1:2001

Ūdens cauruļu katli un to aprīkojums - 1.daļa: Vispārīgi

CEN

EN 12952-2:2011

Ūdenssildītāji un to aprīkojums. 2. daļa: Materiāli katlu un to aprīkojuma daļām, kas atrodas zem spiediena

EN 12952-2:2001

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 12952-3:2011

Ūdenssildītāji un to aprīkojums. 3. daļa: Projektēšana un aprēķini katlu daļām, kas atrodas zem spiediena

EN 12952-3:2001

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 12952-5:2011

Ūdenssildītāji un to aprīkojums. 5. daļa: Katlu daļu, kas atrodas zem spiediena, apstrāde un izgatavošana

EN 12952-5:2001

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 12952-6:2011

Ūdenssildītāji un to aprīkojums. 6. daļa: Katlu daļu, kas atrodas zem spiediena, inspekcija izgatavošanas laikā, dokumentēšana un marķēšana

EN 12952-6:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 12952-7:2012

Ūdenssildītāji un to aprīkojums. 7. daļa: Prasības katlu iekārtām

EN 12952-7:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.4.2013.)

CEN

EN 12952-8:2002

Ūdens cauruļu katli un to aprīkojums - 8.daļa: Prasības katlu šķidrā un gāzveida kurināmā sadedzināšanas sistēmām

CEN

EN 12952-9:2002

Ūdens cauruļu katli un to aprīkojums - 9.daļa: Prasības sadedzināšanas sistēmai katliem ar pulverveida cieto kurināmo

CEN

EN 12952-10:2002

Ūdens cauruļu katli un to aprīkojums - 10.daļa: Prasības drošības līdzekļiem pret spiediena pārsniegšanu

CEN

EN 12952-11:2007

Ūdens cauruļu katli un to aprīkojums - 11.daļa: Prasības katlu un aprīkojuma atslēgšanas ierīcēm un aprīkojumam

CEN

EN 12952-14:2004

Ūdens cauruļu katli un to aprīkojums - 14.daļa: Prasības dūmgāzu DENOX sistēmām, kurās tiek lietots sašķidrināts saspiests amonjaks un amonjaka šķīdums ūdenī

CEN

EN 12952-16:2002

Ūdens cauruļu katli un to aprīkojums - 16.daļa: Prasības verdošā slāņa kurtuvei un granulu sadedzināšanas sistēmām cietā kurināmā katliem

CEN

EN 12952-18:2012

Ūdenssildītāji un to aprīkojums. 18. daļa: Lietošanas rokasgrāmata

CEN

EN 12953-1:2012

Korpusa katli. 1. daļa: Vispārīgi

EN 12953-1:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.9.2012.)

CEN

EN 12953-2:2012

Korpusa katli. 2. daļa: Materiāli katlu un to aprīkojuma daļām, kas atrodas zem spiediena

EN 12953-2:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.9.2012.)

CEN

EN 12953-3:2002

Korpusu katli - 3.daļa: Katlu daļu, kas atrodas zem spiediena, konstrukcija un aprēķini

CEN

EN 12953-4:2002

Korpusu katli - 4.daļa: Katlu daļu, kas atrodas zem spiediena, izgatavošana un ražošana

CEN

EN 12953-5:2002

Korpusu katli - 5.daļa: Katlu daļu, kas atrodas zem spiediena, inspekcija izgatavošanas laikā, dokumentēšana un apzīmēšana

CEN

EN 12953-6:2011

Korpusu katli. 6. daļa: Prasības katlu aprīkojumam

EN 12953-6:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(9.9.2011.)

CEN

EN 12953-7:2002

Korpusu katli - 7.daļa: Prasības katlu šķidrā un gāzveida kurināmā sadedzināšanas sistēmām

CEN

EN 12953-8:2001

Korpusu katli - 8.daļa: Prasības aizsargierīcēm, kas ierobežo pieļaujamo spiedienu pārsniegšanu

EN 12953-8:2001/AC:2002

CEN

EN 12953-9:2007

Korpusu katli - 9.daļa: Prasības katlu un aprīkojuma atslēgšanas ierīcēm

CEN

EN 12953-12:2003

Korpusu katli - 12.daļa: Prasības granulu sadedzināšanas sistēmai katlos ar cieto kurināmo

CEN

EN 12953-13:2012

Korpusu katli. 13. daļa: Lietošanas instrukcijas

CEN

EN 13121-1:2003

Virszemes stiklšķiedras plastikas rezervuāri un tvertnes - 1.daļa: Izejvielas - Specifikāciju un pieņemšanas prasības

CEN

EN 13121-2:2003

Virszemes stiklšķiedras plastikas rezervuāri un tvertnes - 2.daļa: Kompozītmateriāli - Ķīmiskā izturība

CEN

EN 13121-3:2008+A1:2010

Virszemes stiklšķiedras plastikas rezervuāri un tvertnes. 3. daļa: Projektēšana un izgatavošana

EN 13121-3:2008

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.8.2010.)

EN 13121-3:2008+A1:2010/AC:2011

CEN

EN 13134:2000

Cietlodēšana - Procesa atestācija

CEN

EN 13136:2001

Saldēšanas sistēmas un siltumsūkņi - Spiediena izlīdzināšanas ierīces un ar to saistītie cauruļvadi - Aprēķina metodes

EN 13136:2001/A1:2005

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2005.)

CEN

EN 13175:2003+A2:2007

Specifikācijas un testi sašķidrinātas naftas gāzes cisternu vārstiem un veidgabaliem

EN 13175:2003

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.9.2007.)

CEN

EN 13348:2008

Varš un tā sakausējumi. Medicīniskām gāzēm vai vakuumam paredzētās bezšuvju apaļās vara caurules

EN 13348:2001

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(28.2.2009.)

CEN

EN 13371:2001

Kriogēnās tvertnes - Savienojumi kriogēnajā vidē

CEN

EN 13397:2001

Rūpnieciskie vārsti - Membrānas vārsti, kas izgatavoti no metāla

CEN

EN 13445-1:2009

Nekarsējamās spiedtvertnes. 1. daļa: Vispārīgi

EN 13445-1:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2009.)

CEN

EN 13445-2:2009

Nekarsējamās spiedtvertnes. 2. daļa: Materiāli

EN 13445-2:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2009.)

EN 13445-2:2009/A1:2012

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2012.)

EN 13445-2:2009/A2:2012

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2012.)

CEN

EN 13445-3:2009

Nekarsējamās spiedtvertnes. 3. daļa: Konstrukcija

EN 13445-3:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2009.)

EN 13445-3:2009/A1:2012

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2012.)

CEN

EN 13445-4:2009

Nekarsējamās spiedtvertnes. 4. daļa: Izgatavošana

EN 13445-4:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2009.)

EN 13445-4:2009/A1:2011

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 13445-5:2009

Nekarsējamās spiedtvertnes. 5. daļa: Inspicēšana un testēšana

EN 13445-5:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2009.)

EN 13445-5:2009/A2:2011

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

EN 13445-5:2009/A3:2011

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

EN 13445-5:2009/A1:2011

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 13445-6:2009

Nekarsējamās spiedtvertnes. 6. daļa: Projektēšanas un izgatavošanas prasības no lodveida grafīta čuguna izgatavotām spiedtvertnēm un to sastāvdaļām

EN 13445-6:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2009.)

CEN

EN 13445-8:2009

Nekarsējamās spiedtvertnes. 8. daļa: Papildu prasības alumīnija un alumīnija sakausējumu spiedtvertnēm

EN 13445-8:2006

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2009.)

CEN

EN 13458-1:2002

Kriogēnās tvertnes - Stacionāras vakuuma izolētas tvertnes - 1.daļa: Pamatprasības

CEN

EN 13458-2:2002

Kriogēnās tvertnes - Stacionāras vakuuma izolētas tvertnes - 2.daļa: Projektēšana, ražošana, inspekcija un testēšana

EN 13458-2:2002/AC:2006

CEN

EN 13458-3:2003

Kriogēnās tvertnes - Stacionāras vakuuma izolētas tvertnes - 3.daļa: Ekspluatācijas prasības

EN 13458-3:2003/A1:2005

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2005.)

CEN

EN 13480-1:2012

Rūpnieciskie metāla cauruļvadi. 1. daļa: Vispārīgi

EN 13480-1:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2012.)

CEN

EN 13480-2:2012

Rūpnieciskie metāla cauruļvadi. 2. daļa: Materiāli

EN 13480-2:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2012.)

CEN

EN 13480-3:2012

Rūpnieciskie metāla cauruļvadi. 3. daļa: Konstrukcija un aprēķini

EN 13480-3:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2012.)

CEN

EN 13480-4:2012

Rūpnieciskie metāla cauruļvadi. 4. daļa: Izgatavošana un montāža

EN 13480-4:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2012.)

CEN

EN 13480-5:2012

Rūpnieciskie metāla cauruļvadi. 5. daļa: Inspekcija un testēšana

EN 13480-5:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2012.)

CEN

EN 13480-6:2012

Rūpnieciskie metāla cauruļvadi. 6. daļa: Papildprasības pazemes cauruļvadiem

EN 13480-6:2004

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2012.)

CEN

EN 13480-8:2012

Rūpnieciskie metāla cauruļvadi. 8. daļa: Papildprasības alumīnija un alumīnija sakausējumu cauruļvadiem

EN 13480-8:2007

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2012.)

CEN

EN ISO 13585:2012

Cietlodēšana. Kvalifikācijas pārbaude lodētājiem un lodēšanas operatoriem (ISO 13585:2012)

EN 13133:2000

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2012.)

CEN

EN 13611:2007+A2:2011

Gāzes degļu un gāzes iekārtu drošuma, kontroles un vadības ierīces. Vispārīgās prasības

EN 13611:2007

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 13648-1:2008

Kriogēniskās tvertnes. Drošības ierīces pret pārspiedienu. 1. daļa: Drošības vārsti kriogēniskiem dienestiem

EN 13648-1:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.5.2009.)

CEN

EN 13648-2:2002

Kriogēnās tvertnes - Drošības ierīces aizsardzībai pret pārmērīgu spiedienu - 2.daļa: Drošības vārsti ar plīstošo membrānu kriogēnajai videi

CEN

EN 13648-3:2002

Kriogēnās tvertnes - Drošības ierīces aizsardzībai pret pārmērīgu spiedienu - 3.daļa: Nepieciešamās izplūdes noteikšana - Jauda un izmēri

CEN

EN 13709:2010

Industriālie vārsti. Tērauda lodveida vārsti, lodveida noslēgvārsti un pretvārsti

EN 13709:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 13789:2010

Industriālie vārsti. Čuguna lodveida vārsti

EN 13789:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 13831:2007

Atmosfēriski noslēgti izplešanās trauki ar iebūvētu diafragmu uzstādīšanai ūdens sistēmās

CEN

EN 13835:2012

Liešana. Austenītčuguns

EN 13835:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.7.2012.)

CEN

EN 13923:2005

Ar šķiedru aptītās stiklšķiedras plastikas spiedtvertnes - Materiāli, konstrukcija, izgatavošana un pārbaudes

CEN

EN 14071:2004

Spiedienu izlīdzinošie vārsti sašķidrinātās naftas gāzes (SNG) cisternām - Palīgaprīkojums

CEN

EN 14129:2004

Spiedienu izlīdzinošie vārsti sašķidrinātās naftas gāzu (SNG) cisternām

CEN

EN 14197-1:2003

Kriogēnās tvertnes - Stacionārās tvertnes bez vakuuma izolācijas - 1.daļa: Pamatprasības

CEN

EN 14197-2:2003

Kriogēnās tvertnes - Stacionāras tvertnes bez vakuuma izolācijas - 2.daļa: Konstrukcija, izgatavošana, pārbaude un testēšana

EN 14197-2:2003/A1:2006

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(28.2.2007.)

EN 14197-2:2003/AC:2006

CEN

EN 14197-3:2004

Kriogēnās tvertnes - Stacionāras tvertnes bez vakuuma izolācijas - 3.daļa: Ekspluatācijas prasības

EN 14197-3:2004/A1:2005

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2005.)

EN 14197-3:2004/AC:2004

CEN

EN 14222:2003

Nerūsējošā tērauda korpusu katli

CEN

EN 14276-1:2006+A1:2011

Saldēšanas sistēmu un siltumsūkņu spiedieniekārtas. 1. daļa: Tvertnes. Vispārīgās prasības

EN 14276-1:2006

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(9.9.2011.)

CEN

EN 14276-2:2007+A1:2011

Saldēšanas sistēmu un siltumsūkņu spiedieniekārtas. 2. daļa: Cauruļvadi. Vispārīgās prasības

EN 14276-2:2007

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(9.9.2011.)

CEN

EN 14341:2006

Rūpnieciskie vārsti - Tērauda pretvārsti

CEN

EN 14359:2006+A1:2010

Gāzpildīti akumulatori hidropiedziņai

EN 14359:2006

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(3.8.2012.)

CEN

EN 14382:2005+A1:2009

Drošības ierīces gāzes spiediena regulēšanas iekārtām un ietaisēm. Gāzes drošības noslēgierīces ieplūdes spiedienam līdz 100 bāriem

EN 14382:2005

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.9.2009.)

EN 14382:2005+A1:2009/AC:2009

CEN

EN 14394:2005+A1:2008

Apkures katli. Apkures katli ar piespiedu velkmes degļiem. Nominālā siltumatdeve ne augstāka kā 10 MW un maksimālā darbtemperatūra 110 °C

CEN

EN 14570:2005

Virszemes un apakšzemes sašķidrinātās naftasgāzes rezervuāru aprīkošana

EN 14570:2005/A1:2006

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.8.2006.)

CEN

EN 14585-1:2006

Gofrēti metāla cauruļvadi, kas paredzēti lietošanai zem spiediena - Prasības

CEN

EN 14917:2009+A1:2012

Metāla silfoni ar kompensācijas šuvēm darbam zem spiediena

EN 14917:2009

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.9.2012.)

CEN

EN 15001-1:2009

Gāzes infrastruktūra. Ēkas instalācija ar gāzes darbspiedienu virs 0,5 bāriem industriālām iekārtām un vairāk nekā 5 bāri industriālām un neindustriālām instalācijām. 1. daļa: Detalizētas funkcionālās prasības plānojumam, materiāliem, konstrukcijai, inspe

CEN

EN ISO 15493:2003

Rūpniecībā lietojamas plastmasas cauruļvadu sistēmas - Akrilnitrilbutadiēnstirols (ABS), neplastificēts polivinilhlorīds (PVC-U) un hlorēts polivinilhlorīds (PVC-C) - Specifikācijas cauruļu sastāvdaļām un sistēmai - Metriskās sērijas (ISO 15493:2003)

CEN

EN ISO 15494:2003

Rūpniecībā lietojamas plastmasas cauruļvadu sistēmas - Polibutēns (PB), polietilēns (PE) un polipropilēns (PP) - Specifikācijas cauruļu sastāvdaļām un sistēmai - Metriskās sērijas (ISO 15494:2003)

CEN

EN ISO 15613:2004

Metālisku materiālu metināšanas procedūru specificēšana un novērtējums - Novērtējums uz pirmsražošanas metināšanas pārbaudes pamata (ISO 15613:2004)

CEN

EN ISO 15614-1:2004

Metālisko materiālu metināšanas procesu specifikācija un novērtējums - Metināšanas procedūru tests - 1.daļa: Tēraudu lokmetināšana un gāzmetināšana un niķeļa un niķeļa sakausējumu lokmetināšana (ISO 15614-1:2004)

EN ISO 15614-1:2004/A1:2008

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.8.2008.)

EN ISO 15614-1:2004/A2:2012

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.8.2012.)

CEN

EN ISO 15614-2:2005

Metināšanas procedūru specifikācija un novērtējums metāliskiem materiāliem - Metināšanas procedūras tests - 2.daļa: Alumīnija un tā sakausējumu lokmetināšana (ISO 15614-2:2005)

EN ISO 15614-2:2005/AC:2009

CEN

EN ISO 15614-4:2005

Metināšanas procedūru specifikācija un novērtējums metāliskiem materiāliem - Metināšanas procedūras tests - 4.daļa: Noslēguma šuve alumīnija lējumiem (ISO 15614-4:2005)

EN ISO 15614-4:2005/AC:2007

CEN

EN ISO 15614-5:2004

Metināšanas procesu specifikācija un kvalifikācija metāliskiem materiāliem - Metināšanas procesu tests - 5.daļa: Titāna, cirkonija un to sakausējumu lokmetināšana (ISO 15614-5:2004)

CEN

EN ISO 15614-6:2006

Metālisku materiālu metināšanas procesu specificēšana un kvalificēšana - Metināšanas procesu tests - 6.daļa: Vara un tā sakausējumu lokmetināšana un gāzmetināšana (ISO 15614-6:2006)

CEN

EN ISO 15614-7:2007

Metālisko materiālu metināšanas procedūru specifikācija un novērtējums - Metināšanas procedūru tests - 7.daļa: Pārklājummetināšana (ISO 15614-7:2007)

CEN

EN ISO 15614-8:2002

Metināšanas procesu specifikācija un kvalifikācija metāliskiem materiāliem - Metināšanas procesu tests - 8.daļa: Cauruļu metināšana pie cauruļu-plākšņu savienojumiem (ISO 15614-8:2002)

CEN

EN ISO 15614-11:2002

Metināšanas procesu specifikācija un kvalifikācija metāliskiem materiāliem - Metināšanas procesu tests - 11.daļa: Elektronstaru un lāzerstaru metināšana (ISO 15614-11:2002)

CEN

EN ISO 15620:2000

Metināšana - metālisko materiālu berzes metināšana (ISO 15620:2000)

CEN

EN 15776:2011

Nekarsējamās spiedtvertnes. Projektēšanas un izgatavošanas prasības spiedtvertnēm un to sastāvdaļām, kas izgatavotas no čuguna, kura pagarinājums pēc pārraušanas vienāds vai mazāks par 15%

CEN

EN ISO 16135:2006

Rūpnieciskās nozīmes vārsti - Termoplastisko materiālu lodvārsti (ISO 16135:2006)

CEN

EN ISO 16136:2006

Rūpnieciskās nozīmes vārsti - Termoplastisko materiālu droseļvārsti (ISO 16136:2006)

CEN

EN ISO 16137:2006

Rūpnieciskās nozīmes vārsti - Termoplastisko materiālu pretvārsti (ISO 16137:2006)

CEN

EN ISO 16138:2006

Rūpnieciskās nozīmes vārsti - Termoplastisko materiālu membrānvārsti (ISO 16138:2006)

CEN

EN ISO 16139:2006

Rūpnieciskās nozīmes vārsti - Termoplastisko materiālu bīdņvārsti (ISO 16139:2006)

CEN

EN ISO 21787:2006

Rūpnieciskās nozīmes vārsti - Termoplastisko materiālu kritņvārsti (ISO 21787:2006)

| 1. piezīme: | Parasti atbilstības prezumpcijas beigu datums ir atsaukšanas datums (“dow” – date of withdrawal), ko noteikusi Eiropas standartizācijas organizācija, bet standartu lietotājiem jāievēro, ka dažos izņēmuma gadījumos var būt citādi. |
| --- | --- |

1. piezīme:

Parasti atbilstības prezumpcijas beigu datums ir atsaukšanas datums (“dow” – date of withdrawal), ko noteikusi Eiropas standartizācijas organizācija, bet standartu lietotājiem jāievēro, ka dažos izņēmuma gadījumos var būt citādi.

| 2.1. piezīme: | Jaunajam (vai grozītajam) standartam ir tāda pati darbības joma kā aizstātajam standartam. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām. |
| --- | --- |

2.1. piezīme:

Jaunajam (vai grozītajam) standartam ir tāda pati darbības joma kā aizstātajam standartam. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām.

| 2.2. piezīme: | Jaunajam standartam ir plašāka darbības joma, salīdzinot ar aizstāto standartu. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām. |
| --- | --- |

2.2. piezīme:

Jaunajam standartam ir plašāka darbības joma, salīdzinot ar aizstāto standartu. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām.

| 2.3. piezīme: | Jaunajam standartam ir šaurāka darbības joma, salīdzinot ar aizstāto standartu. Norādītajā datumā (daļēji) aizstātais standarts zaudē prezumpciju par atbilstību attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām un citām prasībām attiecībā uz tiem ražojumiem vai pakalpojumiem, uz ko attiecas jaunais standarts. Prezumpcija par atbilstību attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām attiecībā uz tiem ražojumiem vai pakalpojumiem, uz ko joprojām attiecas (daļēji) aizstātais standarts, bet uz ko neattiecas jaunais standarts, paliek nemainīga. |
| --- | --- |

2.3. piezīme:

Jaunajam standartam ir šaurāka darbības joma, salīdzinot ar aizstāto standartu. Norādītajā datumā (daļēji) aizstātais standarts zaudē prezumpciju par atbilstību attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām un citām prasībām attiecībā uz tiem ražojumiem vai pakalpojumiem, uz ko attiecas jaunais standarts. Prezumpcija par atbilstību attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām attiecībā uz tiem ražojumiem vai pakalpojumiem, uz ko joprojām attiecas (daļēji) aizstātais standarts, bet uz ko neattiecas jaunais standarts, paliek nemainīga.

| 3. piezīme: | Grozījumu gadījumā atsauces standarta numurs ir EN CCCCC:YYYY, iepriekšējie grozījumi, ja tādi bijuši, un attiecīgie jaunie grozījumi. Aizstātais standarts ir attiecīgi EN CCCCC:YYYY un tā iepriekšējie grozījumi, ja tādi bijuši, bet bez jaunā grozījuma. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām. |
| --- | --- |

3. piezīme:

Grozījumu gadījumā atsauces standarta numurs ir EN CCCCC:YYYY, iepriekšējie grozījumi, ja tādi bijuši, un attiecīgie jaunie grozījumi. Aizstātais standarts ir attiecīgi EN CCCCC:YYYY un tā iepriekšējie grozījumi, ja tādi bijuši, bet bez jaunā grozījuma. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām.

PIEZĪME:

| — | Informāciju, kas attiecas uz standartu pieejamību, var iegūt no Eiropas standartizācijas organizācijām vai no valstu standartizācijas organizācijām, kuru saraksts ir publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī atbilstoši Regulas (ES) Nr. 1025/2012 (2) 27. pantam. |
| --- | --- |

—

Informāciju, kas attiecas uz standartu pieejamību, var iegūt no Eiropas standartizācijas organizācijām vai no valstu standartizācijas organizācijām, kuru saraksts ir publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī atbilstoši Regulas (ES) Nr. 1025/2012 (2) 27. pantam.

| — | Eiropas standartizācijas organizācijas standartus pieņem angļu valodā (CEN un Cenelec standartus publicē arī franču un vācu valodā). Pēc tam valsts standartizācijas iestādes standartu nosaukumus tulko visās attiecīgajās Eiropas Savienības oficiālajās valodās. Eiropas Komisija neuzņemas atbildību par to nosaukumu pareizību, kuri iesniegti publicēšanai Oficiālajā Vēstnesī. |
| --- | --- |

—

Eiropas standartizācijas organizācijas standartus pieņem angļu valodā (CEN un Cenelec standartus publicē arī franču un vācu valodā). Pēc tam valsts standartizācijas iestādes standartu nosaukumus tulko visās attiecīgajās Eiropas Savienības oficiālajās valodās. Eiropas Komisija neuzņemas atbildību par to nosaukumu pareizību, kuri iesniegti publicēšanai Oficiālajā Vēstnesī.

| — | Atsauces uz labojumiem ".../AC:YYYY" publicē tikai informācijai. Ar labojumu standarta tekstā novērš drukas, valodas vai līdzīgas kļūdas, un tas var attiekties uz Eiropas standartizācijas organizācijas pieņemtā standarta vienu vai vairākām valodu versijām (angļu, franču un/vai vācu valodu). |
| --- | --- |

—

Atsauces uz labojumiem ".../AC:YYYY" publicē tikai informācijai. Ar labojumu standarta tekstā novērš drukas, valodas vai līdzīgas kļūdas, un tas var attiekties uz Eiropas standartizācijas organizācijas pieņemtā standarta vienu vai vairākām valodu versijām (angļu, franču un/vai vācu valodu).

| — | Atsauces numuru publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī nenozīmē, ka standarti ir pieejami visās Eiropas Savienības oficiālajās valodās. |
| --- | --- |

—

Atsauces numuru publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī nenozīmē, ka standarti ir pieejami visās Eiropas Savienības oficiālajās valodās.

| — | Ar šo sarakstu aizstāj visus iepriekšējos sarakstus, kas publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Eiropas Komisija nodrošina šā saraksta atjaunināšanu. |
| --- | --- |

—

Ar šo sarakstu aizstāj visus iepriekšējos sarakstus, kas publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Eiropas Komisija nodrošina šā saraksta atjaunināšanu.

| — | Sīkāka informācija par saskaņotajiem standartiem un citiem Eiropas standartiem ir pieejama:
  http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm |
| --- | --- |

—

Sīkāka informācija par saskaņotajiem standartiem un citiem Eiropas standartiem ir pieejama:

http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm

---

(1)  ESO: Eiropas standartizācijas organizācijas:

| — | CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25500811; fax +32 25500819 (http://www.cen.eu) |
| --- | --- |

—

CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25500811; fax +32 25500819 (http://www.cen.eu)

| — | Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25196871; fax +32 25196919 (http://www.cenelec.eu) |
| --- | --- |

—

Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25196871; fax +32 25196919 (http://www.cenelec.eu)

| — | ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, Tel. +33 492944200; fax +33 493654716 (http://www.etsi.eu) |
| --- | --- |

—

ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, Tel. +33 492944200; fax +33 493654716 (http://www.etsi.eu)

(2)  OV L 316, 14.11.2012., 12. lpp.

---

| 4.5.2013 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 128/17 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 128/17

---

Komisijas paziņojums saistībā ar to, kā tiek īstenota Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/105/EK par vienkāršām spiedtvertnēm

(Dokuments attiecas uz EEZ)

(Saskaņoto standartu nosaukumu un numuru publicēšana saskaņā ar Savienības saskaņošanas tiesību aktiem)

2013/C 128/02

| ESO (1) | Saskaņotā standarta numurs un nosaukums
  (un atsauces dokuments) | Aizstātā standarta numurs | Aizstātā standarta atbilstības prezumpcijas beigu datums
  1. piezīme |
| --- | --- | --- | --- |
| (1) | (2) | (3) | (4) |
| CEN | EN 286-1:1998
  Vienkāršās nekarsējamās spiedtvertnes, kuras projektētas gaisa vai slāpekļa uzglabāšanai - 1.daļa: Vispārīga pielietojuma spiedtvertnes | EN 286-1:1991
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.8.1998.) |
| EN 286-1:1998/A1:2002 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.1.2003.) |
| EN 286-1:1998/A2:2005 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.4.2006.) |
| EN 286-1:1998/AC:2002 | | |
| CEN | EN 286-2:1992
  Vienkāršās spiedtvertnes, kuras netiek karsētas un ir projektētas, lai saturētu gaisu vai slāpekli - 2.daļa: Spiedtvertnes motorizēto transportlīdzekļu un to piekabju bremzēšanai ar gaisu un to palīgsistēmām | | |
| EN 286-2:1992/AC:1992 | | |
| CEN | EN 286-3:1994
  Vienkāršās spiedtvertnes, kuras netiek karsētas un ir projektētas, lai saturētu gaisu vai slāpekli - 3.daļa: Tērauda spiedtvertnes, kuras ir projektētas dzelzceļu ritošā sastāva gaisa bremzēšanas iekārtām un pneimatiskajām palīgiekārtām | | |
| CEN | EN 286-4:1994
  Vienkāršās spiedtvertnes, kuras netiek karsētas un ir projektētas, lai saturētu gaisu vai slāpekli - 4.daļa: Alumīnija sakausējuma spiedtvertnes, kuras ir projektētas dzelzceļu ritošā sastāva gaisa bremzēšanas iekārtām un pneimatiskajām palīgiekārtām | | |
| CEN | EN 287-1:2011
  Metinātāju kvalifikācijas pārbaude. Kausēšanas metināšana. 1. daļa: Tēraudi | EN 287-1:2004
  2.1. piezīme | Šīs publikācijas datums |
| CEN | EN 10207:2005
  Tēraudi vienkāršām spiedtvertnēm - Piegādes tehniskās prasības loksnēm, sloksnēm un stieņiem | | |
| CEN | EN ISO 15614-1:2004
  Metālisko materiālu metināšanas procesu specifikācija un novērtējums - Metināšanas procedūru tests - 1.daļa: Tēraudu lokmetināšana un gāzmetināšana un niķeļa un niķeļa sakausējumu lokmetināšana (ISO 15614-1:2004) | | |
| EN ISO 15614-1:2004/A1:2008 | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.8.2008.) |
| EN ISO 15614-1:2004/A2:2012 | 3. piezīme | Šīs publikācijas datums |
| CEN | EN ISO 15614-2:2005
  Metināšanas procedūru specifikācija un novērtējums metāliskiem materiāliem - Metināšanas procedūras tests - 2.daļa: Alumīnija un tā sakausējumu lokmetināšana (ISO 15614-2:2005) | | |
| EN ISO 15614-2:2005/AC:2009 | | |

ESO (1)

Saskaņotā standarta numurs un nosaukums

(un atsauces dokuments)

Aizstātā standarta numurs

Aizstātā standarta atbilstības prezumpcijas beigu datums

1. piezīme

(1)

(2)

(3)

(4)

CEN

EN 286-1:1998

Vienkāršās nekarsējamās spiedtvertnes, kuras projektētas gaisa vai slāpekļa uzglabāšanai - 1.daļa: Vispārīga pielietojuma spiedtvertnes

EN 286-1:1991

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.8.1998.)

EN 286-1:1998/A1:2002

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.1.2003.)

EN 286-1:1998/A2:2005

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.4.2006.)

EN 286-1:1998/AC:2002

CEN

EN 286-2:1992

Vienkāršās spiedtvertnes, kuras netiek karsētas un ir projektētas, lai saturētu gaisu vai slāpekli - 2.daļa: Spiedtvertnes motorizēto transportlīdzekļu un to piekabju bremzēšanai ar gaisu un to palīgsistēmām

EN 286-2:1992/AC:1992

CEN

EN 286-3:1994

Vienkāršās spiedtvertnes, kuras netiek karsētas un ir projektētas, lai saturētu gaisu vai slāpekli - 3.daļa: Tērauda spiedtvertnes, kuras ir projektētas dzelzceļu ritošā sastāva gaisa bremzēšanas iekārtām un pneimatiskajām palīgiekārtām

CEN

EN 286-4:1994

Vienkāršās spiedtvertnes, kuras netiek karsētas un ir projektētas, lai saturētu gaisu vai slāpekli - 4.daļa: Alumīnija sakausējuma spiedtvertnes, kuras ir projektētas dzelzceļu ritošā sastāva gaisa bremzēšanas iekārtām un pneimatiskajām palīgiekārtām

CEN

EN 287-1:2011

Metinātāju kvalifikācijas pārbaude. Kausēšanas metināšana. 1. daļa: Tēraudi

EN 287-1:2004

2.1. piezīme

Šīs publikācijas datums

CEN

EN 10207:2005

Tēraudi vienkāršām spiedtvertnēm - Piegādes tehniskās prasības loksnēm, sloksnēm un stieņiem

CEN

EN ISO 15614-1:2004

Metālisko materiālu metināšanas procesu specifikācija un novērtējums - Metināšanas procedūru tests - 1.daļa: Tēraudu lokmetināšana un gāzmetināšana un niķeļa un niķeļa sakausējumu lokmetināšana (ISO 15614-1:2004)

EN ISO 15614-1:2004/A1:2008

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.8.2008.)

EN ISO 15614-1:2004/A2:2012

3. piezīme

Šīs publikācijas datums

CEN

EN ISO 15614-2:2005

Metināšanas procedūru specifikācija un novērtējums metāliskiem materiāliem - Metināšanas procedūras tests - 2.daļa: Alumīnija un tā sakausējumu lokmetināšana (ISO 15614-2:2005)

EN ISO 15614-2:2005/AC:2009

| 1. piezīme: | Parasti atbilstības prezumpcijas beigu datums ir atsaukšanas datums (“dow” – date of withdrawal), ko noteikusi Eiropas standartizācijas organizācija, bet standartu lietotājiem jāievēro, ka dažos izņēmuma gadījumos var būt citādi. |
| --- | --- |

1. piezīme:

Parasti atbilstības prezumpcijas beigu datums ir atsaukšanas datums (“dow” – date of withdrawal), ko noteikusi Eiropas standartizācijas organizācija, bet standartu lietotājiem jāievēro, ka dažos izņēmuma gadījumos var būt citādi.

| 2.1. piezīme: | Jaunajam (vai grozītajam) standartam ir tāda pati darbības joma kā aizstātajam standartam. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām. |
| --- | --- |

2.1. piezīme:

Jaunajam (vai grozītajam) standartam ir tāda pati darbības joma kā aizstātajam standartam. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām.

| 2.2. piezīme: | Jaunajam standartam ir plašāka darbības joma, salīdzinot ar aizstāto standartu. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām. |
| --- | --- |

2.2. piezīme:

Jaunajam standartam ir plašāka darbības joma, salīdzinot ar aizstāto standartu. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām.

| 2.3. piezīme: | Jaunajam standartam ir šaurāka darbības joma, salīdzinot ar aizstāto standartu. Norādītajā datumā (daļēji) aizstātais standarts zaudē prezumpciju par atbilstību attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām un citām prasībām attiecībā uz tiem ražojumiem vai pakalpojumiem, uz ko attiecas jaunais standarts. Prezumpcija par atbilstību attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām attiecībā uz tiem ražojumiem vai pakalpojumiem, uz ko joprojām attiecas (daļēji) aizstātais standarts, bet uz ko neattiecas jaunais standarts, paliek nemainīga. |
| --- | --- |

2.3. piezīme:

Jaunajam standartam ir šaurāka darbības joma, salīdzinot ar aizstāto standartu. Norādītajā datumā (daļēji) aizstātais standarts zaudē prezumpciju par atbilstību attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām un citām prasībām attiecībā uz tiem ražojumiem vai pakalpojumiem, uz ko attiecas jaunais standarts. Prezumpcija par atbilstību attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām attiecībā uz tiem ražojumiem vai pakalpojumiem, uz ko joprojām attiecas (daļēji) aizstātais standarts, bet uz ko neattiecas jaunais standarts, paliek nemainīga.

| 3. piezīme: | Grozījumu gadījumā atsauces standarta numurs ir EN CCCCC:YYYY, iepriekšējie grozījumi, ja tādi bijuši, un attiecīgie jaunie grozījumi. Aizstātais standarts ir attiecīgi EN CCCCC:YYYY un tā iepriekšējie grozījumi, ja tādi bijuši, bet bez jaunā grozījuma. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām. |
| --- | --- |

3. piezīme:

Grozījumu gadījumā atsauces standarta numurs ir EN CCCCC:YYYY, iepriekšējie grozījumi, ja tādi bijuši, un attiecīgie jaunie grozījumi. Aizstātais standarts ir attiecīgi EN CCCCC:YYYY un tā iepriekšējie grozījumi, ja tādi bijuši, bet bez jaunā grozījuma. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām.

PIEZĪME:

| — | Informāciju, kas attiecas uz standartu pieejamību, var iegūt no Eiropas standartizācijas organizācijām vai no valstu standartizācijas organizācijām, kuru saraksts ir publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī atbilstoši Regulas (ES) Nr. 1025/2012 (2) 27. pantam. |
| --- | --- |

—

Informāciju, kas attiecas uz standartu pieejamību, var iegūt no Eiropas standartizācijas organizācijām vai no valstu standartizācijas organizācijām, kuru saraksts ir publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī atbilstoši Regulas (ES) Nr. 1025/2012 (2) 27. pantam.

| — | Eiropas standartizācijas organizācijas standartus pieņem angļu valodā (CEN un Cenelec standartus publicē arī franču un vācu valodā). Pēc tam valsts standartizācijas iestādes standartu nosaukumus tulko visās attiecīgajās Eiropas Savienības oficiālajās valodās. Eiropas Komisija neuzņemas atbildību par to nosaukumu pareizību, kuri iesniegti publicēšanai Oficiālajā Vēstnesī. |
| --- | --- |

—

Eiropas standartizācijas organizācijas standartus pieņem angļu valodā (CEN un Cenelec standartus publicē arī franču un vācu valodā). Pēc tam valsts standartizācijas iestādes standartu nosaukumus tulko visās attiecīgajās Eiropas Savienības oficiālajās valodās. Eiropas Komisija neuzņemas atbildību par to nosaukumu pareizību, kuri iesniegti publicēšanai Oficiālajā Vēstnesī.

| — | Atsauces uz labojumiem “.../AC:YYYY” publicē tikai informācijai. Ar labojumu standarta tekstā novērš drukas, valodas vai līdzīgas kļūdas, un tas var attiekties uz Eiropas standartizācijas organizācijas pieņemtā standarta vienu vai vairākām valodu versijām (angļu, franču un/vai vācu valodu). |
| --- | --- |

—

Atsauces uz labojumiem “.../AC:YYYY” publicē tikai informācijai. Ar labojumu standarta tekstā novērš drukas, valodas vai līdzīgas kļūdas, un tas var attiekties uz Eiropas standartizācijas organizācijas pieņemtā standarta vienu vai vairākām valodu versijām (angļu, franču un/vai vācu valodu).

| — | Atsauces numuru publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī nenozīmē, ka standarti ir pieejami visās Eiropas Savienības oficiālajās valodās. |
| --- | --- |

—

Atsauces numuru publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī nenozīmē, ka standarti ir pieejami visās Eiropas Savienības oficiālajās valodās.

| — | Ar šo sarakstu aizstāj visus iepriekšējos sarakstus, kas publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Eiropas Komisija nodrošina šā saraksta atjaunināšanu. |
| --- | --- |

—

Ar šo sarakstu aizstāj visus iepriekšējos sarakstus, kas publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Eiropas Komisija nodrošina šā saraksta atjaunināšanu.

| — | Sīkāka informācija par saskaņotajiem standartiem un citiem Eiropas standartiem ir pieejama:
  http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm |
| --- | --- |

—

Sīkāka informācija par saskaņotajiem standartiem un citiem Eiropas standartiem ir pieejama:

http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm

---

(1)  ESO: Eiropas standartizācijas organizācijas:

| — | CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25500811; fax +32 25500819 (http://www.cen.eu) |
| --- | --- |

—

CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25500811; fax +32 25500819 (http://www.cen.eu)

| — | Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25196871; fax +32 25196919 (http://www.cenelec.eu) |
| --- | --- |

—

Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25196871; fax +32 25196919 (http://www.cenelec.eu)

| — | ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, Tel. +33 492944200; fax +33 493654716 (http://www.etsi.eu) |
| --- | --- |

—

ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, Tel. +33 492944200; fax +33 493654716 (http://www.etsi.eu)

(2)  OV L 316, 14.11.2012., 12. lpp.

---

| 4.5.2013 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 128/20 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 128/20

---

Komisijas paziņojums saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 23. marta Direktīvas 94/9/EK īstenošanu par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz iekārtām un aizsardzības sistēmām, kas paredzētas lietošanai sprādzienbīstamā vidē

(Dokuments attiecas uz EEZ)

(Saskaņoto standartu nosaukumu un numuru publicēšana saskaņā ar Savienības saskaņošanas tiesību aktiem)

2013/C 128/03

| ESO (1) | Saskaņotā standarta numurs un nosaukums
  (un atsauces dokuments) | Pirmā publikācija OV | Aizstātā standarta numurs | Aizstātā standarta atbilstības prezumpcijas beigu datums
  1. piezīme |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| (1) | (2) | (3) | (4) | (5) |
| CEN | EN 1834-1:2000
  Virzuļu tipa iekšdedzes dzinēji - Dzinēju konstrukcijas un uzbūves drošības prasības darbībai sprādzienbīstamā vidē - 1.daļa: Otrās grupas dzinēji darbībai degošās gāzēs un tvaika maisījumos | 21.7.2001. | | |
| CEN | EN 1834-2:2000
  Iekšdedzes dzinēji - Drošības prasības dzinēju konstrukcijai un uzbūvei lietošanai sprādzienbīstamā vidē - 2.daļa: I grupas dzinēji lietošanai pazemes darbos, kas ir jūtīgi pret sprāgstošām gāzēm un /vai uzliesmojošiem putekļiem | 21.7.2001. | | |
| CEN | EN 1834-3:2000
  Virzuļu tipa iekšdedzes dzinēji - Dzinēju konstrukcijas un uzbūves drošības prasības darbībai sprādzienbīstamā vidē - 3.daļa: Otrās grupas dzinēji darbībai degošā putekļainā vidē | 21.7.2001. | | |
| CEN | EN 1839:2012
  Gāzu un tvaiku eksplozijas robežu noteikšana | 22.11.2012. | EN 1839:2003
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.3.2013.) |
| CEN | EN 13012:2012
  Degvielas uzpildes stacijas. Degvielas uzpildes automātu automātisko sprauslu konstrukcija un darbība | 3.8.2012. | EN 13012:2001
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2012.) |
| CEN | EN 13160-1:2003
  Noplūžu kontrolsistēmas - 1.daļa: Vispārīgie principi | 14.8.2003. | | |
| CEN | EN 13237:2012
  Sprādzienbīstama vide. Sprādzienbīstamai videi paredzētu iekārtu un aizsardzības sistēmu termini un definīcijas | 12.2.2013. | EN 13237:2003
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.4.2013.) |
| CEN | EN 13463-1:2009
  Neelektriskās iekārtas sprādzienbīstamām vidēm. 1. daļa: Pamatmetode un prasības | 16.4.2010. | EN 13463-1:2001
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2010.) |
| CEN | EN 13463-2:2004
  Neelektriskās iekārtas sprādzienbīstamām vidēm - 2.daļa: Aizsardzība ar plūsmu ierobežojošu apvalku ‧fr‧ | 30.11.2005. | | |
| CEN | EN 13463-3:2005
  Neelektriskās iekārtas sprādzienbīstamām vidēm - 3.daļa: Aizsardzība ar ugunsdrošu apvalku "d" | 30.11.2005. | | |
| CEN | EN 13463-5:2011
  Neelektriskās iekārtas sprādzienbīstamām vidēm. 5.daļa: Aizsardzība ar ‧c‧ tipa celtniecības drošību | 18.11.2011. | EN 13463-5:2003
  2.1. piezīme | 31.7.2014. |
| CEN | EN 13463-6:2005
  Neelektriskās iekārtas sprādzienbīstamām vidēm - 6.daļa: Aizsardzība ar vadāmu aizdegšanās avotu "b" | 30.11.2005. | | |
| CEN | EN 13463-8:2003
  Neelektriskās iekārtas sprādzienbīstamām vidēm - 8.daļa: Aizsardzība ar ‧k‧ tipa mērcēšanu | 12.8.2004. | | |
| CEN | EN 13616:2004
  Pārplūdes novēršanas ierīces stacionāriem šķidrās naftas degvielas rezervuāriem | 9.3.2006. | | |
| EN 13616:2004/AC:2006 | | | |
| CEN | EN 13617-2:2012
  Degvielas uzpildes stacijas. 2. daļa: Drošības prasības mērsūkņu un degvielas uzpildes automātu bloķēšanas ierīču konstrukcijai un darbībai | 4.5.2012. | EN 13617-2:2004
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.9.2012.) |
| CEN | EN 13617-3:2012
  Degvielas uzpildes stacijas. 3. daļa: Drošības prasības noslēgvārstu konstrukcijai un darbībai | 4.5.2012. | EN 13617-3:2004
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.9.2012.) |
| CEN | EN 13760:2003
  Sašķidrinātās naftas gāzes (SNG) degvielas uzpildīšanas sistēmas vieglajam un kravas autotransportam - Uzpildes sprausla, testa prasības un izmēri | 24.1.2004. | | |
| CEN | EN 13821:2002
  Sprādzienbīstama vide - Sprādziena novēršana un aizsardzība - Putekļu/gaisa maisījumu minimālās aizdegšanās enerģijas noteikšana | 20.5.2003. | | |
| CEN | EN 14034-1:2004+A1:2011
  Putekļu mākoņu eksplozijas raksturlielumu noteikšana. 1. daļa: Putekļu mākoņu eksplozijas maksimālā spiediena pmax noteikšana | 8.6.2011. | EN 14034-1:2004
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.7.2011.) |
| CEN | EN 14034-2:2006+A1:2011
  Putekļu mākoņu eksplozijas raksturlielumu noteikšana. 2. daļa: Putekļu mākoņu eksplozijas spiediena augšanas maksimālā straujuma (dp/dt)max noteikšana | 8.6.2011. | EN 14034-2:2006
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.7.2011.) |
| CEN | EN 14034-3:2006+A1:2011
  Putekļu mākoņu eksplozijas raksturlielumu noteikšana. 3. daļa: Putekļu mākoņu eksplozivitātes zemākās robežas EZR noteikšana | 8.6.2011. | EN 14034-3:2006
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.7.2011.) |
| CEN | EN 14034-4:2004+A1:2011
  Putekļu mākoņu eksplozijas raksturlielumu noteikšana. 4. daļa: Skābekļa robežkoncentrācijas SRK noteikšana putekļu mākoņos | 8.6.2011. | EN 14034-4:2004
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.7.2011.) |
| CEN | EN 14373:2005
  Sprādziena apslāpēšanas sistēmas | 9.3.2006. | | |
| CEN | EN 14460:2006
  Sprādziendrošas iekārtas | 15.12.2006. | | |
| CEN | EN 14491:2012
  Vēdinošās aizsargsistēmas pret putekļu eksploziju | 22.11.2012. | EN 14491:2006
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (28.2.2013.) |
| CEN | EN 14522:2005
  Gāzu un tvaiku pašuzliesmošanas temperatūras noteikšana | 30.11.2005. | | |
| CEN | EN 14591-1:2004
  Sprādziena novēršana un aizsardzība apakšzemes raktuvēs - Aizsardzības sistēmas - 1.daļa: 2-bāru sprādziendrošas ventilācijas ietaises | 9.3.2006. | | |
| EN 14591-1:2004/AC:2006 | | | |
| CEN | EN 14591-2:2007
  Sprādzienaizsardzība apakšzemes raktuvēs - Aizsargsistēmas - 2. daļa: Pasīvās barjeras ar ūdens silēm | 12.12.2007. | | |
| EN 14591-2:2007/AC:2008 | | | |
| CEN | EN 14591-4:2007
  Sprādzienaizsardzība apakšzemes raktuvēs - Aizsargsistēmas - 4. daļa: Raktuvju kombainiem paredzētās automātiskās sprādziendzēsības sistēmas | 12.12.2007. | | |
| EN 14591-4:2007/AC:2008 | | | |
| CEN | EN 14678-1:2013
  Sašķidrinātās naftasgāzes (SNG) iekārtas un piederumi. SNG automātisko uzpildes staciju iekārtu konstrukcija un darbība. 1. daļa: Uzpildes automāti | Šī ir pirmā publikācija | EN 14678-1:2006+A1:2009
  2.1. piezīme | 30.9.2013. |
| CEN | EN 14756:2006
  Skābekļa robežkoncentrācijas (LOC) noteikšana uzliesmojošām gāzēm un tvaikiem | 12.12.2007. | | |
| CEN | EN 14797:2006
  Eksplozijas spiediena mazināšanas ierīces | 12.12.2007. | | |
| CEN | EN 14983:2007
  Sprādzienaizsardzība apakšzemes raktuvēs - Aprīkojums un aizsargsistēmas raktuvju gāzes novadīšanai | 12.12.2007. | | |
| CEN | EN 14986:2007
  Ventilatoru konstrukcijas darbam sprādzienbīstamā vidē | 12.12.2007. | | |
| CEN | EN 14994:2007
  Gāzes eksplozijas spiediena novadīšanas ierīces | 12.12.2007. | | |
| CEN | EN 15089:2009
  Sprādziena izolēšanas sistēmas | 16.4.2010. | | |
| CEN | EN 15188:2007
  Putekļu sakopojumu pašaizdegamības noteikšana | 12.12.2007. | | |
| CEN | EN 15198:2007
  Sprādzienbīstamās atmosfērās lietojamo neelektrisko iekārtu un to komponentu riskantuma novērtēšanas metodika | 12.12.2007. | | |
| CEN | EN 15233:2007
  Sprādzienbīstamās atmosfērās lietojamo aizsargsistēmu funkcionālā drošuma novērtēšanas metodika | 12.12.2007. | | |
| CEN | EN 15794:2009
  Viegli uzliesmojošu šķidrumu sprādzienpunktu noteikšana | 16.4.2010. | | |
| CEN | EN 16009:2011
  Bezliesmas eksplozijas spiediena novadīšanas ierīces | 18.11.2011. | | |
| CEN | EN 16020:2011
  Eksplozijas spiediena izlādņi | 18.11.2011. | | |
| CEN | EN ISO 16852:2010
  Liesmu norobežotāji. Ekspluatācijas prasības, testēšanas metodes un lietošanas ierobežojumi (ISO 16852:2008, ieskaitot Cor 1:2008 un Cor 2:2009) | 17.9.2010. | EN 12874:2001
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2010.) |
| CEN | EN 1127-1:2011
  Sprādzienbīstama vide. Sprādziena novēršana un aizsardzība. 1.daļa: Pamatnorādījumi un metodoloģija | 18.11.2011. | EN 1127-1:2007
  2.1. piezīme | 31.7.2014. |
| CEN | EN 15967:2011
  Gāzu un tvaiku eksplozijas maksimālā spiediena un tā paaugstināšanās maksimālā ātruma noteikšana | 18.11.2011. | EN 13673-2:2005
  EN 13673-1:2003
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (29.2.2012.) |
| CEN | EN 1010-1:2004+A1:2010
  Mašīnu drošums. Drošuma prasības iespiedmašīnu un papīra apstrādes mašīnu konstruēšanai un izgatavošanai. 1. daļa: Kopīgās prasības | 8.6.2011. | EN 1010-1:2004
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (8.6.2011.) |
| CEN | EN 1010-2:2006+A1:2010
  Mašīnu drošums. Drošuma prasības iespiedmašīnu un papīra konversijas mašīnu konstruēšanai un ražošanai. 2. daļa: Iespiedmašīnas un lakošanas mašīnas, ieskaitot pirmsdrukas procesu mašīnas | 4.2.2011. | EN 1010-2:2006
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (28.2.2011.) |
| CEN | EN 1127-2:2002+A1:2008
  Sprādzienbīstama vide. Sprādziena novēršana un aizsardzība. 2.daļa: Pamatnostādnes un metodoloģija kalnrūpniecībā | 20.8.2008. | EN 1127-2:2002
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (28.12.2009.) |
| CEN | EN 1710:2005+A1:2008
  Sprādzienbīstamām atmosfērām apakšzemes raktuvēs paredzētas iekārtas un to komponenti | 20.8.2008. | EN 1710:2005
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (28.12.2009.) |
| EN 1710:2005+A1:2008/AC:2010 | | | |
| CEN | EN 1755:2000+A2:2013
  Rūpniecisko kravas automašīnu drošība - Darbība sprādzienbīstamā vidē - Lietošana degošās gāzēs, tvaiku maisījumos un putekļos | Šī ir pirmā publikācija | EN 1755:2000+A1:2009
  2.1. piezīme | 30.9.2013. |
| CEN | EN 12581:2005+A1:2010
  Pārklāšanas iekārtas. Šķidru organisko pārklājuma materiālu karstās uzklāšanas un elektrouzklāšanas mašīnas. Drošuma prasības | 17.9.2010. | EN 12581:2005
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2010.) |
| CEN | EN 12621:2006+A1:2010
  Zem spiediena darbojošās pārklājuma padeves un cirkulācijas mašīnas. Drošuma prasības | 17.9.2010. | EN 12621:2006
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2010.) |
| CEN | EN 12757-1:2005+A1:2010
  Pārklājumu materiālu maisīšanas mašīnas. Drošuma prasības. 1.daļa: Transportlīdzekļu remontapdarē izmantojamās maisīšanas mašīnas | 17.9.2010. | EN 12757-1:2005
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2010.) |
| CEN | EN 13617-1:2012
  Degvielas uzpildes stacijas. 1. daļa: Drošuma prasības degvielas uzpildes automātu un attālināto sūkņagregātu konstrukcijai un darbībai | 3.8.2012. | EN 13617-1:2004+A1:2009
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.11.2012.) |
| CEN | EN 14492-1:2006+A1:2009
  Celtņi. Vinčas un pacēlāji ar motorpiedziņu. 1. daļa: Vinčas ar motorpiedziņu | 16.4.2010. | EN 14492-1:2006
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (30.4.2010.) |
| EN 14492-1:2006+A1:2009/AC:2010 | | | |
| CEN | EN 14492-2:2006+A1:2009
  Celtņi. Vinčas un pacēlāji ar piedziņu. 2. daļa: Pacēlāji ar piedziņu | 16.4.2010. | EN 14492-2:2006
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (16.4.2010.) |
| EN 14492-2:2006+A1:2009/AC:2010 | | | |
| CEN | EN 14677:2008
  Mašīnu drošums. Tērauda iegūšana no metāllūžņiem. Mašīnas un iekārtas darbam ar izkausētu tēraudu | 20.8.2008. | | |
| CEN | EN 14681:2006+A1:2010
  Mašīnu drošums. Drošuma prasības mašīnām un iekārtām, kas paredzētas tēraudkausēšanai elektroloka krāsnīs | 8.6.2011. | EN 14681:2006
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (8.6.2011.) |
| CEN | EN 14973:2006+A1:2008
  Apakšzemes konveijeru lentes. Elektrodrošuma un uzliesmojumdrošuma prasības | 7.7.2010. | EN 14973:2006
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (31.12.2010.) |
| CEN | EN 15268:2008
  Degvielas uzpildes stacijas. Drošuma prasības iegremdējamu sūkņagregātu konstrukcijai | 27.1.2009. | | |
| Cenelec | EN 50050:2006
  Elektroaparāti sprādzienbīstamām atmosfērām – Elektrostatiskie rokas pulverizatori | 20.8.2008. | | |
| Cenelec | EN 50104:2010
  Elektriskā aparatūra skābekļa atklāšanai un mērīšanai. Veiktspējas prasības un testēšanas metodes | 4.2.2011. | EN 50104:2002
  un tā labojums 2.1. piezīme | 1.6.2013. |
| Cenelec | EN 50176:2009
  Stacionāras elektrostatiskās izsmidzināšanas iekārtas ugunsnedrošiem šķidriem pārklājummateriāliem. Drošuma prasības | 16.4.2010. | | |
| Cenelec | EN 50177:2009
  Stacionāras elektrostatiskās iekārtas ugunsnedrošiem pārklājumpulveriem. Drošuma prasības | 16.4.2010. | | |
| EN 50177:2009/A1:2012 | 22.11.2012. | 3. piezīme | 23.7.2015. |
| Cenelec | EN 50223:2010
  Stacionāras elektrostatiskās iekārtas darbam ar aizdedzināmu floka materiālu. Drošuma prasības | 17.9.2010. | | |
| Cenelec | EN 50241-1:1999
  Viegli uzliesmojošu vai toksisku gāzu un tvaiku atklāšanas atvērtā kanāla aparātu specifikācija - 1.daļa: Vispārīgas prasības un pārbaudes metodes | 6.11.1999. | | |
| EN 50241-1:1999/A1:2004 | 12.8.2004. | 3. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (12.8.2004.) |
| Cenelec | EN 50241-2:1999
  Viegli uzliesmojošu vai toksisku gāzu un tvaiku atklāšanas atvērtā kanāla aparātu specifikācija - 2.daļa: Veiktspējas prasības viegli uzliesmojošu gāzu atklāšanas aparātiem | 6.11.1999. | | |
| Cenelec | EN 50271:2010
  Elektriskā aparatūra uzliesmojošu gāzu, toksisku gāzu vai skābekļa atklāšanai un mērīšanai. Prasības un testi ierīcēm, kurās lieto programmatūru un/vai digitālās tehnoloģijas | 4.2.2011. | | |
| Cenelec | EN 50281-2-1:1998
  Viegli uzliesmojošu putekļu klātbūtnē izmantojami elektroaparāti - 2-1.daļa: Pārbaudes metodes - Putekļu minimālās aizdegšanās temperatūras noteikšanas metodes | 6.11.1999. | | |
| EN 50281-2-1:1998/AC:1999 | | | |
| Cenelec | EN 50303:2000
  Raktuvju gāzes un/vai ogļu putekļu apdraudētā atmosfērā darbam paredzēta I grupas, M1 kategorijas iekārta | 16.2.2001. | | |
| Cenelec | EN 50381:2004
  Pārvedamas ventilētas kameras, kurās var būt iekšējs izmešu avots | 9.3.2006. | | |
| EN 50381:2004/AC:2005 | | | |
| Cenelec | EN 50495:2010
  Iekārtu drošai darbībai nepieciešamās drošības ierīces kopsakarā ar eksplozijrisku | 17.9.2010. | | |
| Cenelec | EN 60079-0:2009
  Eksplozīvās atmosfēras. 0. daļa: Iekārtas. Vispārīgās prasības
  IEC 60079-0:2007 | 16.4.2010. | EN 60079-0:2006
  - EN 61241-0:2006
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (1.6.2012.) |
| Cenelec | EN 60079-1:2007
  Eksplozīvās atmosfēras – 1. daļa: Iekārtu aizsardzība ar liesmdrošiem apvalkiem “d”
  IEC 60079-1:2007 | 20.8.2008. | EN 60079-1:2004
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (1.7.2010.) |
| Cenelec | EN 60079-2:2007
  Eksplozīvās atmosfēras – 2. daļa: Spiedienhermetizētie apvalki „p”
  IEC 60079-2:2007 | 20.8.2008. | EN 60079-2:2004
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (1.11.2010.) |
| Cenelec | EN 60079-5:2007
  Eksplozīvās atmosfēras – 5. daļa: Iekārtu aizsardzība ar pulvera pildījumu „q”
  IEC 60079-5:2007 | 20.8.2008. | EN 50017:1998
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (1.11.2010.) |
| Cenelec | EN 60079-6:2007
  Eksplozīvās atmosfēras – 6. daļa: Iekārtu aizsardzība ar iegremdēšanu eļļā “o”
  IEC 60079-6:2007 | 20.8.2008. | EN 50015:1998
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (1.5.2010.) |
| Cenelec | EN 60079-7:2007
  Eksplozīvās atmosfēras - 7.daļa: Iekārtu aizsardzība ar paaugstinātu drošumu “e”
  IEC 60079-7:2006 | 11.4.2008. | EN 60079-7:2003
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (1.10.2009.) |
| Cenelec | EN 60079-11:2012
  Eksplozīvas atmosfēras. 11. daļa: Iekārtu aizsardzība ar iekšējo drošumu “i”
  IEC 60079-11:2011 | 4.5.2012. | EN 60079-11:2007 + EN 60079-27:2008 + EN 61241-11:2006
  2.1. piezīme | 4.8.2014. |
| Cenelec | EN 60079-15:2010
  Eksplozīvās atmosfēras. 15. daļa: Iekārtu aizsardzība ar „n” tipa aizsardzību
  IEC 60079-15:2010 | 8.6.2011. | EN 60079-15:2005
  2.1. piezīme | 1.5.2013. |
| Cenelec | EN 60079-18:2009
  Eksplozīvās atmosfēras. 18. daļa: Iekārtu aizsardzība ar „m” tipa aizsargapvalkiem
  IEC 60079-18:2009 | 7.7.2010. | EN 60079-18:2004 + EN 61241-18:2004
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (1.10.2012.) |
| Cenelec | EN 60079-20-1:2010
  Eksplozīvās atmosfēras. 20-1. daļa: Materiālu raksturlielumi gāzu un tvaiku klasificēšanai. Testēšanas metodes un dati
  IEC 60079-20-1:2010 | 17.9.2010. | | |
| Cenelec | EN 60079-25:2010
  Eksplozīvās atmosfēras. 25. daļa: Pašdrošās elektrosistēmas
  IEC 60079-25:2010 | 8.6.2011. | EN 60079-25:2004
  2.1. piezīme | 1.10.2013. |
| Cenelec | EN 60079-26:2007
  Eksplozīvās atmosfēras – 26. daļa: Iekārtas ar iekārtu aizsardzības līmeni (EPL) Ga
  IEC 60079-26:2006 | 20.8.2008. | | |
| Cenelec | EN 60079-28:2007
  Eksplozīvās atmosfēras – 28. daļa: Optiskā starojuma raidekārtu un raidsistēmu aizsardzība
  IEC 60079-28:2006 | 11.4.2008. | | |
| Cenelec | EN 60079-29-1:2007
  Eksplozīvās atmosfēras – 29-1. daļa: Gāzes detektori – Viegli uzliesmojošo gāzu detektoru veiktspējas prasības
  IEC 60079-29-1:2007 (Ar grozijumiem) | 20.8.2008. | EN 61779-1:2000
  - A11:2004
  - EN 61779-2:2000
  - EN 61779-3:2000
  - EN 61779-4:2000
  - EN 61779-5:2000
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (1.11.2010.) |
| Cenelec | EN 60079-29-4:2010
  Eksplozīvās atmosfēras. 29-4. daļa: Gāzes detektori. Veiktspējas prasības atvērtā kanāla detektoriem uzliesmojošu gāzu noteikšanai
  IEC 60079-29-4:2009 (Ar grozijumiem) | 8.6.2011. | EN 50241-1:1999
  un tā labojums
  - EN 50241-2:1999
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (1.4.2013.) |
| Cenelec | EN 60079-30-1:2007
  Eksplozīvās atmosfēras – 30-1. daļa: Elektrorezistīvā pavadapsilde – Vispārīgās prasības un testēšanas prasības
  IEC 60079-30-1:2007 | 20.8.2008. | | |
| Cenelec | EN 60079-31:2009
  Eksplozīvās atmosfēras. 31. daļa: Iekārtu aizsardzība no aizdegties spējīgiem putekļiem ar „t” tipa apvalkiem
  IEC 60079-31:2008 | 7.7.2010. | EN 61241-1:2004
  2.1. piezīme | Darbības izbeigšanās datums
  (1.10.2012.) |
| Cenelec | EN 60079-35-1:2011
  Eksplozīvās atmosfēras. 35-1. daļa: Individuālie gaismekļi raktuvēm, kurās var būt raktuvju gāze. Vispārīgās prasības. Uzbūve un testēšana attiecībā uz sprādzienbīstamību
  IEC 60079-35-1:2011 | 18.11.2011. | EN 62013-1:2006
  2.1. piezīme | 30.6.2014. |
| EN 60079-35-1:2011/AC:2011 | | | |
| Cenelec | EN 61241-4:2006
  Degtspējīgu putekļu klātbūtnē izmantojama elektroaparatūra – 4. daļa: Aizsardzības tips “pD”
  IEC 61241-4:2001 | 20.8.2008. | | |
| Cenelec | EN ISO/IEC 80079-34:2011
  Eksplozīvās atmosfēras. 34. daļa: Kvalitātes sistēmu pielietošana attiecībā uz iekārtu ražošanu
  ISO/IEC 80079-34:2011 (Ar grozijumiem) | 18.11.2011. | EN 13980:2002
  2.1. piezīme | 25.5.2014. |

ESO (1)

Saskaņotā standarta numurs un nosaukums

(un atsauces dokuments)

Pirmā publikācija OV

Aizstātā standarta numurs

Aizstātā standarta atbilstības prezumpcijas beigu datums

1. piezīme

(1)

(2)

(3)

(4)

(5)

CEN

EN 1834-1:2000

Virzuļu tipa iekšdedzes dzinēji - Dzinēju konstrukcijas un uzbūves drošības prasības darbībai sprādzienbīstamā vidē - 1.daļa: Otrās grupas dzinēji darbībai degošās gāzēs un tvaika maisījumos

21.7.2001.

CEN

EN 1834-2:2000

Iekšdedzes dzinēji - Drošības prasības dzinēju konstrukcijai un uzbūvei lietošanai sprādzienbīstamā vidē - 2.daļa: I grupas dzinēji lietošanai pazemes darbos, kas ir jūtīgi pret sprāgstošām gāzēm un /vai uzliesmojošiem putekļiem

21.7.2001.

CEN

EN 1834-3:2000

Virzuļu tipa iekšdedzes dzinēji - Dzinēju konstrukcijas un uzbūves drošības prasības darbībai sprādzienbīstamā vidē - 3.daļa: Otrās grupas dzinēji darbībai degošā putekļainā vidē

21.7.2001.

CEN

EN 1839:2012

Gāzu un tvaiku eksplozijas robežu noteikšana

22.11.2012.

EN 1839:2003

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.3.2013.)

CEN

EN 13012:2012

Degvielas uzpildes stacijas. Degvielas uzpildes automātu automātisko sprauslu konstrukcija un darbība

3.8.2012.

EN 13012:2001

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2012.)

CEN

EN 13160-1:2003

Noplūžu kontrolsistēmas - 1.daļa: Vispārīgie principi

14.8.2003.

CEN

EN 13237:2012

Sprādzienbīstama vide. Sprādzienbīstamai videi paredzētu iekārtu un aizsardzības sistēmu termini un definīcijas

12.2.2013.

EN 13237:2003

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.4.2013.)

CEN

EN 13463-1:2009

Neelektriskās iekārtas sprādzienbīstamām vidēm. 1. daļa: Pamatmetode un prasības

16.4.2010.

EN 13463-1:2001

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2010.)

CEN

EN 13463-2:2004

Neelektriskās iekārtas sprādzienbīstamām vidēm - 2.daļa: Aizsardzība ar plūsmu ierobežojošu apvalku ‧fr‧

30.11.2005.

CEN

EN 13463-3:2005

Neelektriskās iekārtas sprādzienbīstamām vidēm - 3.daļa: Aizsardzība ar ugunsdrošu apvalku "d"

30.11.2005.

CEN

EN 13463-5:2011

Neelektriskās iekārtas sprādzienbīstamām vidēm. 5.daļa: Aizsardzība ar ‧c‧ tipa celtniecības drošību

18.11.2011.

EN 13463-5:2003

2.1. piezīme

31.7.2014.

CEN

EN 13463-6:2005

Neelektriskās iekārtas sprādzienbīstamām vidēm - 6.daļa: Aizsardzība ar vadāmu aizdegšanās avotu "b"

30.11.2005.

CEN

EN 13463-8:2003

Neelektriskās iekārtas sprādzienbīstamām vidēm - 8.daļa: Aizsardzība ar ‧k‧ tipa mērcēšanu

12.8.2004.

CEN

EN 13616:2004

Pārplūdes novēršanas ierīces stacionāriem šķidrās naftas degvielas rezervuāriem

9.3.2006.

EN 13616:2004/AC:2006

CEN

EN 13617-2:2012

Degvielas uzpildes stacijas. 2. daļa: Drošības prasības mērsūkņu un degvielas uzpildes automātu bloķēšanas ierīču konstrukcijai un darbībai

4.5.2012.

EN 13617-2:2004

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.9.2012.)

CEN

EN 13617-3:2012

Degvielas uzpildes stacijas. 3. daļa: Drošības prasības noslēgvārstu konstrukcijai un darbībai

4.5.2012.

EN 13617-3:2004

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.9.2012.)

CEN

EN 13760:2003

Sašķidrinātās naftas gāzes (SNG) degvielas uzpildīšanas sistēmas vieglajam un kravas autotransportam - Uzpildes sprausla, testa prasības un izmēri

24.1.2004.

CEN

EN 13821:2002

Sprādzienbīstama vide - Sprādziena novēršana un aizsardzība - Putekļu/gaisa maisījumu minimālās aizdegšanās enerģijas noteikšana

20.5.2003.

CEN

EN 14034-1:2004+A1:2011

Putekļu mākoņu eksplozijas raksturlielumu noteikšana. 1. daļa: Putekļu mākoņu eksplozijas maksimālā spiediena pmax noteikšana

8.6.2011.

EN 14034-1:2004

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.7.2011.)

CEN

EN 14034-2:2006+A1:2011

Putekļu mākoņu eksplozijas raksturlielumu noteikšana. 2. daļa: Putekļu mākoņu eksplozijas spiediena augšanas maksimālā straujuma (dp/dt)max noteikšana

8.6.2011.

EN 14034-2:2006

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.7.2011.)

CEN

EN 14034-3:2006+A1:2011

Putekļu mākoņu eksplozijas raksturlielumu noteikšana. 3. daļa: Putekļu mākoņu eksplozivitātes zemākās robežas EZR noteikšana

8.6.2011.

EN 14034-3:2006

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.7.2011.)

CEN

EN 14034-4:2004+A1:2011

Putekļu mākoņu eksplozijas raksturlielumu noteikšana. 4. daļa: Skābekļa robežkoncentrācijas SRK noteikšana putekļu mākoņos

8.6.2011.

EN 14034-4:2004

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.7.2011.)

CEN

EN 14373:2005

Sprādziena apslāpēšanas sistēmas

9.3.2006.

CEN

EN 14460:2006

Sprādziendrošas iekārtas

15.12.2006.

CEN

EN 14491:2012

Vēdinošās aizsargsistēmas pret putekļu eksploziju

22.11.2012.

EN 14491:2006

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(28.2.2013.)

CEN

EN 14522:2005

Gāzu un tvaiku pašuzliesmošanas temperatūras noteikšana

30.11.2005.

CEN

EN 14591-1:2004

Sprādziena novēršana un aizsardzība apakšzemes raktuvēs - Aizsardzības sistēmas - 1.daļa: 2-bāru sprādziendrošas ventilācijas ietaises

9.3.2006.

EN 14591-1:2004/AC:2006

CEN

EN 14591-2:2007

Sprādzienaizsardzība apakšzemes raktuvēs - Aizsargsistēmas - 2. daļa: Pasīvās barjeras ar ūdens silēm

12.12.2007.

EN 14591-2:2007/AC:2008

CEN

EN 14591-4:2007

Sprādzienaizsardzība apakšzemes raktuvēs - Aizsargsistēmas - 4. daļa: Raktuvju kombainiem paredzētās automātiskās sprādziendzēsības sistēmas

12.12.2007.

EN 14591-4:2007/AC:2008

CEN

EN 14678-1:2013

Sašķidrinātās naftasgāzes (SNG) iekārtas un piederumi. SNG automātisko uzpildes staciju iekārtu konstrukcija un darbība. 1. daļa: Uzpildes automāti

Šī ir pirmā publikācija

EN 14678-1:2006+A1:2009

2.1. piezīme

30.9.2013.

CEN

EN 14756:2006

Skābekļa robežkoncentrācijas (LOC) noteikšana uzliesmojošām gāzēm un tvaikiem

12.12.2007.

CEN

EN 14797:2006

Eksplozijas spiediena mazināšanas ierīces

12.12.2007.

CEN

EN 14983:2007

Sprādzienaizsardzība apakšzemes raktuvēs - Aprīkojums un aizsargsistēmas raktuvju gāzes novadīšanai

12.12.2007.

CEN

EN 14986:2007

Ventilatoru konstrukcijas darbam sprādzienbīstamā vidē

12.12.2007.

CEN

EN 14994:2007

Gāzes eksplozijas spiediena novadīšanas ierīces

12.12.2007.

CEN

EN 15089:2009

Sprādziena izolēšanas sistēmas

16.4.2010.

CEN

EN 15188:2007

Putekļu sakopojumu pašaizdegamības noteikšana

12.12.2007.

CEN

EN 15198:2007

Sprādzienbīstamās atmosfērās lietojamo neelektrisko iekārtu un to komponentu riskantuma novērtēšanas metodika

12.12.2007.

CEN

EN 15233:2007

Sprādzienbīstamās atmosfērās lietojamo aizsargsistēmu funkcionālā drošuma novērtēšanas metodika

12.12.2007.

CEN

EN 15794:2009

Viegli uzliesmojošu šķidrumu sprādzienpunktu noteikšana

16.4.2010.

CEN

EN 16009:2011

Bezliesmas eksplozijas spiediena novadīšanas ierīces

18.11.2011.

CEN

EN 16020:2011

Eksplozijas spiediena izlādņi

18.11.2011.

CEN

EN ISO 16852:2010

Liesmu norobežotāji. Ekspluatācijas prasības, testēšanas metodes un lietošanas ierobežojumi (ISO 16852:2008, ieskaitot Cor 1:2008 un Cor 2:2009)

17.9.2010.

EN 12874:2001

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2010.)

CEN

EN 1127-1:2011

Sprādzienbīstama vide. Sprādziena novēršana un aizsardzība. 1.daļa: Pamatnorādījumi un metodoloģija

18.11.2011.

EN 1127-1:2007

2.1. piezīme

31.7.2014.

CEN

EN 15967:2011

Gāzu un tvaiku eksplozijas maksimālā spiediena un tā paaugstināšanās maksimālā ātruma noteikšana

18.11.2011.

EN 13673-2:2005

EN 13673-1:2003

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(29.2.2012.)

CEN

EN 1010-1:2004+A1:2010

Mašīnu drošums. Drošuma prasības iespiedmašīnu un papīra apstrādes mašīnu konstruēšanai un izgatavošanai. 1. daļa: Kopīgās prasības

8.6.2011.

EN 1010-1:2004

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(8.6.2011.)

CEN

EN 1010-2:2006+A1:2010

Mašīnu drošums. Drošuma prasības iespiedmašīnu un papīra konversijas mašīnu konstruēšanai un ražošanai. 2. daļa: Iespiedmašīnas un lakošanas mašīnas, ieskaitot pirmsdrukas procesu mašīnas

4.2.2011.

EN 1010-2:2006

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(28.2.2011.)

CEN

EN 1127-2:2002+A1:2008

Sprādzienbīstama vide. Sprādziena novēršana un aizsardzība. 2.daļa: Pamatnostādnes un metodoloģija kalnrūpniecībā

20.8.2008.

EN 1127-2:2002

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(28.12.2009.)

CEN

EN 1710:2005+A1:2008

Sprādzienbīstamām atmosfērām apakšzemes raktuvēs paredzētas iekārtas un to komponenti

20.8.2008.

EN 1710:2005

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(28.12.2009.)

EN 1710:2005+A1:2008/AC:2010

CEN

EN 1755:2000+A2:2013

Rūpniecisko kravas automašīnu drošība - Darbība sprādzienbīstamā vidē - Lietošana degošās gāzēs, tvaiku maisījumos un putekļos

Šī ir pirmā publikācija

EN 1755:2000+A1:2009

2.1. piezīme

30.9.2013.

CEN

EN 12581:2005+A1:2010

Pārklāšanas iekārtas. Šķidru organisko pārklājuma materiālu karstās uzklāšanas un elektrouzklāšanas mašīnas. Drošuma prasības

17.9.2010.

EN 12581:2005

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2010.)

CEN

EN 12621:2006+A1:2010

Zem spiediena darbojošās pārklājuma padeves un cirkulācijas mašīnas. Drošuma prasības

17.9.2010.

EN 12621:2006

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2010.)

CEN

EN 12757-1:2005+A1:2010

Pārklājumu materiālu maisīšanas mašīnas. Drošuma prasības. 1.daļa: Transportlīdzekļu remontapdarē izmantojamās maisīšanas mašīnas

17.9.2010.

EN 12757-1:2005

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2010.)

CEN

EN 13617-1:2012

Degvielas uzpildes stacijas. 1. daļa: Drošuma prasības degvielas uzpildes automātu un attālināto sūkņagregātu konstrukcijai un darbībai

3.8.2012.

EN 13617-1:2004+A1:2009

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.11.2012.)

CEN

EN 14492-1:2006+A1:2009

Celtņi. Vinčas un pacēlāji ar motorpiedziņu. 1. daļa: Vinčas ar motorpiedziņu

16.4.2010.

EN 14492-1:2006

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(30.4.2010.)

EN 14492-1:2006+A1:2009/AC:2010

CEN

EN 14492-2:2006+A1:2009

Celtņi. Vinčas un pacēlāji ar piedziņu. 2. daļa: Pacēlāji ar piedziņu

16.4.2010.

EN 14492-2:2006

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(16.4.2010.)

EN 14492-2:2006+A1:2009/AC:2010

CEN

EN 14677:2008

Mašīnu drošums. Tērauda iegūšana no metāllūžņiem. Mašīnas un iekārtas darbam ar izkausētu tēraudu

20.8.2008.

CEN

EN 14681:2006+A1:2010

Mašīnu drošums. Drošuma prasības mašīnām un iekārtām, kas paredzētas tēraudkausēšanai elektroloka krāsnīs

8.6.2011.

EN 14681:2006

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(8.6.2011.)

CEN

EN 14973:2006+A1:2008

Apakšzemes konveijeru lentes. Elektrodrošuma un uzliesmojumdrošuma prasības

7.7.2010.

EN 14973:2006

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(31.12.2010.)

CEN

EN 15268:2008

Degvielas uzpildes stacijas. Drošuma prasības iegremdējamu sūkņagregātu konstrukcijai

27.1.2009.

Cenelec

EN 50050:2006

Elektroaparāti sprādzienbīstamām atmosfērām – Elektrostatiskie rokas pulverizatori

20.8.2008.

Cenelec

EN 50104:2010

Elektriskā aparatūra skābekļa atklāšanai un mērīšanai. Veiktspējas prasības un testēšanas metodes

4.2.2011.

EN 50104:2002

un tā labojums 2.1. piezīme

1.6.2013.

Cenelec

EN 50176:2009

Stacionāras elektrostatiskās izsmidzināšanas iekārtas ugunsnedrošiem šķidriem pārklājummateriāliem. Drošuma prasības

16.4.2010.

Cenelec

EN 50177:2009

Stacionāras elektrostatiskās iekārtas ugunsnedrošiem pārklājumpulveriem. Drošuma prasības

16.4.2010.

EN 50177:2009/A1:2012

22.11.2012.

3. piezīme

23.7.2015.

Cenelec

EN 50223:2010

Stacionāras elektrostatiskās iekārtas darbam ar aizdedzināmu floka materiālu. Drošuma prasības

17.9.2010.

Cenelec

EN 50241-1:1999

Viegli uzliesmojošu vai toksisku gāzu un tvaiku atklāšanas atvērtā kanāla aparātu specifikācija - 1.daļa: Vispārīgas prasības un pārbaudes metodes

6.11.1999.

EN 50241-1:1999/A1:2004

12.8.2004.

3. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(12.8.2004.)

Cenelec

EN 50241-2:1999

Viegli uzliesmojošu vai toksisku gāzu un tvaiku atklāšanas atvērtā kanāla aparātu specifikācija - 2.daļa: Veiktspējas prasības viegli uzliesmojošu gāzu atklāšanas aparātiem

6.11.1999.

Cenelec

EN 50271:2010

Elektriskā aparatūra uzliesmojošu gāzu, toksisku gāzu vai skābekļa atklāšanai un mērīšanai. Prasības un testi ierīcēm, kurās lieto programmatūru un/vai digitālās tehnoloģijas

4.2.2011.

Cenelec

EN 50281-2-1:1998

Viegli uzliesmojošu putekļu klātbūtnē izmantojami elektroaparāti - 2-1.daļa: Pārbaudes metodes - Putekļu minimālās aizdegšanās temperatūras noteikšanas metodes

6.11.1999.

EN 50281-2-1:1998/AC:1999

Cenelec

EN 50303:2000

Raktuvju gāzes un/vai ogļu putekļu apdraudētā atmosfērā darbam paredzēta I grupas, M1 kategorijas iekārta

16.2.2001.

Cenelec

EN 50381:2004

Pārvedamas ventilētas kameras, kurās var būt iekšējs izmešu avots

9.3.2006.

EN 50381:2004/AC:2005

Cenelec

EN 50495:2010

Iekārtu drošai darbībai nepieciešamās drošības ierīces kopsakarā ar eksplozijrisku

17.9.2010.

Cenelec

EN 60079-0:2009

Eksplozīvās atmosfēras. 0. daļa: Iekārtas. Vispārīgās prasības

IEC 60079-0:2007

16.4.2010.

EN 60079-0:2006

- EN 61241-0:2006

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(1.6.2012.)

Cenelec

EN 60079-1:2007

Eksplozīvās atmosfēras – 1. daļa: Iekārtu aizsardzība ar liesmdrošiem apvalkiem “d”

IEC 60079-1:2007

20.8.2008.

EN 60079-1:2004

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(1.7.2010.)

Cenelec

EN 60079-2:2007

Eksplozīvās atmosfēras – 2. daļa: Spiedienhermetizētie apvalki „p”

IEC 60079-2:2007

20.8.2008.

EN 60079-2:2004

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(1.11.2010.)

Cenelec

EN 60079-5:2007

Eksplozīvās atmosfēras – 5. daļa: Iekārtu aizsardzība ar pulvera pildījumu „q”

IEC 60079-5:2007

20.8.2008.

EN 50017:1998

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(1.11.2010.)

Cenelec

EN 60079-6:2007

Eksplozīvās atmosfēras – 6. daļa: Iekārtu aizsardzība ar iegremdēšanu eļļā “o”

IEC 60079-6:2007

20.8.2008.

EN 50015:1998

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(1.5.2010.)

Cenelec

EN 60079-7:2007

Eksplozīvās atmosfēras - 7.daļa: Iekārtu aizsardzība ar paaugstinātu drošumu “e”

IEC 60079-7:2006

11.4.2008.

EN 60079-7:2003

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(1.10.2009.)

Cenelec

EN 60079-11:2012

Eksplozīvas atmosfēras. 11. daļa: Iekārtu aizsardzība ar iekšējo drošumu “i”

IEC 60079-11:2011

4.5.2012.

EN 60079-11:2007 + EN 60079-27:2008 + EN 61241-11:2006

2.1. piezīme

4.8.2014.

Cenelec

EN 60079-15:2010

Eksplozīvās atmosfēras. 15. daļa: Iekārtu aizsardzība ar „n” tipa aizsardzību

IEC 60079-15:2010

8.6.2011.

EN 60079-15:2005

2.1. piezīme

1.5.2013.

Cenelec

EN 60079-18:2009

Eksplozīvās atmosfēras. 18. daļa: Iekārtu aizsardzība ar „m” tipa aizsargapvalkiem

IEC 60079-18:2009

7.7.2010.

EN 60079-18:2004 + EN 61241-18:2004

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(1.10.2012.)

Cenelec

EN 60079-20-1:2010

Eksplozīvās atmosfēras. 20-1. daļa: Materiālu raksturlielumi gāzu un tvaiku klasificēšanai. Testēšanas metodes un dati

IEC 60079-20-1:2010

17.9.2010.

Cenelec

EN 60079-25:2010

Eksplozīvās atmosfēras. 25. daļa: Pašdrošās elektrosistēmas

IEC 60079-25:2010

8.6.2011.

EN 60079-25:2004

2.1. piezīme

1.10.2013.

Cenelec

EN 60079-26:2007

Eksplozīvās atmosfēras – 26. daļa: Iekārtas ar iekārtu aizsardzības līmeni (EPL) Ga

IEC 60079-26:2006

20.8.2008.

Cenelec

EN 60079-28:2007

Eksplozīvās atmosfēras – 28. daļa: Optiskā starojuma raidekārtu un raidsistēmu aizsardzība

IEC 60079-28:2006

11.4.2008.

Cenelec

EN 60079-29-1:2007

Eksplozīvās atmosfēras – 29-1. daļa: Gāzes detektori – Viegli uzliesmojošo gāzu detektoru veiktspējas prasības

IEC 60079-29-1:2007 (Ar grozijumiem)

20.8.2008.

EN 61779-1:2000

- A11:2004

- EN 61779-2:2000

- EN 61779-3:2000

- EN 61779-4:2000

- EN 61779-5:2000

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(1.11.2010.)

Cenelec

EN 60079-29-4:2010

Eksplozīvās atmosfēras. 29-4. daļa: Gāzes detektori. Veiktspējas prasības atvērtā kanāla detektoriem uzliesmojošu gāzu noteikšanai

IEC 60079-29-4:2009 (Ar grozijumiem)

8.6.2011.

EN 50241-1:1999

un tā labojums

- EN 50241-2:1999

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(1.4.2013.)

Cenelec

EN 60079-30-1:2007

Eksplozīvās atmosfēras – 30-1. daļa: Elektrorezistīvā pavadapsilde – Vispārīgās prasības un testēšanas prasības

IEC 60079-30-1:2007

20.8.2008.

Cenelec

EN 60079-31:2009

Eksplozīvās atmosfēras. 31. daļa: Iekārtu aizsardzība no aizdegties spējīgiem putekļiem ar „t” tipa apvalkiem

IEC 60079-31:2008

7.7.2010.

EN 61241-1:2004

2.1. piezīme

Darbības izbeigšanās datums

(1.10.2012.)

Cenelec

EN 60079-35-1:2011

Eksplozīvās atmosfēras. 35-1. daļa: Individuālie gaismekļi raktuvēm, kurās var būt raktuvju gāze. Vispārīgās prasības. Uzbūve un testēšana attiecībā uz sprādzienbīstamību

IEC 60079-35-1:2011

18.11.2011.

EN 62013-1:2006

2.1. piezīme

30.6.2014.

EN 60079-35-1:2011/AC:2011

Cenelec

EN 61241-4:2006

Degtspējīgu putekļu klātbūtnē izmantojama elektroaparatūra – 4. daļa: Aizsardzības tips “pD”

IEC 61241-4:2001

20.8.2008.

Cenelec

EN ISO/IEC 80079-34:2011

Eksplozīvās atmosfēras. 34. daļa: Kvalitātes sistēmu pielietošana attiecībā uz iekārtu ražošanu

ISO/IEC 80079-34:2011 (Ar grozijumiem)

18.11.2011.

EN 13980:2002

2.1. piezīme

25.5.2014.

| 1. piezīme: | Parasti atbilstības prezumpcijas beigu datums ir atsaukšanas datums (“dow” – date of withdrawal), ko noteikusi Eiropas standartizācijas organizācija, bet standartu lietotājiem jāievēro, ka dažos izņēmuma gadījumos var būt citādi. |
| --- | --- |

1. piezīme:

Parasti atbilstības prezumpcijas beigu datums ir atsaukšanas datums (“dow” – date of withdrawal), ko noteikusi Eiropas standartizācijas organizācija, bet standartu lietotājiem jāievēro, ka dažos izņēmuma gadījumos var būt citādi.

| 2.1. piezīme: | Jaunajam (vai grozītajam) standartam ir tāda pati darbības joma kā aizstātajam standartam. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām. |
| --- | --- |

2.1. piezīme:

Jaunajam (vai grozītajam) standartam ir tāda pati darbības joma kā aizstātajam standartam. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām.

| 2.2. piezīme: | Jaunajam standartam ir plašāka darbības joma, salīdzinot ar aizstāto standartu. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām. |
| --- | --- |

2.2. piezīme:

Jaunajam standartam ir plašāka darbības joma, salīdzinot ar aizstāto standartu. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām.

| 2.3. piezīme: | Jaunajam standartam ir šaurāka darbības joma, salīdzinot ar aizstāto standartu. Norādītajā datumā (daļēji) aizstātais standarts zaudē prezumpciju par atbilstību attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām un citām prasībām attiecībā uz tiem ražojumiem vai pakalpojumiem, uz ko attiecas jaunais standarts. Prezumpcija par atbilstību attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām attiecībā uz tiem ražojumiem vai pakalpojumiem, uz ko joprojām attiecas (daļēji) aizstātais standarts, bet uz ko neattiecas jaunais standarts, paliek nemainīga. |
| --- | --- |

2.3. piezīme:

Jaunajam standartam ir šaurāka darbības joma, salīdzinot ar aizstāto standartu. Norādītajā datumā (daļēji) aizstātais standarts zaudē prezumpciju par atbilstību attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām un citām prasībām attiecībā uz tiem ražojumiem vai pakalpojumiem, uz ko attiecas jaunais standarts. Prezumpcija par atbilstību attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām attiecībā uz tiem ražojumiem vai pakalpojumiem, uz ko joprojām attiecas (daļēji) aizstātais standarts, bet uz ko neattiecas jaunais standarts, paliek nemainīga.

| 3. piezīme: | Grozījumu gadījumā atsauces standarta numurs ir EN CCCCC:YYYY, iepriekšējie grozījumi, ja tādi bijuši, un attiecīgie jaunie grozījumi. Aizstātais standarts ir attiecīgi EN CCCCC:YYYY un tā iepriekšējie grozījumi, ja tādi bijuši, bet bez jaunā grozījuma. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām. |
| --- | --- |

3. piezīme:

Grozījumu gadījumā atsauces standarta numurs ir EN CCCCC:YYYY, iepriekšējie grozījumi, ja tādi bijuši, un attiecīgie jaunie grozījumi. Aizstātais standarts ir attiecīgi EN CCCCC:YYYY un tā iepriekšējie grozījumi, ja tādi bijuši, bet bez jaunā grozījuma. Norādītajā datumā aizstātais standarts zaudē atbilstības prezumpciju attiecībā uz attiecīgo Savienības tiesību aktu pamatprasībām vai citām prasībām.

PIEZĪME:

| — | Informāciju, kas attiecas uz standartu pieejamību, var iegūt no Eiropas standartizācijas organizācijām vai no valstu standartizācijas organizācijām, kuru saraksts ir publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī atbilstoši Regulas (ES) Nr. 1025/2012 (2) 27. pantam. |
| --- | --- |

—

Informāciju, kas attiecas uz standartu pieejamību, var iegūt no Eiropas standartizācijas organizācijām vai no valstu standartizācijas organizācijām, kuru saraksts ir publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī atbilstoši Regulas (ES) Nr. 1025/2012 (2) 27. pantam.

| — | Eiropas standartizācijas organizācijas standartus pieņem angļu valodā (CEN un Cenelec standartus publicē arī franču un vācu valodā). Pēc tam valsts standartizācijas iestādes standartu nosaukumus tulko visās attiecīgajās Eiropas Savienības oficiālajās valodās. Eiropas Komisija neuzņemas atbildību par to nosaukumu pareizību, kuri iesniegti publicēšanai Oficiālajā Vēstnesī. |
| --- | --- |

—

Eiropas standartizācijas organizācijas standartus pieņem angļu valodā (CEN un Cenelec standartus publicē arī franču un vācu valodā). Pēc tam valsts standartizācijas iestādes standartu nosaukumus tulko visās attiecīgajās Eiropas Savienības oficiālajās valodās. Eiropas Komisija neuzņemas atbildību par to nosaukumu pareizību, kuri iesniegti publicēšanai Oficiālajā Vēstnesī.

| — | Atsauces uz labojumiem ".../AC:YYYY" publicē tikai informācijai. Ar labojumu standarta tekstā novērš drukas, valodas vai līdzīgas kļūdas, un tas var attiekties uz Eiropas standartizācijas organizācijas pieņemtā standarta vienu vai vairākām valodu versijām (angļu, franču un/vai vācu valodu). |
| --- | --- |

—

Atsauces uz labojumiem ".../AC:YYYY" publicē tikai informācijai. Ar labojumu standarta tekstā novērš drukas, valodas vai līdzīgas kļūdas, un tas var attiekties uz Eiropas standartizācijas organizācijas pieņemtā standarta vienu vai vairākām valodu versijām (angļu, franču un/vai vācu valodu).

| — | Atsauces numuru publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī nenozīmē, ka standarti ir pieejami visās Eiropas Savienības oficiālajās valodās. |
| --- | --- |

—

Atsauces numuru publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī nenozīmē, ka standarti ir pieejami visās Eiropas Savienības oficiālajās valodās.

| — | Ar šo sarakstu aizstāj visus iepriekšējos sarakstus, kas publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Eiropas Komisija nodrošina šā saraksta atjaunināšanu. |
| --- | --- |

—

Ar šo sarakstu aizstāj visus iepriekšējos sarakstus, kas publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Eiropas Komisija nodrošina šā saraksta atjaunināšanu.

| — | Sīkāka informācija par saskaņotajiem standartiem un citiem Eiropas standartiem ir pieejama:
  http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm |
| --- | --- |

—

Sīkāka informācija par saskaņotajiem standartiem un citiem Eiropas standartiem ir pieejama:

http://ec.europa.eu/enterprise/policies/european-standards/harmonised-standards/index_en.htm

---

(1)  ESO: Eiropas standartizācijas organizācijas:

| — | CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25500811; fax +32 25500819 (http://www.cen.eu) |
| --- | --- |

—

CEN: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25500811; fax +32 25500819 (http://www.cen.eu)

| — | Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25196871; fax +32 25196919 (http://www.cenelec.eu) |
| --- | --- |

—

Cenelec: Avenue Marnix 17, 1000 Bruxelles/Brussel, BELGIQUE/BELGIË, Tel. +32 25196871; fax +32 25196919 (http://www.cenelec.eu)

| — | ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, Tel. +33 492944200; fax +33 493654716 (http://www.etsi.eu) |
| --- | --- |

—

ETSI: 650 route des Lucioles, 06921 Sophia Antipolis, FRANCE, Tel. +33 492944200; fax +33 493654716 (http://www.etsi.eu)

(2)  OV L 316, 14.11.2012., 12. lpp.

---

DALĪBVALSTU SNIEGTA INFORMĀCIJA

| 4.5.2013 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 128/30 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 128/30

---

Dalībvalstu paziņotā informācija par valsts atbalstiem, kas piešķirti saskaņā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1857/2006 par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu attiecībā uz valsts atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem, kas nodarbojas ar lauksaimniecības produktu ražošanu, un grozījumiem Regulā (EK) Nr. 70/2001

2013/C 128/04

Atbalsta Nr.: SA.35677 (12/XA)

Dalībvalsts: Itālija

Reģions: PIEMONTE

Atbalsta shēmas nosaukums vai individuālā atbalsta saņēmēja uzņēmuma nosaukums: Iniziativa di monitoraggio e supporto del settore cunicolo per la prevenzione della mixomatosi in Piemonte. Importo Euro 80 000,00. Legge regionale 63/1978 — art.17 lett g).

Juridiskais pamats:

| — | Legge regionale n. 63 del 12 ottobre 1978 |
| --- | --- |

—

Legge regionale n. 63 del 12 ottobre 1978

| — | D.G.R. n. 48-4872 del 31.10.2012 |
| --- | --- |

—

D.G.R. n. 48-4872 del 31.10.2012

| — | Determinazione n. 162 del 11.3.2013 |
| --- | --- |

—

Determinazione n. 162 del 11.3.2013

Saskaņā ar atbalsta shēmu plānotie gada izdevumi vai uzņēmumam piešķirtā individuālā atbalsta kopsumma: Kopējais saskaņā ar shēmu ieplānotais gada budžets: EUR 0,08 (miljonos)

Atbalsta maksimālā intensitāte: 100,00 %

Atbalsta shēmas vai individuālā atbalsta ilgums: 18.4.2013-31.12.2013

Atbalsta mērķis: Dzīvnieku slimības (Regulas (EK) Nr. 1857/2006 10. pants)

Attiecīgā(-ās) nozare(-es): LAUKSAIMNIECĪBA, MEŽSAIMNIECĪBA UN ZIVSAIMNIECĪBA

Piešķīrējas iestādes nosaukums un adrese:

| Regione Piemonte |
| --- |
| C.so Stati Uniti 21 10128 Torino |

Regione Piemonte

C.so Stati Uniti 21 10128 Torino

Tīmekļa vietne: http://www.regione.piemonte.it/governo/bollettino/abbonati/2012/50/siste/00000005

Papildu informācija: —

Atbalsta Nr.: SA.36422 (13/XA)

Dalībvalsts: Francija

Reģions: VENDEE

Atbalsta shēmas nosaukums vai individuālā atbalsta saņēmēja uzņēmuma nosaukums: aides en faveur de la promotion de la qualité des produits agricoles vendéens

Juridiskais pamats: Article L. 1511-5 et suivants du code général des collectivités territoriales

Saskaņā ar atbalsta shēmu plānotie gada izdevumi vai uzņēmumam piešķirtā individuālā atbalsta kopsumma: Kopējais saskaņā ar shēmu ieplānotais gada budžets: EUR 0,07 (miljonos)

Atbalsta maksimālā intensitāte: 40,00 %

Atbalsta shēmas vai individuālā atbalsta ilgums: 18.4.2013-31.12.2018

Atbalsta mērķis: Kvalitatīvu lauksaimniecības produktu ražošana (Regulas (EK) Nr. 1857/2006 14. pants)

Attiecīgā(-ās) nozare(-es): LAUKSAIMNIECĪBA, MEŽSAIMNIECĪBA UN ZIVSAIMNIECĪBA

Piešķīrējas iestādes nosaukums un adrese:

| Conseil Général de la Vendée |
| --- |
| Direction Générale Adjointe de l’Environnement et de l’Aménagement |
| Service Agriculture et Pêche |
| 40 rue Maréchal Foch |
| 85923 LA ROCHE SUR YON Cedex 9 |

Conseil Général de la Vendée

Direction Générale Adjointe de l’Environnement et de l’Aménagement

Service Agriculture et Pêche

40 rue Maréchal Foch

85923 LA ROCHE SUR YON Cedex 9

Tīmekļa vietne: http://vendee.fr/Media/Files/Territoire-Environnement/Agriculture/Programme-departemental-d-aide-a-la-promotion-des-produits-agricoles-vendeens-2012

Papildu informācija: —

Atbalsta Nr.: SA.36494 (13/XA)

Dalībvalsts: Itālija

Reģions: TRENTO

Atbalsta shēmas nosaukums vai individuālā atbalsta saņēmēja uzņēmuma nosaukums: Interventi per la difesa passiva

Juridiskais pamats: L.P. 4 del 28 marzo 2003«Sostegno dell’economia agricola, disciplina dell’agricoltura biologica e della contrassegnazione di prodotti geneticamente non modificati» art. 54.

Deliberazione della Giunta provinciale di Trento 519 del 22 marzo 2013, criteri attuativi dell’art. 54 della L.P.4/2003

Saskaņā ar atbalsta shēmu plānotie gada izdevumi vai uzņēmumam piešķirtā individuālā atbalsta kopsumma: EUR 5,90 (miljonos)

Atbalsta maksimālā intensitāte: 80,00 %

Atbalsta shēmas vai individuālā atbalsta ilgums: 30.4.2013-31.12.2013

Atbalsta mērķis: Apdrošināšanas prēmijas (Regulas (EK) Nr. 1857/2006 12. pants)

Attiecīgā(-ās) nozare(-es): Lauksaimniecības papilddarbības un palīgdarbības pēc ražas novākšanas

Piešķīrējas iestādes nosaukums un adrese:

| Provincia Autonoma di Trento |
| --- |
| Dipartimento Agricoltura, Turismo, Commercio e Promozione |
| Servizio Agricoltura |
| Via G.B. Trener, 3 |
| 38100-TRENTO |

Provincia Autonoma di Trento

Dipartimento Agricoltura, Turismo, Commercio e Promozione

Servizio Agricoltura

Via G.B. Trener, 3

38100-TRENTO

Tīmekļa vietne:

| | http://www.consiglio.provincia.tn.it/banche_dati/codice_provinciale/clex_ricerca_per_campi.it.asp |
| --- | --- |

http://www.consiglio.provincia.tn.it/banche_dati/codice_provinciale/clex_ricerca_per_campi.it.asp

| | http://www.delibere.provincia.tn.it/ricerca_delibere.asp |
| --- | --- |

http://www.delibere.provincia.tn.it/ricerca_delibere.asp

Papildu informācija: —

Atbalsta Nr.: SA.36501 (13/XA)

Dalībvalsts: Itālija

Reģions: FRIULI-VENEZIA GIULIA

Atbalsta shēmas nosaukums vai individuālā atbalsta saņēmēja uzņēmuma nosaukums: Regolamento per la concessione di indennizzi a favore delle aziende agricole per le perdite causate dal cancro batterico dell'actinidia (Pseudomonas syringae pv. actinidiae)_ stanziamenti 2013

Juridiskais pamats: Legge regionale 22/2002 «istituzione del fondo regionale per la gestione delle emergenze in agricoltura», articolo 1, comma 2.

Delibera di Giunta regionale n. 2456 del 12 dicembre 2011«Regolamento per la concessione di indennizzi a favore delle aziende agricole operanti nella Regione per le perdite causate dal cancro batterico dell'actinidia (pseudomonas syringae pv. actinidae) nell'ambito del programma dell'Ersa di prevenzione, controllo ed eradicazione della malattia. Approvazione»

Saskaņā ar atbalsta shēmu plānotie gada izdevumi vai uzņēmumam piešķirtā individuālā atbalsta kopsumma: Kopējais saskaņā ar shēmu ieplānotais gada budžets: EUR 0,15 (miljonos)

Atbalsta maksimālā intensitāte: 100,00 %

Atbalsta shēmas vai individuālā atbalsta ilgums: 18.4.2013-31.12.2013

Atbalsta mērķis: Augu slimības – kaitēkļu invāzijas (Regulas (EK) Nr. 1857/2006 10. pants)

Attiecīgā(-ās) nozare(-es): Augkopība un lopkopība, medniecība un saistītas palīgdarbības

Piešķīrējas iestādes nosaukums un adrese:

| Regione autonoma Friuli venezia Giulia |
| --- |
| Direzione centrale risorse rurali, agroalimentari e forestali |
| Servizio investimenti aziendali e sviluppo agricolo |
| Via Sabbadini, 31 |
| 33100 UDINE (I) |

Regione autonoma Friuli venezia Giulia

Direzione centrale risorse rurali, agroalimentari e forestali

Servizio investimenti aziendali e sviluppo agricolo

Via Sabbadini, 31

33100 UDINE (I)

Tīmekļa vietne: http://www.regione.fvg.it/asp/delibere/layout2008_2.asp?pag=1&num=2456&tx_dataDel=&key=&uf=&btnCerca=vai

Papildu informācija: —

Atbalsta Nr.: SA.36508 (13/XA)

Dalībvalsts: Francija

Reģions: BOURGOGNE

Atbalsta shēmas nosaukums vai individuālā atbalsta saņēmēja uzņēmuma nosaukums: Aides visant à indemniser les agriculteurs pour le préjudice subi du fait d'arrachages obligatoires de parcelles de vignes contaminées par la flavescence dorée, dans le cadre de la lutte obligatoire contre cet organisme nuisible à la santé des végétaux

Juridiskais pamats:

| — | article L. 251-9 du code rural et de la pêche maritime |
| --- | --- |

—

article L. 251-9 du code rural et de la pêche maritime

| — | article L. 632-1 du code rural et de la pêche maritime |
| --- | --- |

—

article L. 632-1 du code rural et de la pêche maritime

| — | articles L. 1511-1 et suivants du code général des collectivités territoriales |
| --- | --- |

—

articles L. 1511-1 et suivants du code général des collectivités territoriales

| — | arrêté du 9 juillet 2003 relatif à la lutte contre la flavescence dorée de la vigne et contre son agent vecteur |
| --- | --- |

—

arrêté du 9 juillet 2003 relatif à la lutte contre la flavescence dorée de la vigne et contre son agent vecteur

Saskaņā ar atbalsta shēmu plānotie gada izdevumi vai uzņēmumam piešķirtā individuālā atbalsta kopsumma: Kopējais saskaņā ar shēmu ieplānotais gada budžets: EUR 0,49 (miljonos)

Atbalsta maksimālā intensitāte: 100,00 %

Atbalsta shēmas vai individuālā atbalsta ilgums: 16.4.2013-31.12.2014

Atbalsta mērķis: Dzīvnieku slimības (Regulas (EK) Nr. 1857/2006 10. pants)

Attiecīgā(-ās) nozare(-es): LAUKSAIMNIECĪBA, MEŽSAIMNIECĪBA UN ZIVSAIMNIECĪBA

Piešķīrējas iestādes nosaukums un adrese:

| bureau interprofessionnel des vins de Bourgogne / ministère de l'agriculture et de l'agroalimentaire |
| --- |
| BIV de Bourgogne |
| 12 boulevard Bretonnière |
| BP 150 |
| 21204 BEAUNE Cedex |
| MAAF |
| DGAL |
| 251 rue de Vaugirard |
| 75732 Paris Cedex 15 |

bureau interprofessionnel des vins de Bourgogne / ministère de l'agriculture et de l'agroalimentaire

BIV de Bourgogne

12 boulevard Bretonnière

BP 150

21204 BEAUNE Cedex

MAAF

DGAL

251 rue de Vaugirard

75732 Paris Cedex 15

Tīmekļa vietne: http://agriculture.gouv.fr/IMG/pdf/fiche_internet_flavescence_doree_cle012979.pdf

Papildu informācija: —

Atbalsta Nr.: SA.36528 (13/XA)

Dalībvalsts: Nīderlande

Reģions: GRONINGEN, FRIESLAND, NOORD-HOLLAND

Atbalsta shēmas nosaukums vai individuālā atbalsta saņēmēja uzņēmuma nosaukums: Subsidieverordening Waddenfonds 2012

Juridiskais pamats: Algemene Wet bestuursrecht

Provinciewet

Wet Gemeenschappelijke regelingen

Saskaņā ar atbalsta shēmu plānotie gada izdevumi vai uzņēmumam piešķirtā individuālā atbalsta kopsumma: Kopējais saskaņā ar shēmu ieplānotais gada budžets: EUR 5,00 (miljonos)

Atbalsta maksimālā intensitāte: 90,00 %

Atbalsta shēmas vai individuālā atbalsta ilgums: 1.5.2013-31.12.2013

Atbalsta mērķis: Ieguldījumi lauksaimniecības uzņēmumos (Regulas (EK) Nr. 1857/2006 4. pants), Kvalitatīvu lauksaimniecības produktu ražošana (Regulas (EK) Nr. 1857/2006 14. pants), Tradicionālo kultūrvēsturisko ainavu un ēku saglabāšana (Regulas (EK) Nr. 1857/2006 5. pants)

Attiecīgā(-ās) nozare(-es): Visas tautsaimniecības nozares, kas ir tiesīgas saņemt atbalstu

Piešķīrējas iestādes nosaukums un adrese:

| Gemeenschappelijke Regeling Waddenfonds |
| --- |
| Huis voor de Wadden |
| Ruiterskwartier 121 A |
| 8911 BS Leeuwarden |

Gemeenschappelijke Regeling Waddenfonds

Huis voor de Wadden

Ruiterskwartier 121 A

8911 BS Leeuwarden

Tīmekļa vietne: http://www.waddenfonds.nl/fileadmin/waddenfonds/inhd_wadfonds/Projecten/pdf/WF_AB_subs_ver_28mrt2013.pdf

Papildu informācija: —

Atbalsta Nr.: SA.36542 (13/XA)

Dalībvalsts: Apvienotā Karaliste

Reģions: SCOTLAND

Atbalsta shēmas nosaukums vai individuālā atbalsta saņēmēja uzņēmuma nosaukums: Sustainable Land Management Incentive Scheme for the Protection of Drinking Water Sources (Scotland) 2013

Juridiskais pamats: This is a non-statutory service, participation in which is voluntary, aimed to ensure Scottish Water complies with its obligations under the Water (Scotland) Act 1980 and the Water Supply (Water Quality) Scotland Regulations 2001

Saskaņā ar atbalsta shēmu plānotie gada izdevumi vai uzņēmumam piešķirtā individuālā atbalsta kopsumma: Kopējais saskaņā ar shēmu ieplānotais gada budžets: GBP 3,00 (miljonos)

Atbalsta maksimālā intensitāte: 100,00 %

Atbalsta shēmas vai individuālā atbalsta ilgums: 22.4.2013-31.3.2015

Atbalsta mērķis: Ieguldījumi lauksaimniecības uzņēmumos (Regulas (EK) Nr. 1857/2006 4. pants), Tehniskā atbalsta nodrošināšana (Regulas (EK) Nr. 1857/2006 15. pants).

Attiecīgā(-ās) nozare(-es): Augkopība un lopkopība, medniecība un saistītas palīgdarbības

Piešķīrējas iestādes nosaukums un adrese:

| Scottish Water |
| --- |
| Castle House |
| Dunfermline |
| KY11 8GG |

Scottish Water

Castle House

Dunfermline

KY11 8GG

Tīmekļa vietne: http://www.scottishwater.co.uk/protectdwsources

Papildu informācija: —

Atbalsta Nr.: SA.36549 (13/XA)

Dalībvalsts: Igaunija

Reģions: —

Atbalsta shēmas nosaukums vai individuālā atbalsta saņēmēja uzņēmuma nosaukums: Ohtliku taimekahjustaja tõrjeabinõude toetus

Juridiskais pamats:

| 1) | Põllumajandusministri 26.5.2011 määrus nr 45: „Ohtliku taimekahjustaja tõrjeabinõude rakendamise toetuse saamiseks esitatavad nõuded ning toetuse taotluse esitamise ja taotluse menetlemise kord” |
| --- | --- |

1)

Põllumajandusministri 26.5.2011 määrus nr 45: „Ohtliku taimekahjustaja tõrjeabinõude rakendamise toetuse saamiseks esitatavad nõuded ning toetuse taotluse esitamise ja taotluse menetlemise kord”

| 2) | Maaelu ja põllumajandusturu korraldamise seadus, § 7 lg 1 p 7. |
| --- | --- |

2)

Maaelu ja põllumajandusturu korraldamise seadus, § 7 lg 1 p 7.

Saskaņā ar atbalsta shēmu plānotie gada izdevumi vai uzņēmumam piešķirtā individuālā atbalsta kopsumma: Kopējais saskaņā ar shēmu ieplānotais gada budžets: EUR 0,66 (miljonos)

Atbalsta maksimālā intensitāte: 100,00 %

Atbalsta shēmas vai individuālā atbalsta ilgums: 2.5.2013-31.12.2013

Atbalsta mērķis: Augu slimības – kaitēkļu invāzijas (Regulas (EK) Nr. 1857/2006 10. pants)

Attiecīgā(-ās) nozare(-es): Augkopība un lopkopība, medniecība un saistītas palīgdarbības

Piešķīrējas iestādes nosaukums un adrese:

| Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet |
| --- |
| Narva mnt 3, Tartu 51009, Eesti. |

Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet

Narva mnt 3, Tartu 51009, Eesti.

Tīmekļa vietne: http://www.agri.ee/siseriiklikud-toetused/

Papildu informācija: —

---

| 4.5.2013 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 128/34 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 128/34

---

Dalībvalstu sniegtā informācija par valsts atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot Līguma 87. un 88. pantu (vispārējā grupu atbrīvojuma regula)

(Dokuments attiecas uz EEZ)

2013/C 128/05

| Valsts atbalsta numurs | SA.35921 (12/X) |
| --- | --- |
| Dalībvalsts | Beļģija |
| Dalībvalsts atsauces numurs | — |
| Reģiona nosaukums (NUTS) | OOST-VLAANDEREN
  Natbalstāmi reģioni |
| Piešķīrēja iestāde | Provincie Oost-Vlaanderen |
| Gouvernemenstraat 1 |
| 9000 Gent |
| http://www.oost-vlaanderen.be |

Valsts atbalsta numurs

SA.35921 (12/X)

Dalībvalsts

Beļģija

Dalībvalsts atsauces numurs

—

Reģiona nosaukums (NUTS)

OOST-VLAANDEREN

Natbalstāmi reģioni

Piešķīrēja iestāde

Provincie Oost-Vlaanderen

Gouvernemenstraat 1

9000 Gent

http://www.oost-vlaanderen.be

Atbalsta pasākuma nosaukums

Subsidie aan het Proefcentrum voor Sierteelt

Valsts līmeņa juridiskais pamats (atsauce uz attiecīgo valsts oficiālo publikāciju)

Besluit van de deputatie betreffende investeringstoelage/werkingstoelage aan het Proefcentrum voor Sierteelt

Pasākuma veids

ad hoc atbalstam

Spēkā esoša atbalsta pasākuma grozījums

—

Piešķiršanas datums

No 31.12.2013.

Attiecīgās tautsaimniecības nozares

LAUKSAIMNIECĪBA, MEŽSAIMNIECĪBA UN ZIVSAIMNIECĪBA

Saņēmēja veids

MVU – Proefcentrum voor Sierteelt

Uzņēmumam piešķirtā ad hoc atbalsta kopējā summa

EUR 0,61 (miljonos)

Garantijām

EUR 0,61 (miljonos)

Atbalsta instruments (5. pants)

Tieša dotācija

Atsauce uz Komisijas lēmumu

—

Ja atbalsta shēmu līdzfinansē no Kopienas fondiem

—

Mērķi

Atbalsta maksimālā intensitāte % vai atbalsta maksimālā summa valsts valūtā

MVU atvieglojumi %

Atbalsts pētniecībai un attīstībai lauksaimniecības un zivsaimniecības nozarē (34. pants)

100 %

—

Tīmekļa saite uz atbalsta pasākuma pilnu tekstu:

http://www.oost-vlaanderen.be/public/economie_landbouw/landbouw/subsidies/steunmelding/index.cfm

| Valsts atbalsta numurs | SA.35922 (12/X) |
| --- | --- |
| Dalībvalsts | Beļģija |
| Dalībvalsts atsauces numurs | — |
| Reģiona nosaukums (NUTS) | OOST-VLAANDEREN
  Natbalstāmi reģioni |
| Piešķīrēja iestāde | Provincie Oost-Vlaanderen |
| Gouvernementstraat 1 |
| 90000 Gent |
| http://www.oost-vlaanderen.be |

Valsts atbalsta numurs

SA.35922 (12/X)

Dalībvalsts

Beļģija

Dalībvalsts atsauces numurs

—

Reģiona nosaukums (NUTS)

OOST-VLAANDEREN

Natbalstāmi reģioni

Piešķīrēja iestāde

Provincie Oost-Vlaanderen

Gouvernementstraat 1

90000 Gent

http://www.oost-vlaanderen.be

Atbalsta pasākuma nosaukums

Subsidie aan het Interprovinciaal Proefcentrum voor de Aardappelteelt

Valsts līmeņa juridiskais pamats (atsauce uz attiecīgo valsts oficiālo publikāciju)

Besluit van de Deputatie betreffende werkingstoelage aan het Interprovinciaal Proefcentrum voor de Aardappelteelt

Pasākuma veids

ad hoc atbalstam

Spēkā esoša atbalsta pasākuma grozījums

—

Piešķiršanas datums

No 31.12.2013.

Attiecīgās tautsaimniecības nozares

LAUKSAIMNIECĪBA, MEŽSAIMNIECĪBA UN ZIVSAIMNIECĪBA

Saņēmēja veids

MVU – Interprovinciaal Proefcentrum voor de Aardappelteelt vzw

Uzņēmumam piešķirtā ad hoc atbalsta kopējā summa

EUR 0,18 (miljonos)

Garantijām

EUR 0,18 (miljonos)

Atbalsta instruments (5. pants)

Tieša dotācija

Atsauce uz Komisijas lēmumu

—

Ja atbalsta shēmu līdzfinansē no Kopienas fondiem

—

Mērķi

Atbalsta maksimālā intensitāte % vai atbalsta maksimālā summa valsts valūtā

MVU atvieglojumi %

Atbalsts pētniecībai un attīstībai lauksaimniecības un zivsaimniecības nozarē (34. pants)

100 %

—

Tīmekļa saite uz atbalsta pasākuma pilnu tekstu:

http://www.oost-vlaanderen.be/public/economie_landbouw/landbouw/subsidies/steunmelding/index.cfm

| Valsts atbalsta numurs | SA.35924 (12/X) |
| --- | --- |
| Dalībvalsts | Beļģija |
| Dalībvalsts atsauces numurs | — |
| Reģiona nosaukums (NUTS) | OOST-VLAANDEREN
  Natbalstāmi reģioni |
| Piešķīrēja iestāde | Provincie Oost-Vlaanderen |
| Gouvernemenstraat 1 |
| 9000 Gent |
| http://www.oost-vlaanderen.be |

Valsts atbalsta numurs

SA.35924 (12/X)

Dalībvalsts

Beļģija

Dalībvalsts atsauces numurs

—

Reģiona nosaukums (NUTS)

OOST-VLAANDEREN

Natbalstāmi reģioni

Piešķīrēja iestāde

Provincie Oost-Vlaanderen

Gouvernemenstraat 1

9000 Gent

http://www.oost-vlaanderen.be

Atbalsta pasākuma nosaukums

Investeringtoelage aan het Provinciaal Proefcentrum voor de Groenteteelt

Valsts līmeņa juridiskais pamats (atsauce uz attiecīgo valsts oficiālo publikāciju)

Besluit van de deputatie betreffende Investeringtoelage aan het Provinciaal Proefcentrum voor de Groenteteelt

Pasākuma veids

ad hoc atbalstam

Spēkā esoša atbalsta pasākuma grozījums

—

Piešķiršanas datums

No 31.12.2013.

Attiecīgās tautsaimniecības nozares

LAUKSAIMNIECĪBA, MEŽSAIMNIECĪBA UN ZIVSAIMNIECĪBA

Saņēmēja veids

MVU – Provinciaal Proefcentrum voor de groenteteelt vzw

Uzņēmumam piešķirtā ad hoc atbalsta kopējā summa

EUR 0,10 (miljonos)

Garantijām

EUR 0,10 (miljonos)

Atbalsta instruments (5. pants)

Tieša dotācija

Atsauce uz Komisijas lēmumu

—

Ja atbalsta shēmu līdzfinansē no Kopienas fondiem

—

Mērķi

Atbalsta maksimālā intensitāte % vai atbalsta maksimālā summa valsts valūtā

MVU atvieglojumi %

Atbalsts pētniecībai un attīstībai lauksaimniecības un zivsaimniecības nozarē (34. pants)

100 %

—

Tīmekļa saite uz atbalsta pasākuma pilnu tekstu:

http://www.oost-vlaanderen.be/public/economie_landbouw/landbouw/subsidies/steunmelding/index.cfm

| Valsts atbalsta numurs | SA.35935 (12/X) |
| --- | --- |
| Dalībvalsts | Apvienotā Karaliste |
| Dalībvalsts atsauces numurs | — |
| Reģiona nosaukums (NUTS) | EAST MIDLANDS, WEST MIDLANDS, EASTERN, LONDON, SOUTH EAST, SOUTH WEST, WALES, SCOTLAND, NORTH EAST, NORTH WEST, YORKSHIRE AND THE HUMBER
  Jaukti |
| Piešķīrēja iestāde | Department for Work and Pensions |
| Caxton House |
| 6-12 Tothill Street |
| London |
| SW1H 9NA |
| www.dwp.gov.uk |

Valsts atbalsta numurs

SA.35935 (12/X)

Dalībvalsts

Apvienotā Karaliste

Dalībvalsts atsauces numurs

—

Reģiona nosaukums (NUTS)

EAST MIDLANDS, WEST MIDLANDS, EASTERN, LONDON, SOUTH EAST, SOUTH WEST, WALES, SCOTLAND, NORTH EAST, NORTH WEST, YORKSHIRE AND THE HUMBER

Jaukti

Piešķīrēja iestāde

Department for Work and Pensions

Caxton House

6-12 Tothill Street

London

SW1H 9NA

www.dwp.gov.uk

Atbalsta pasākuma nosaukums

Transitional time limited wage subsidy for ex-Remploy disabled employees scheme

Valsts līmeņa juridiskais pamats (atsauce uz attiecīgo valsts oficiālo publikāciju)

Employment and Training Act 1973

http://www.legislation.gov.uk/ukpga/1973/50/contents

Pasākuma veids

Shēma

Spēkā esoša atbalsta pasākuma grozījums

—

Ilgums

1.12.2012.-30.9.2016.

Attiecīgās tautsaimniecības nozares

Visas tautsaimniecības nozares, kas ir tiesīgas saņemt atbalstu

Saņēmēja veids

MVU,liels uzņēmums

Kopējais saskaņā ar shēmu ieplānotais gada budžets

GBP 0,90 (miljonos)

Garantijām

GBP 0,90 (miljonos)

Atbalsta instruments (5. pants)

Tieša dotācija

Atsauce uz Komisijas lēmumu

—

Ja atbalsta shēmu līdzfinansē no Kopienas fondiem

—

Mērķi

Atbalsta maksimālā intensitāte % vai atbalsta maksimālā summa valsts valūtā

MVU atvieglojumi %

Atbalsts personu ar invaliditāti nodarbināšanai algotā darbā, piešķirot subsīdijas algām (41. pants)

75 %

—

Tīmekļa saite uz atbalsta pasākuma pilnu tekstu:

http://www.legislation.gov.uk/ukpga/1973/50/contents

| Valsts atbalsta numurs | SA.35936 (12/X) |
| --- | --- |
| Dalībvalsts | Apvienotā Karaliste |
| Dalībvalsts atsauces numurs | — |
| Reģiona nosaukums (NUTS) | LONDON
  Natbalstāmi reģioni |
| Piešķīrēja iestāde | Big Lottery Fund |
| 1 Plough Place |
| London EC4A 1DE |
| www.biglotteryfund.org.uk |

Valsts atbalsta numurs

SA.35936 (12/X)

Dalībvalsts

Apvienotā Karaliste

Dalībvalsts atsauces numurs

—

Reģiona nosaukums (NUTS)

LONDON

Natbalstāmi reģioni

Piešķīrēja iestāde

Big Lottery Fund

1 Plough Place

London EC4A 1DE

www.biglotteryfund.org.uk

Atbalsta pasākuma nosaukums

Next Steps BIG Lottery Fund Grant to Addaction

Valsts līmeņa juridiskais pamats (atsauce uz attiecīgo valsts oficiālo publikāciju)

National Lottery Act (2006)

Pasākuma veids

Shēma

Spēkā esoša atbalsta pasākuma grozījums

—

Ilgums

30.11.2012.-31.5.2014.

Attiecīgās tautsaimniecības nozares

Citur neklasificēti sociālās aprūpes pakalpojumi

Saņēmēja veids

MVU

Kopējais saskaņā ar shēmu ieplānotais gada budžets

GBP 0,11 (miljonos)

Garantijām

GBP 0,11 (miljonos)

Atbalsta instruments (5. pants)

Tieša dotācija

Atsauce uz Komisijas lēmumu

—

Ja atbalsta shēmu līdzfinansē no Kopienas fondiem

—

Mērķi

Atbalsta maksimālā intensitāte % vai atbalsta maksimālā summa valsts valūtā

MVU atvieglojumi %

Rūpnieciskie pētījumi (31. panta 2. punkta b) apakšpunkts)

50 %

20 %

Tīmekļa saite uz atbalsta pasākuma pilnu tekstu:

http://www.biglotteryfund.org.uk/nsaddaction

document at this URL

| Valsts atbalsta numurs | SA.35990 (12/X) |
| --- | --- |
| Dalībvalsts | Beļģija |
| Dalībvalsts atsauces numurs | — |
| Reģiona nosaukums (NUTS) | VLAAMS BRABANT
  Natbalstāmi reģioni |
| Piešķīrēja iestāde | Provincie Vlaams-Brabant |
| Provincieplein 1 |
| 3010 Leuven |
| www.vlaamsbrabant.be |

Valsts atbalsta numurs

SA.35990 (12/X)

Dalībvalsts

Beļģija

Dalībvalsts atsauces numurs

—

Reģiona nosaukums (NUTS)

VLAAMS BRABANT

Natbalstāmi reģioni

Piešķīrēja iestāde

Provincie Vlaams-Brabant

Provincieplein 1

3010 Leuven

www.vlaamsbrabant.be

Atbalsta pasākuma nosaukums

Subsidie voor het project „duurzame aanpak van geuremissies”.

Valsts līmeņa juridiskais pamats (atsauce uz attiecīgo valsts oficiālo publikāciju)

| — | provinciedecreet, vnl. artikel 154 t.e.m. 158 |
| --- | --- |

—

provinciedecreet, vnl. artikel 154 t.e.m. 158

| — | wet van 14 november 1983 betreffende het reglement van de modaliteiten inzake de toekenning van subsidies en de controle op het gebruik ervan; |
| --- | --- |

—

wet van 14 november 1983 betreffende het reglement van de modaliteiten inzake de toekenning van subsidies en de controle op het gebruik ervan;

| — | KB van 2 juni 1999 betreffende de algemene regeling van de provincieboekhouding en vnl. het artikel 54, 5°-b; |
| --- | --- |

—

KB van 2 juni 1999 betreffende de algemene regeling van de provincieboekhouding en vnl. het artikel 54, 5°-b;

| — | provinciaal reglement van 18 februari 1997 betreffende subsidiëring en toestaan van reservevorming door subsidietrekkers; |
| --- | --- |

—

provinciaal reglement van 18 februari 1997 betreffende subsidiëring en toestaan van reservevorming door subsidietrekkers;

| — | art. 623/0210-6401 van het provinciaal budget 2013. |
| --- | --- |

—

art. 623/0210-6401 van het provinciaal budget 2013.

Pasākuma veids

Shēma

Spēkā esoša atbalsta pasākuma grozījums

—

Ilgums

1.4.2013.-31.3.2014.

Attiecīgās tautsaimniecības nozares

LAUKSAIMNIECĪBA, MEŽSAIMNIECĪBA UN ZIVSAIMNIECĪBA

Saņēmēja veids

MVU

Kopējais saskaņā ar shēmu ieplānotais gada budžets

EUR 0,03 (miljonos)

Garantijām

EUR 0,03 (miljonos)

Atbalsta instruments (5. pants)

Tieša dotācija

Atsauce uz Komisijas lēmumu

—

Ja atbalsta shēmu līdzfinansē no Kopienas fondiem

—

Mērķi

Atbalsta maksimālā intensitāte % vai atbalsta maksimālā summa valsts valūtā

MVU atvieglojumi %

Atbalsts pētniecībai un attīstībai lauksaimniecības un zivsaimniecības nozarē (34. pants)

100 %

—

Tīmekļa saite uz atbalsta pasākuma pilnu tekstu:

https://docs.google.com/file/d/0B_wjQwsc3gUhVlVrTXQ2c3pmcUk/edit?usp=sharing&pli=1

| Valsts atbalsta numurs | SA.36095 (13/X) |
| --- | --- |
| Dalībvalsts | Itālija |
| Dalībvalsts atsauces numurs | — |
| Reģiona nosaukums (NUTS) | ITALIA
  Jaukti |
| Piešķīrēja iestāde | Regione Toscana |
| Regione Toscana, via di Novoli 26, 50127 Firenze |
| www.regione.toscana.it |

Valsts atbalsta numurs

SA.36095 (13/X)

Dalībvalsts

Itālija

Dalībvalsts atsauces numurs

—

Reģiona nosaukums (NUTS)

ITALIA

Jaukti

Piešķīrēja iestāde

Regione Toscana

Regione Toscana, via di Novoli 26, 50127 Firenze

www.regione.toscana.it

Atbalsta pasākuma nosaukums

Bando 2012 — RICERCA ED INNOVAZIONE IN CAMPO AMBIENTALE -contributi alle università, enti ed istituti di ricerca di diritto pubblico, enti pubblici, organismi di ricerca di diritto privato senza scopo di lucro.

Valsts līmeņa juridiskais pamats (atsauce uz attiecīgo valsts oficiālo publikāciju)

L.R. 14/2007

Pasākuma veids

Shēma

Spēkā esoša atbalsta pasākuma grozījums

—

Ilgums

9.1.2013.-31.12.2013.

Attiecīgās tautsaimniecības nozares

PROFESIONĀLIE, ZINĀTNISKIE UN TEHNISKIE PAKALPOJUMI

Saņēmēja veids

MVU,liels uzņēmums

Kopējais saskaņā ar shēmu ieplānotais gada budžets

EUR 0,10 (miljonos)

Garantijām

EUR 0,10 (miljonos)

Atbalsta instruments (5. pants)

Tieša dotācija

Atsauce uz Komisijas lēmumu

—

Ja atbalsta shēmu līdzfinansē no Kopienas fondiem

—

Mērķi

Atbalsta maksimālā intensitāte % vai atbalsta maksimālā summa valsts valūtā

MVU atvieglojumi %

Eksperimentālā izstrāde (31. panta 2. punkta c) apakšpunkts)

25 %

0 %

Fundamentālie pētījumi (31. panta 2. punkta a) apakšpunkts)

70 %

—

Rūpnieciskie pētījumi (31. panta 2. punkta b) apakšpunkts)

50 %

0 %

Tīmekļa saite uz atbalsta pasākuma pilnu tekstu:

| | http://web.rete.toscana.it/attinew/
  ricercare il testo del Decreto |
| --- | --- |

http://web.rete.toscana.it/attinew/

ricercare il testo del Decreto

| | http://www.regione.toscana.it/burt
  Nella sezione consultazione, ricercare il BURT del 9 gennaio 2013, Parte III n. 2 |
| --- | --- |

http://www.regione.toscana.it/burt

Nella sezione consultazione, ricercare il BURT del 9 gennaio 2013, Parte III n. 2

| | http://www.regione.toscana.it/enti-e-associazioni/bandi/bandi-ambiente-e-territorio
  Cliccare alla voce «Bando 2012 — ricerca ed innovazione in campo ambientale» |
| --- | --- |

http://www.regione.toscana.it/enti-e-associazioni/bandi/bandi-ambiente-e-territorio

Cliccare alla voce «Bando 2012 — ricerca ed innovazione in campo ambientale»

| Valsts atbalsta numurs | SA.36096 (13/X) |
| --- | --- |
| Dalībvalsts | Vācija |
| Dalībvalsts atsauces numurs | AZ: 612-40306-BY/0007 |
| Reģiona nosaukums (NUTS) | BAYERN
  107. panta 3. punkta c) apakšpunkts |
| Piešķīrēja iestāde | Ämter für Ernährung, Landwirtschaft und Forsten
  Fachzentren an den Ämtern für Ernährung, Landwirtschaft und Fosten (Weilheim, Abensberg, Weiden und Kulmbach)
  http://www.aelf-wm.bayern.de/
  http://www.aelf-ab.bayern.de/
  http://www.aelf-we.bayern.de
  http/www.aelf-ku.bayern.de/ |
| Atbalsta pasākuma nosaukums | Bayern: Einzelbetiebliche Investitionsförderung; Verarbeitung und Vermarktung von Anhang I-Produkten |
| Valsts līmeņa juridiskais pamats (atsauce uz attiecīgo valsts oficiālo publikāciju) | — | Richtlinie zur Einzelbetrieblichen Investitionsförderung; |

Valsts atbalsta numurs

SA.36096 (13/X)

Dalībvalsts

Vācija

Dalībvalsts atsauces numurs

AZ: 612-40306-BY/0007

Reģiona nosaukums (NUTS)

BAYERN

107. panta 3. punkta c) apakšpunkts

Piešķīrēja iestāde

Ämter für Ernährung, Landwirtschaft und Forsten

Fachzentren an den Ämtern für Ernährung, Landwirtschaft und Fosten (Weilheim, Abensberg, Weiden und Kulmbach)

http://www.aelf-wm.bayern.de/

http://www.aelf-ab.bayern.de/

http://www.aelf-we.bayern.de

http/www.aelf-ku.bayern.de/

Atbalsta pasākuma nosaukums

Bayern: Einzelbetiebliche Investitionsförderung; Verarbeitung und Vermarktung von Anhang I-Produkten

Valsts līmeņa juridiskais pamats (atsauce uz attiecīgo valsts oficiālo publikāciju)

—

Richtlinie zur Einzelbetrieblichen Investitionsförderung;

| — | Art. 23 und 44 BayHO sowie die entsprechenden Verwaltungsvorschriften |
| --- | --- |

—

Art. 23 und 44 BayHO sowie die entsprechenden Verwaltungsvorschriften

Pasākuma veids

Shēma

Spēkā esoša atbalsta pasākuma grozījums

Modification X 324/2010

Ilgums

1.1.2013.-30.6.2014.

Attiecīgās tautsaimniecības nozares

Augkopība un lopkopība, medniecība un saistītas palīgdarbības

Saņēmēja veids

MVU

Kopējais saskaņā ar shēmu ieplānotais gada budžets

EUR 1,00 (miljonos)

Garantijām

EUR 1,00 (miljonos)

Atbalsta instruments (5. pants)

Tieša dotācija

Atsauce uz Komisijas lēmumu

—

Ja atbalsta shēmu līdzfinansē no Kopienas fondiem

—

Mērķi

Atbalsta maksimālā intensitāte % vai atbalsta maksimālā summa valsts valūtā

MVU atvieglojumi %

Atbalsts ieguldījumiem MVU un nodarbinātībai (15. pants)

25 %

—

Tīmekļa saite uz atbalsta pasākuma pilnu tekstu:

http://www.stmelf.bayern.de/mam/cms01/agrarpolitik/dateien/rili_stmelf_eif.pdf

| Valsts atbalsta numurs | SA.36099 (13/X) |
| --- | --- |
| Dalībvalsts | Somija |
| Dalībvalsts atsauces numurs | — |
| Reģiona nosaukums (NUTS) | — |
| Piešķīrēja iestāde | Verohallinto |
| PL 325, 00052 VERO |
| www.vero.fi |

Valsts atbalsta numurs

SA.36099 (13/X)

Dalībvalsts

Somija

Dalībvalsts atsauces numurs

—

Reģiona nosaukums (NUTS)

—

Piešķīrēja iestāde

Verohallinto

PL 325, 00052 VERO

www.vero.fi

Atbalsta pasākuma nosaukums

Laki tutkimus- ja kehittämistoiminnan lisävähennyksestä vuosina 2013—2015

Valsts līmeņa juridiskais pamats (atsauce uz attiecīgo valsts oficiālo publikāciju)

Säädöskokoelma 992/2012

Laki tutkimus- ja kehittämistoiminnan lisävähennyksestä vuosina 2013—2015

Pasākuma veids

Shēma

Spēkā esoša atbalsta pasākuma grozījums

—

Ilgums

1.1.2013.-31.12.2015.

Attiecīgās tautsaimniecības nozares

Visas tautsaimniecības nozares, kas ir tiesīgas saņemt atbalstu

Saņēmēja veids

MVU,liels uzņēmums

Kopējais saskaņā ar shēmu ieplānotais gada budžets

EUR 190,00 (miljonos)

Garantijām

EUR 190,00 (miljonos)

Atbalsta instruments (5. pants)

Cita veida nodokļu atlaide

Atsauce uz Komisijas lēmumu

—

Ja atbalsta shēmu līdzfinansē no Kopienas fondiem

—

Mērķi

Atbalsta maksimālā intensitāte % vai atbalsta maksimālā summa valsts valūtā

MVU atvieglojumi %

Eksperimentālā izstrāde (31. panta 2. punkta c) apakšpunkts)

25 %

0 %

Fundamentālie pētījumi (31. panta 2. punkta a) apakšpunkts)

25 %

—

Rūpnieciskie pētījumi (31. panta 2. punkta b) apakšpunkts)

25 %

0 %

Tīmekļa saite uz atbalsta pasākuma pilnu tekstu:

http://www.finlex.fi/fi/laki/alkup/2012/20120992

| Valsts atbalsta numurs | SA.36120 (13/X) |
| --- | --- |
| Dalībvalsts | Dānija |
| Dalībvalsts atsauces numurs | 13-0011523 |
| Reģiona nosaukums (NUTS) | — |
| Piešķīrēja iestāde | Skatteministeriet |
| Nicolai Eigtveds Gade 28 |
| DK-1402 København K |
| www.skm.dk |

Valsts atbalsta numurs

SA.36120 (13/X)

Dalībvalsts

Dānija

Dalībvalsts atsauces numurs

13-0011523

Reģiona nosaukums (NUTS)

—

Piešķīrēja iestāde

Skatteministeriet

Nicolai Eigtveds Gade 28

DK-1402 København K

www.skm.dk

Atbalsta pasākuma nosaukums

Bundfradrag i svovlafgiften

Valsts līmeņa juridiskais pamats (atsauce uz attiecīgo valsts oficiālo publikāciju)

Lov om ændring af lov om afgift af svovl (Bundfradrag i svovlafgiften)

Pasākuma veids

Shēma

Spēkā esoša atbalsta pasākuma grozījums

—

Ilgums

1.1.2013.-31.12.2020.

Attiecīgās tautsaimniecības nozares

Visas tautsaimniecības nozares, kas ir tiesīgas saņemt atbalstu

Saņēmēja veids

liels uzņēmums

Kopējais saskaņā ar shēmu ieplānotais gada budžets

DKK 8,50 (miljonos)

Garantijām

DKK 8,50 (miljonos)

Atbalsta instruments (5. pants)

Cita veida nodokļu atlaide

Atsauce uz Komisijas lēmumu

—

Ja atbalsta shēmu līdzfinansē no Kopienas fondiem

—

Mērķi

Atbalsta maksimālā intensitāte % vai atbalsta maksimālā summa valsts valūtā

MVU atvieglojumi %

Atbalsts dabas resursu nodokļu samazinājumu veidā (25. pants)

8 500 000 DKK

—

Tīmekļa saite uz atbalsta pasākuma pilnu tekstu:

| | http://LOV nr 1256 af 18/12/2012 |
| --- | --- |

http://LOV nr 1256 af 18/12/2012

| | https://www.lovtidende.dk/Forms/L0700.aspx?s31=10&s19=1256&s20=2012 |
| --- | --- |

https://www.lovtidende.dk/Forms/L0700.aspx?s31=10&s19=1256&s20=2012

---

V Atzinumi

PROCEDŪRAS, KAS SAISTĪTAS AR KONKURENCES POLITIKAS ĪSTENOŠANU

Eiropas Komisija

| 4.5.2013 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 128/43 |
| --- | --- | --- | --- |

4.5.2013

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 128/43

---

VALSTS ATBALSTS – VĀCIJA

Valsts atbalsts SA.34045 (2012/C) (ex 2012/NN) – Atbrīvojums no tīkla maksas attiecībā uz lielajiem elektroenerģijas patērētājiem (19 § StromNEV)

Aicinājums iesniegt piezīmes saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punktu

(Dokuments attiecas uz EEZ)

2013/C 128/06

Ar 06.03.2013 vēstuli, kas autentiskā valodā ir pievienota šim kopsavilkumam, Komisija informēja Vācijas Federālo Republiku par savu lēmumu sākt Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru attiecībā uz iepriekš minēto pasākumu.

Viena mēneša laikā no šā kopsavilkuma un tam pievienotās vēstules publicēšanas dienas ieinteresētās personas var iesniegt savas piezīmes par pasākumu, attiecībā uz kuru Komisija sāk procedūru, nosūtot tās uz šādu adresi:

| European Commission |
| --- |
| Directorate-General for Competition |
| Directorate for State Aid |
| State Aid Greffe |
| 1049 Bruxelles/Brussel |
| BELGIQUE/BELGIË |
| Fakss: (0032) 2-296.12.42 |

European Commission

Directorate-General for Competition

Directorate for State Aid

State Aid Greffe

1049 Bruxelles/Brussel

BELGIQUE/BELGIË

Fakss: (0032) 2-296.12.42

Šos apsvērumus paziņos Vācijas Federatīvajai Republikai. Ieinteresētā persona, kas iesniedz piezīmes, var, norādot pieprasījuma iemeslus, rakstveidā pieprasīt, lai tās identitāte netiktu atklāta.

KOPSAVILKUMS

1.   PROCEDŪRA

2011. gada beigās un 2012. gada sākumā Komisija saņēma sūdzības no klientu apvienībām, uzņēmumiem un pilsoņiem par Vācijas rīkojumu attiecībā uz tīkla maksājumus (Sstromnetzentgeltverordnung, “StromNEV”), apgalvojot, ka atbrīvojums no tīkla maksas, kas piešķirts par labu lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ir nelikumīgs un nesaderīgs valsts atbalsts. Sūdzības nosūtīja Vācijai kopā ar informācijas pieprasījumu. Vācija atbildēja 2012. gada 29. jūnijā.

2.   PASĀKUMA APRAKSTS

Saskaņā ar grozījumu, kas stājās spēkā 2011. gada 4. augustā, StromNEV 19 § 2. punkta otrā teikumā noteikts, ka tiešie lietotāji ir atbrīvoti no tīkla maksas, ja to enerģijas patēriņš sasniedz gan 7 000 stundu izmantošanu, gan 10 gigavatu stundu enerģijas. Finansiālais iztrūkums, kas no minētā atbrīvojuma izriet tīkla operatoriem, 2012. gadam tiek lēsts 300 miljonu eiro apmērā.

StromNEV 19 § 2. punktā noteikts, ka pārvades sistēmu operatori (PSO) kompensē sadales sistēmu operatoriem (SSO) ieņēmumu zudumu, kas izriet no atbrīvojuma. PSO ir arī pienākums vienlīdzīgi sadalīt savā starpā SSO maksājumus un pašiem savus zaudējumus. Visbeidzot, StromNEV 19 § 2. punktā noteikts, ka StromNEV 20§ piemēro pēc analoģijas. Tas paredz, ka elektroenerģijas tīklu operatoriem pirms tīkla maksu elektroenerģijai publicēšanas ir jāpierāda, ka ieņēmumi no maksas ir pietiekama, lai segtu paredzētās izmaksas.

2011. gada 14. decembrīBNetzA pieņēma lēmumu, ar kuru uzlika SSO pienākumu iekasēt no elektroenerģijas patērētājiem piemaksu – tā saukto “19 § piemaksu". No piemaksas gūtie ieņēmumi SSO ir jānodod PSO. Piemaksas mērķis ir kompensēt PSO ieņēmumu zudumu un izmaksas, kas izriet no atbrīvojuma un pienākuma atlīdzināt SSO.

PSO ir jāaprēķina "19 § piemaksas" apmēru katru gadu par kWh, pamatojoties uz prognozēto no atbrīvojuma izrietošo finansiālo zaudējumu un prognozēto elektroenerģijas patēriņu. Turklāt katru (x + 1) gadu PSO būs jāpārbauda, kādas bija faktiskās finansiālās vajadzības iepriekšējā x gadā. Ja ieņēmumi no "19 § piemaksas" pārsniedz summu, kas faktiski bija nepieciešama, vai bija nepietiekami, lai kompensētu PSO ieņēmumu zudumu, ko izraisīja atbrīvojums un SSO kompensācija, ir attiecīgi jāpielāgo (x + 2) gada piemaksu.

Lai rosinātu tīklu operatorus efektīvāk pārvaldīt tīklus, Vācija ir izveidojusi sistēmu, saskaņā ar kuru BNetzA 5 gadu laikposmiem nosaka maksimālo ieņēmumu līmeni, ko tīklu operatori drīkst iegūt no tīkla lietotājiem. Lai noteiktu šo maksimālo ieņēmumu, tīkla sistēmas operatoriem ir pienākums sniegt BNetzA dažādus uzskaites datus (ieskaitot datus par izmaksām un ieņēmumiem). Atšķirības starp maksimālo ieņēmumu līmeni un faktiski iegūtajiem ieņēmumiem iegrāmatoto īpašā kontroles kontā (“Regulierungskonto”), ko uztur BNnetzA. Ja starpība sasniedz noteiktu līmeni, tīkla maksājumus ir jāpielāgo.

Savā 2011. gada 14. decembra lēmumā BNetzA norādīja, ka finansiālie zaudējumi, kas izriet no atbrīvojuma, 2011. gadā tiks segti no „Regulierungskonto” līdzekļiem.

3.   PASĀKUMA NOVĒRTĒJUMS

Atbrīvojot lielos elektroenerģijas patērētājus no tīkla maksas, valsts ir atbrīvojusi tos no maksas, ko tiem parasti būtu jāsedz, un tādējādi ir piešķīrusi tiem selektīvas priekšrocības. Lielie elektroenerģijas patērētāji darbojas tautsaimniecības nozarēs, kas konkurē ar citu dalībvalstu uzņēmumiem. Atbrīvojums tādējādi var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm un radīt konkurences izkropļojumus.

Atsaucoties uz PreussenElektra spriedumu (C-379/98 PreussenElektra/Schleswag, 2001. gads, Recueil I-2099), Vācijas iestādes apgalvo, ka atbrīvojums nav uzskatāms par valsts atbalstu, jo tas tiek finansēts tikai no privātiem līdzekļiem. Tās norādīja, ka atbalsta priekšapmaksu veic tīkla operatori, "19 § piemaksas" aprēķina PSO, un PSO var brīvi lemt, kā rīkoties ar "19 § piemaksu". Tās piebilst, ka valsts neuzrauga "19 § piemaksas" iekasēšanu un tādējādi nekontrolē ieņēmumus no "19 § piemaksas".

Tomēr Komisija uzskata, ka šī sistēma ievērojami atšķiras no PreussenElektra gadījuma. Pretēji tam, kāda bija situācija ar PreussenElektra, valsts ir piemērojusi "19 § piemaksu", lai finansētu atbrīvojumu un atvieglotu tīkla operatoriem finanšu slogu, ko izraisa atbrīvojums.

Turklāt, ņemot vērā spriedumu lietās Steinike (Lieta 76/78 Steinike & Weinlig pret Vāciju [1977. gads] Recueil 595) un Essent (Lieta C-206/06 Essent [2008. gads] Krājums I-5497), Komisija uzskata, ka PSO pārvaldītā "19 § piemaksa" ir valsts līdzekļi un "19 § piemaksu" izmanto, lai finansētu valsts atbalstu. Tāpat kā Essent lietā, valsts ir iecēlusi uzņēmumu, kas pārvalda valsts noteikto piemaksu. Četri PSO ir norīkoti pārvaldīt finanšu plūsmu attiecībā uz atbrīvojumu un "19 § piemaksu". Tie ir saņēmuši uzdevumu aprēķināt "19 § piemaksu", pamatojoties uz metodiku, ko noteikusi BNetzA, un publicēt "19 § piemaksu". Tiem ir arī jāiekasē "19 § piemaksa" no SSO, jāizmaksā SSO kompensācija, jāizlīdzina summas savā starpā, jākompensē savas izmaksas un jāpielāgo un novērst "19 § piemaksa", kad ieņēmumi neatbilst faktiskajam ieņēmumu zudumam, kas izriet no atbrīvojuma. Tāpat kā Essent lietā valsts ir izstrādājusi noteikumus, kas reglamentē piemaksas izmantošanu un galamērķi. Jo īpaši valsts ir noteikusi, kas ir darāms ar piemaksu, kas pārsniedz to summu, kas vajadzīga, lai finansētu priekšrocības. PSO tādējādi nav brīvi noteikt un izmantot "19 § piemaksu", kā tie vēlas. Visbeidzot, Komisija norāda, ka pastāv kontroles mehānismi (“Regulierungskonto”), kas ļauj valstij uzraudzīt finanšu plūsmas.

Pamatojoties uz šiem apsvērumiem, Komisija šajā posmā uzskata, ka atbrīvojums no tīkla maksas, kas piešķirts lielajiem elektroenerģijas patērētājiem, ietver valsts atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē sākot no 2012. gada (kad stājās spēkā BNetzA2011. gada 14. decembra lēmums).

Komisija turklāt uzskata, ka nevar izslēgt iespēju, ka vēl pirms BNetzA pieņēma 2011. gada 14. decembra lēmumu, atbrīvojums tika finansēts no valsts līdzekļiem. Ja Komisijas izpratne par StromNEV 20 § ir pareiza, šķiet, ka, StromNEV 19 § 2. punktā paredzot StromNEV 20 § piemērojamību pēc analoģijas, valsts faktiski ir noteikusi pienākumu tīkla operatoriem papildu izmaksas, kas izriet no StromNEV 19 § 2. punkta, ietvert lietošanas maksā, un tādējādi piemērojusi elektroenerģijas patērētājiem piemaksu. Uz šā pamata Komisija uzskata, ka vēl pirms BNetzA pieņēma 2011. gada 14. decembra lēmumu StromNEV 19 § 2. punktā bija iekļauta atbrīvojuma finansēšanas sistēma, kas bija ļoti līdzīga sistēmai, kas ir spēkā kopš BNezA2011. gada 14. decembra lēmuma. Tas vismaz ir tas, ko Vācija ir norādījusi. Tādējādi, šķiet, ka iepriekšminēto iemeslu dēļ attiecībā uz "19 § piemaksu"StromNEV 19 § 2. punkts ietver valsts atbalstu jau pirms 2011. gada 14. decembra lēmuma pieņemšanas.

Tomēr Komisija uzskata, ka ir vajadzīga plašāka informācija, pirms var pieņemt galīgu secinājumu šajā jautājumā. Jo īpaši ir nepieciešama informācija par atsauces uz StromNEV 20. punktu precīzu nozīmi, kā arī informācija par to, kā būtu rīkojušies PSO, ja BNetzA nebūtu piemērojusi "19 § piemaksu". Ir nepieciešama arī papildu informācija par to, kā finansiālais slogs, kas izriet no atbrīvojuma 2011. gadā, tiks atspoguļots Regulierungskonto, kā to 2011. gada 14. decembrī nolēma BNetzA.

Ņemot vērā secinājumu, ka atbrīvojums attiecībā uz lielajiem elektroenerģijas patērētājiem ir valsts atbalsts, Komisija ir novērtējusi šāda pasākuma iespējamo saderību ar valsts atbalsta noteikumiem. Vācija paskaidroja, ka atbrīvojums no tīkla maksas ir pamatots, ņemot vērā lielo elektroenerģijas lietotāju stabilizējošo ietekmi uz tīklu. Šī stabilizējošā ietekme tomēr nav pamatota. Turklāt Vācija nav izskaidrojusi, uz kāda pamata šo elementu varētu ņemt vērā, lai noteiktu atbrīvojuma saderību. Tā kā nav iesniegts cits pamatojums, lai attaisnotu atbrīvojumu, un tā kā atbrīvojums, šķiet, ir darbības atbalsts, Komisijai šajā posmā ir šaubas par tā saderību ar iekšējo tirgu. Tāpēc saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 659/1999 4. panta 4. punktu Komisija ir nolēmusi sākt oficiālu izmeklēšanas procedūru, līdz ar to aicinot Vāciju iesniegt savus apsvērumus, kā arī papildu informāciju.

Saskaņā ar 14. pantu Padomes Regulā (EK) Nr. 659/1999 no saņēmēja var atgūt visu nelikumīgo atbalstu.

VĒSTULES TEKSTS

“die Kommission teilt der Regierung der Bundesrepublik Deutschland mit, dass sie nach Prüfung der von der Bundesregierung übermittelten Angaben zu der vorgenannten Maßnahme beschlossen hat, das Verfahren nach Artikel 108 Absatz 2 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union zu eröffnen.

1.   VERFAHREN

| (1) | Am 28. November 2011 ging der Kommission eine Beschwerde des Bundes der Energieverbraucher zu, der nach eigenen Angaben kleine und mittlere Unternehmen und private Stromverbraucher vertritt. Die Beschwerde wurde unter der Nummer SA.34045 registriert. Nach Ansicht des Beschwerdeführers stellt die stromintensiven Unternehmen seit 2011 gewährte Netzentgeltbefreiung eine rechtswidrige und mit dem Binnenmarkt unvereinbare staatliche Beihilfe dar. |
| --- | --- |

(1)

Am 28. November 2011 ging der Kommission eine Beschwerde des Bundes der Energieverbraucher zu, der nach eigenen Angaben kleine und mittlere Unternehmen und private Stromverbraucher vertritt. Die Beschwerde wurde unter der Nummer SA.34045 registriert. Nach Ansicht des Beschwerdeführers stellt die stromintensiven Unternehmen seit 2011 gewährte Netzentgeltbefreiung eine rechtswidrige und mit dem Binnenmarkt unvereinbare staatliche Beihilfe dar.

| (2) | Am 8. Dezember 2011 erhielt die Kommission eine Beschwerde der Stadtwerke Hameln, eines lokalen Unternehmens, das die Stadt Hameln mit Strom, Gas und Trinkwasser versorgt. Auch dieser Beschwerdeführer vertritt die Auffassung, dass die seit 2011 geltende Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen eine rechtswidrige und mit dem Binnenmarkt unvereinbare staatliche Beihilfe darstellt. Die Beschwerde wurde ebenfalls in die Akte SA.34045 aufgenommen. |
| --- | --- |

(2)

Am 8. Dezember 2011 erhielt die Kommission eine Beschwerde der Stadtwerke Hameln, eines lokalen Unternehmens, das die Stadt Hameln mit Strom, Gas und Trinkwasser versorgt. Auch dieser Beschwerdeführer vertritt die Auffassung, dass die seit 2011 geltende Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen eine rechtswidrige und mit dem Binnenmarkt unvereinbare staatliche Beihilfe darstellt. Die Beschwerde wurde ebenfalls in die Akte SA.34045 aufgenommen.

| (3) | Seit Dezember 2011 hat die Kommission mehrfach Schreiben von Bürgern erhalten, die sich über die Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen beschwerten. Auch diese Schreiben wurden der Akte hinzugefügt. |
| --- | --- |

(3)

Seit Dezember 2011 hat die Kommission mehrfach Schreiben von Bürgern erhalten, die sich über die Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen beschwerten. Auch diese Schreiben wurden der Akte hinzugefügt.

| (4) | Am 10. Mai 2012 leitete die Kommission die in den Erwägungsgründen (1) und (2) dieses Beschlusses genannten Beschwerden mit der Bitte um Stellungnahme an Deutschland weiter. Zudem übersandte sie Deutschland ein Auskunftsersuchen. Deutschland antwortete am 29. Juni 2012. |
| --- | --- |

(4)

Am 10. Mai 2012 leitete die Kommission die in den Erwägungsgründen (1) und (2) dieses Beschlusses genannten Beschwerden mit der Bitte um Stellungnahme an Deutschland weiter. Zudem übersandte sie Deutschland ein Auskunftsersuchen. Deutschland antwortete am 29. Juni 2012.

2.   BESCHREIBUNG DER MASSNAHME

2.1.   Netzentgelte in Deutschland

| (5) | In Deutschland werden die Netzentgelte von den Netzbetreibern festgesetzt. Sie bedürfen jedoch der Genehmigung der Aufsichtsbehörde, der Bundesnetzagentur (im Folgenden „BNetzA“). |
| --- | --- |

(5)

In Deutschland werden die Netzentgelte von den Netzbetreibern festgesetzt. Sie bedürfen jedoch der Genehmigung der Aufsichtsbehörde, der Bundesnetzagentur (im Folgenden „BNetzA“).

| (6) | In der Stromnetzentgeltverordnung (im Folgenden „StromNEV“) sind die Grundsätze für die Festsetzung der Netzentgelte (§ 16 f. StromNEV) festgelegt:






  — | Die Netzentgelte müssen kostenorientiert sein (Verursachungsgerechtigkeit). |
| --- | --- | --- |

(6)

In der Stromnetzentgeltverordnung (im Folgenden „StromNEV“) sind die Grundsätze für die Festsetzung der Netzentgelte (§ 16 f. StromNEV) festgelegt:

—

Die Netzentgelte müssen kostenorientiert sein (Verursachungsgerechtigkeit).

| — | Die Netzentgelte richten sich nach der Anschlussebene, nicht aber nach der räumlichen Entfernung zwischen dem Ort der Einspeisung elektrischer Energie und dem Ort der Entnahme. |
| --- | --- |

—

Die Netzentgelte richten sich nach der Anschlussebene, nicht aber nach der räumlichen Entfernung zwischen dem Ort der Einspeisung elektrischer Energie und dem Ort der Entnahme.

| — | Das Netzentgelt besteht aus zwei Komponenten: Die erste ist von der Höchstleistung und die zweite vom Energieverbrauch abhängig. Die erste Komponente ist das Produkt aus dem jeweiligen Jahresleistungspreis und der Jahreshöchstleistung in Kilowatt der jeweiligen Entnahme im Abrechnungsjahr. Die zweite Komponente ist das Produkt aus dem jeweiligen Arbeitspreis und der im Abrechnungsjahr jeweils entnommenen elektrischen Arbeit in Kilowattstunden. |
| --- | --- |

—

Das Netzentgelt besteht aus zwei Komponenten: Die erste ist von der Höchstleistung und die zweite vom Energieverbrauch abhängig. Die erste Komponente ist das Produkt aus dem jeweiligen Jahresleistungspreis und der Jahreshöchstleistung in Kilowatt der jeweiligen Entnahme im Abrechnungsjahr. Die zweite Komponente ist das Produkt aus dem jeweiligen Arbeitspreis und der im Abrechnungsjahr jeweils entnommenen elektrischen Arbeit in Kilowattstunden.

| — | Angesichts des Grundsatzes, dass Netzentgelte kostenorientiert sein müssen, sind sie nach § 16 Absatz 2 StromNEV auf der Grundlage eines Gleichzeitigkeitsgrads zu berechnen. Im Einklang mit dem Gleichzeitigkeitsgrundsatz werden Netzentgelte mit einem Faktor zwischen 0 und 1 multipliziert. Dieser Gleichzeitigkeitsgrad ist ein Maßstab für den Beitrag eines Verbrauchers zur Höchstleistung. Ein Gleichzeitigkeitsgrad von 0,6 bedeutet zum Beispiel, dass auf den betreffenden Verbraucher zum Zeitpunkt der Messung der Höchstleistung des Netzes lediglich 60 Prozent der Jahreshöchstlast seiner Netzentnahme im Abrechnungsjahr entfielen. Der Verbraucher muss daher nur 60 Prozent der Höchstleistung bezahlen. |
| --- | --- |

—

Angesichts des Grundsatzes, dass Netzentgelte kostenorientiert sein müssen, sind sie nach § 16 Absatz 2 StromNEV auf der Grundlage eines Gleichzeitigkeitsgrads zu berechnen. Im Einklang mit dem Gleichzeitigkeitsgrundsatz werden Netzentgelte mit einem Faktor zwischen 0 und 1 multipliziert. Dieser Gleichzeitigkeitsgrad ist ein Maßstab für den Beitrag eines Verbrauchers zur Höchstleistung. Ein Gleichzeitigkeitsgrad von 0,6 bedeutet zum Beispiel, dass auf den betreffenden Verbraucher zum Zeitpunkt der Messung der Höchstleistung des Netzes lediglich 60 Prozent der Jahreshöchstlast seiner Netzentnahme im Abrechnungsjahr entfielen. Der Verbraucher muss daher nur 60 Prozent der Höchstleistung bezahlen.

2.2.   Die Befreiung

| (7) | Nach einer am 4. August 2011 in Kraft getretenen, aber erst ab dem 1. Januar 2011 anwendbaren Änderung heißt es in § 19 Absatz 2 Satz 2 (1) StromNEV, dass Letztverbraucher von den Netzentgelten befreit werden, wenn ihr Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. |
| --- | --- |

(7)

Nach einer am 4. August 2011 in Kraft getretenen, aber erst ab dem 1. Januar 2011 anwendbaren Änderung heißt es in § 19 Absatz 2 Satz 2 (1) StromNEV, dass Letztverbraucher von den Netzentgelten befreit werden, wenn ihr Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt.

| (8) | Vor der Gewährung der Befreiung prüft die BNetzA, ob die rechtlichen Voraussetzungen erfüllt sind. Anschließend genehmigt die BNetzA eine unbefristete Befreiung des Letztverbrauchers ab dem 1. Januar 2011 (sofern alle Voraussetzungen zu diesem Datum erfüllt waren). |
| --- | --- |

(8)

Vor der Gewährung der Befreiung prüft die BNetzA, ob die rechtlichen Voraussetzungen erfüllt sind. Anschließend genehmigt die BNetzA eine unbefristete Befreiung des Letztverbrauchers ab dem 1. Januar 2011 (sofern alle Voraussetzungen zu diesem Datum erfüllt waren).

2.3.   Volle Erstattung der den Betreibern von Elektrizitätsverteilernetzen entgangenen Erlöse durch die Betreiber von Elektrizitätsübertragungsnetzen

| (9) | Da die von den Netzentgelten befreiten Letztverbraucher an verschiedene Netzebenen angeschlossen sind, führt die Befreiung sowohl für die Betreiber von Elektrizitätsübertragungsnetzen (im Folgenden: „Übertragungsnetzbetreiber“) als auch für die Betreiber von Elektrizitätsverteilernetzen (im Folgenden „Verteilernetzbetreiber“) zu einer finanziellen Belastung (im Folgenden: „entgangene Erlöse“ bzw. „Erlösausfälle“). |
| --- | --- |

(9)

Da die von den Netzentgelten befreiten Letztverbraucher an verschiedene Netzebenen angeschlossen sind, führt die Befreiung sowohl für die Betreiber von Elektrizitätsübertragungsnetzen (im Folgenden: „Übertragungsnetzbetreiber“) als auch für die Betreiber von Elektrizitätsverteilernetzen (im Folgenden „Verteilernetzbetreiber“) zu einer finanziellen Belastung (im Folgenden: „entgangene Erlöse“ bzw. „Erlösausfälle“).

| (10) | Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber verpflichtet, den Verteilernetzbetreibern die aus der Befreiung resultierenden Erlösausfälle zu erstatten. |
| --- | --- |

(10)

Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber verpflichtet, den Verteilernetzbetreibern die aus der Befreiung resultierenden Erlösausfälle zu erstatten.

2.4.   Ausgleichsmechanismus für Übertragungsnetzbetreiber

| (11) | Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber ferner verpflichtet, ihre Zahlungen an Verteilernetzbetreiber und die eigenen entgangenen Erlöse über eine finanzielle Verrechnung untereinander auszugleichen. Für die genauen Modalitäten der Durchführung der Verrechnung wird in § 19 Absatz 2 StromNEV auf § 9 des Kraft-Wärme-Kopplungsgesetzes (im Folgenden „KWK-Gesetz“) verwiesen, das entsprechende Anwendung findet. Die Verrechnung dient dem Ausgleich der finanziellen Belastung unter den Übertragungsnetzbetreibern nach Maßgabe der Strommenge, die in ihrem jeweiligen Netzbereich an Letztverbraucher geliefert wird. |
| --- | --- |

(11)

Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber ferner verpflichtet, ihre Zahlungen an Verteilernetzbetreiber und die eigenen entgangenen Erlöse über eine finanzielle Verrechnung untereinander auszugleichen. Für die genauen Modalitäten der Durchführung der Verrechnung wird in § 19 Absatz 2 StromNEV auf § 9 des Kraft-Wärme-Kopplungsgesetzes (im Folgenden „KWK-Gesetz“) verwiesen, das entsprechende Anwendung findet. Die Verrechnung dient dem Ausgleich der finanziellen Belastung unter den Übertragungsnetzbetreibern nach Maßgabe der Strommenge, die in ihrem jeweiligen Netzbereich an Letztverbraucher geliefert wird.

2.5.   Übertragungsnetzbetreiber müssen ihre Kosten decken

| (12) | In § 9 KWK-Gesetz – auf den in § 19 Absatz 2 StromNEV Bezug genommen wird (vgl. den vorstehenden Erwägungsgrund dieses Beschlusses) – ist ferner festgelegt, dass Netzbetreiber Zusatzkosten, die sie infolge des Kostenausgleichs zwischen den Netzbetreibern zu tragen haben, auf die Letztverbraucher abwälzen dürfen. |
| --- | --- |

(12)

In § 9 KWK-Gesetz – auf den in § 19 Absatz 2 StromNEV Bezug genommen wird (vgl. den vorstehenden Erwägungsgrund dieses Beschlusses) – ist ferner festgelegt, dass Netzbetreiber Zusatzkosten, die sie infolge des Kostenausgleichs zwischen den Netzbetreibern zu tragen haben, auf die Letztverbraucher abwälzen dürfen.

| (13) | Zudem ist in § 19 Absatz 2 StromNEV festgelegt, dass § 20 StromNEV entsprechend gilt. Nach § 20 StromNEV müssen Netzbetreiber vor der Veröffentlichung der Netzentgelte für Strom sicherstellen, dass die Erlöse aus den Entgelten ausreichen, um die erwarteten Kosten zu decken. |
| --- | --- |

(13)

Zudem ist in § 19 Absatz 2 StromNEV festgelegt, dass § 20 StromNEV entsprechend gilt. Nach § 20 StromNEV müssen Netzbetreiber vor der Veröffentlichung der Netzentgelte für Strom sicherstellen, dass die Erlöse aus den Entgelten ausreichen, um die erwarteten Kosten zu decken.

2.6.   Ausgleich für Übertragungsnetzbetreiber durch die sogenannte „§ 19-Umlage“

| (14) | Am 14. Dezember 2011 nahm die BNetzA einen Beschluss an, mit dem sie den Verteilernetzbetreibern die Verpflichtung auferlegte, von den Letztverbrauchern einen Aufschlag, die sogenannte „§ 19-Umlage“, zu erheben. Die BNetzA verpflichtet die Verteilernetzbetreiber ferner, die Einnahmen aus dieser Umlage auf die Übertragungsnetzbetreiber zu überweisen. |
| --- | --- |

(14)

Am 14. Dezember 2011 nahm die BNetzA einen Beschluss an, mit dem sie den Verteilernetzbetreibern die Verpflichtung auferlegte, von den Letztverbrauchern einen Aufschlag, die sogenannte „§ 19-Umlage“, zu erheben. Die BNetzA verpflichtet die Verteilernetzbetreiber ferner, die Einnahmen aus dieser Umlage auf die Übertragungsnetzbetreiber zu überweisen.

| (15) | Auf der Grundlage dieses Beschlusses vom 14. Dezember 2011 soll die Umlage, mit der den Übertragungsnetzbetreibern die Erlösausfälle erstattet werden, die ihnen infolge der Netzentgeltbefreiung und der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern einen Ausgleich zu zahlen, entstanden sind, verursachungsgerecht und mit mehr Transparenz und Rechtssicherheit festgesetzt werden. |
| --- | --- |

(15)

Auf der Grundlage dieses Beschlusses vom 14. Dezember 2011 soll die Umlage, mit der den Übertragungsnetzbetreibern die Erlösausfälle erstattet werden, die ihnen infolge der Netzentgeltbefreiung und der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern einen Ausgleich zu zahlen, entstanden sind, verursachungsgerecht und mit mehr Transparenz und Rechtssicherheit festgesetzt werden.

| (16) | Die Höhe der Sonderumlage wird nicht von der BNetzA festgesetzt, sondern muss jedes Jahr von den Übertragungsnetzbetreibern nach der von der BNetzA festgelegten Methode berechnet werden. Um die Umlage pro kWh zu ermitteln, muss der Übertragungsnetzbetreiber einerseits die aufgrund der Befreiung zu erwartenden Erlösausfälle und andererseits den zu erwartenden Verbrauch bestimmen. Für das erste Durchführungsjahr (2012) hat die BNetzA die Summe, die durch die § 19-Umlage gedeckt werden muss und als Grundlage für die Berechnung der Umlage dient, mit 440 Mio. EUR angesetzt. Von diesem Betrag müssen 300 Mio. EUR als Ausgleich für aufgrund der Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen entgangene Erlöse zurückfließen. Mit den verbleibenden 140 Mio. EUR sollen die Erlösausfälle gedeckt werden, die sich aus der Aushandlung individueller Netzentgelte auf der Grundlage von § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV (2) ergeben. Die individuellen Netzentgelte und der zu deren Ausgleich bestimmte Anteil der § 19-Umlage sind nicht Gegenstand dieses Beschlusses. Dies ist auf den Umfang der bei der Kommission eingegangenen Beschwerde und die daraus resultierende Abgrenzung des Vorprüfverfahrens zurückzuführen. Die Kommission behält sich das Recht vor, § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV in einem separaten Verfahren zu prüfen. Für die folgenden Jahre wird dieser Betrag von den Übertragungsnetzbetreibern auf der Grundlage von Prognosen berechnet. |
| --- | --- |

(16)

Die Höhe der Sonderumlage wird nicht von der BNetzA festgesetzt, sondern muss jedes Jahr von den Übertragungsnetzbetreibern nach der von der BNetzA festgelegten Methode berechnet werden. Um die Umlage pro kWh zu ermitteln, muss der Übertragungsnetzbetreiber einerseits die aufgrund der Befreiung zu erwartenden Erlösausfälle und andererseits den zu erwartenden Verbrauch bestimmen. Für das erste Durchführungsjahr (2012) hat die BNetzA die Summe, die durch die § 19-Umlage gedeckt werden muss und als Grundlage für die Berechnung der Umlage dient, mit 440 Mio. EUR angesetzt. Von diesem Betrag müssen 300 Mio. EUR als Ausgleich für aufgrund der Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen entgangene Erlöse zurückfließen. Mit den verbleibenden 140 Mio. EUR sollen die Erlösausfälle gedeckt werden, die sich aus der Aushandlung individueller Netzentgelte auf der Grundlage von § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV (2) ergeben. Die individuellen Netzentgelte und der zu deren Ausgleich bestimmte Anteil der § 19-Umlage sind nicht Gegenstand dieses Beschlusses. Dies ist auf den Umfang der bei der Kommission eingegangenen Beschwerde und die daraus resultierende Abgrenzung des Vorprüfverfahrens zurückzuführen. Die Kommission behält sich das Recht vor, § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV in einem separaten Verfahren zu prüfen. Für die folgenden Jahre wird dieser Betrag von den Übertragungsnetzbetreibern auf der Grundlage von Prognosen berechnet.

| (17) | Ferner werden die Übertragungsnetzbetreiber in jedem Jahr x+1 zu prüfen haben, wie hoch der tatsächliche Finanzbedarf für das vorhergehende Jahr x war. Gehen die Einnahmen aus der § 19 Umlage über den Betrag hinaus, der tatsächlich benötigt wird, um den Übertragungsnetzbetreibern die entgangenen Erlöse infolge der Netzentgeltbefreiung und des Ausgleichs für die Verteilernetzbetreiber zu erstatten, so ist die Umlage im Jahr x+2 um die Differenz zu verringern. Reichen die Einnahmen nicht aus, wird die Umlage entsprechend angepasst. |
| --- | --- |

(17)

Ferner werden die Übertragungsnetzbetreiber in jedem Jahr x+1 zu prüfen haben, wie hoch der tatsächliche Finanzbedarf für das vorhergehende Jahr x war. Gehen die Einnahmen aus der § 19 Umlage über den Betrag hinaus, der tatsächlich benötigt wird, um den Übertragungsnetzbetreibern die entgangenen Erlöse infolge der Netzentgeltbefreiung und des Ausgleichs für die Verteilernetzbetreiber zu erstatten, so ist die Umlage im Jahr x+2 um die Differenz zu verringern. Reichen die Einnahmen nicht aus, wird die Umlage entsprechend angepasst.

| (18) | Mit dem Beschluss der BNetzA wird ferner eingeführt, dass die aufgrund der Befreiung entgangenen Erlöse aus dem Kalenderjahr 2011 über das Regulierungskonto ausgeglichen werden (vgl. Beschreibung im folgenden Abschnitt 2.7). |
| --- | --- |

(18)

Mit dem Beschluss der BNetzA wird ferner eingeführt, dass die aufgrund der Befreiung entgangenen Erlöse aus dem Kalenderjahr 2011 über das Regulierungskonto ausgeglichen werden (vgl. Beschreibung im folgenden Abschnitt 2.7).

2.7.   Überwachung durch das Regulierungskonto

| (19) | Die BNetzA kontrolliert Verteilernetzbetreiber und Übertragungsnetzbetreiber in Bezug auf ihre Netzkosten und -erlöse. |
| --- | --- |

(19)

Die BNetzA kontrolliert Verteilernetzbetreiber und Übertragungsnetzbetreiber in Bezug auf ihre Netzkosten und -erlöse.

| (20) | Um den Netzbetreibern einen Anreiz für ein effizienteres Netzmanagement zu geben, hat Deutschland ein System eingeführt, bei dem die BNetzA für Fünfjahreszeiträume Obergrenzen für die Erlöse festsetzt, die Netzbetreibern von den Letztverbrauchern zufließen dürfen. Die Hauptelemente dieses Systems sind in der Anreizregulierungsverordnung (im Folgenden „ARegV“) festgelegt. Die Netzbetreiber müssen der BNetzA für die Festsetzung dieser Erlösobergrenzen verschiedene Buchhaltungsdaten (einschließlich Kosten und Erlösen) übermitteln. Die Differenzen zwischen den Erlösobergrenzen und den tatsächlich erzielten Erlösen werden auf einem besonderen, bei der BNetzA geführten Regulierungskonto (§ 5 ARegV) verbucht. Erreicht die Differenz eine bestimmte Höhe, müssen die Netzentgelte angepasst werden. Bestimmte Differenzen zwischen den entstandenen und den prognostizierten Kosten werden ebenfalls auf diesem Konto verbucht. Am Ende des Fünfjahreszeitraums erfolgen verschiedene Ausgleiche zwischen überschüssigen Erlösen und bestimmten Kosten. Erlöse, die die zulässige Erlösobergrenze übersteigen und nicht gegen bestimmte Kosten aufgerechnet werden können, werden zum Ausgleich der verringerten Netzentgelte im folgenden Jahr bzw. Zeitraum verwendet. |
| --- | --- |

(20)

Um den Netzbetreibern einen Anreiz für ein effizienteres Netzmanagement zu geben, hat Deutschland ein System eingeführt, bei dem die BNetzA für Fünfjahreszeiträume Obergrenzen für die Erlöse festsetzt, die Netzbetreibern von den Letztverbrauchern zufließen dürfen. Die Hauptelemente dieses Systems sind in der Anreizregulierungsverordnung (im Folgenden „ARegV“) festgelegt. Die Netzbetreiber müssen der BNetzA für die Festsetzung dieser Erlösobergrenzen verschiedene Buchhaltungsdaten (einschließlich Kosten und Erlösen) übermitteln. Die Differenzen zwischen den Erlösobergrenzen und den tatsächlich erzielten Erlösen werden auf einem besonderen, bei der BNetzA geführten Regulierungskonto (§ 5 ARegV) verbucht. Erreicht die Differenz eine bestimmte Höhe, müssen die Netzentgelte angepasst werden. Bestimmte Differenzen zwischen den entstandenen und den prognostizierten Kosten werden ebenfalls auf diesem Konto verbucht. Am Ende des Fünfjahreszeitraums erfolgen verschiedene Ausgleiche zwischen überschüssigen Erlösen und bestimmten Kosten. Erlöse, die die zulässige Erlösobergrenze übersteigen und nicht gegen bestimmte Kosten aufgerechnet werden können, werden zum Ausgleich der verringerten Netzentgelte im folgenden Jahr bzw. Zeitraum verwendet.

2.8.   Höhe der Beihilfe und Begünstigte

| (21) | Die Befreiung wird nur Unternehmen gewährt, deren Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. Diese Unternehmen werden als stromintensive Unternehmen bezeichnet. Sie gehören vorrangig verschiedenen Branchen der verarbeitenden Industrie, z. B. der Industriegasbranche, der chemischen Industrie und der Papierindustrie, an. |
| --- | --- |

(21)

Die Befreiung wird nur Unternehmen gewährt, deren Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. Diese Unternehmen werden als stromintensive Unternehmen bezeichnet. Sie gehören vorrangig verschiedenen Branchen der verarbeitenden Industrie, z. B. der Industriegasbranche, der chemischen Industrie und der Papierindustrie, an.

| (22) | Auf der Website der BNetzA sind für die Jahre 2011 und 2012 bereits über 200 bei der BNetzA gestellte Anträge auf eine Befreiung nach § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV aufgeführt. Bislang ist jedoch noch nicht allen Anträgen auf Befreiung stattgegeben worden (3). |
| --- | --- |

(22)

Auf der Website der BNetzA sind für die Jahre 2011 und 2012 bereits über 200 bei der BNetzA gestellte Anträge auf eine Befreiung nach § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV aufgeführt. Bislang ist jedoch noch nicht allen Anträgen auf Befreiung stattgegeben worden (3).

| (23) | Die Übertragungsnetzbetreiber haben die Höhe der § 19-Umlage auf einer verbundenen Website (4) veröffentlicht. |
| --- | --- |

(23)

Die Übertragungsnetzbetreiber haben die Höhe der § 19-Umlage auf einer verbundenen Website (4) veröffentlicht.

| (24) | Die aufgrund der Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen entgangenen Erlöse werden für 2012 auf 300 Mio. EUR geschätzt. |
| --- | --- |

(24)

Die aufgrund der Netzentgeltbefreiung für stromintensive Unternehmen entgangenen Erlöse werden für 2012 auf 300 Mio. EUR geschätzt.

3.   BEIHILFERECHTLICHE WÜRDIGUNG

3.1.   Vorliegen einer staatlichen Beihilfe

| (25) | Nach Artikel 107 Absatz 1 AEUV sind staatliche oder aus staatlichen Mitteln gewährte Beihilfen gleich welcher Art, die durch die Begünstigung bestimmter Unternehmen oder Produktionszweige den Wettbewerb verfälschen oder zu verfälschen drohen, mit dem Binnenmarkt unvereinbar, soweit sie den Handel zwischen Mitgliedstaaten beeinträchtigen. |
| --- | --- |

(25)

Nach Artikel 107 Absatz 1 AEUV sind staatliche oder aus staatlichen Mitteln gewährte Beihilfen gleich welcher Art, die durch die Begünstigung bestimmter Unternehmen oder Produktionszweige den Wettbewerb verfälschen oder zu verfälschen drohen, mit dem Binnenmarkt unvereinbar, soweit sie den Handel zwischen Mitgliedstaaten beeinträchtigen.

3.1.1.   Vorliegen eines selektiven Vorteils und Auswirkungen auf Wettbewerb und Handel

| (26) | Der Begriff des Vorteils im Sinne des Artikels 107 AEUV umfasst nicht nur positive Leistungen wie Subventionen, sondern auch Maßnahmen, die in verschiedener Form die Belastungen vermindern, die ein Unternehmen normalerweise zu tragen hat, und die somit zwar keine Subventionen im strengen Sinne des Wortes darstellen, diesen aber nach Art und Wirkung gleichstehen (5). |
| --- | --- |

(26)

Der Begriff des Vorteils im Sinne des Artikels 107 AEUV umfasst nicht nur positive Leistungen wie Subventionen, sondern auch Maßnahmen, die in verschiedener Form die Belastungen vermindern, die ein Unternehmen normalerweise zu tragen hat, und die somit zwar keine Subventionen im strengen Sinne des Wortes darstellen, diesen aber nach Art und Wirkung gleichstehen (5).

| (27) | Stromverbraucher müssen für die Nutzung des Stromnetzes in der Regel ein Entgelt entrichten. Die Befreiung bildet daher eine Ausnahme von den in Deutschland geltenden Grundsätzen für die Festsetzung von Netzentgelten, die in Abschnitt 2.1 dieses Beschlusses beschrieben sind. Dadurch, dass der Staat stromintensive Unternehmen von den Netzentgelten befreit hat, hat er sie von einem Entgelt befreit, das sie normalerweise als Letztverbraucher zu tragen haben. |
| --- | --- |

(27)

Stromverbraucher müssen für die Nutzung des Stromnetzes in der Regel ein Entgelt entrichten. Die Befreiung bildet daher eine Ausnahme von den in Deutschland geltenden Grundsätzen für die Festsetzung von Netzentgelten, die in Abschnitt 2.1 dieses Beschlusses beschrieben sind. Dadurch, dass der Staat stromintensive Unternehmen von den Netzentgelten befreit hat, hat er sie von einem Entgelt befreit, das sie normalerweise als Letztverbraucher zu tragen haben.

| (28) | Die Kommission vertritt daher zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass stromintensive Unternehmen durch die Befreiung ein Vorteil gewährt wird. |
| --- | --- |

(28)

Die Kommission vertritt daher zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass stromintensive Unternehmen durch die Befreiung ein Vorteil gewährt wird.

| (29) | Um nachzuweisen, dass der Vorteil selektiv ist, muss die Kommission aufzeigen, dass die jeweilige Maßnahme zwischen Unternehmen differenziert, die sich im Hinblick auf das mit der Maßnahme verfolgte Ziel in einer vergleichbaren tatsächlichen und rechtlichen Situation befinden. Der Beihilfebegriff erfasst keine Maßnahmen, die eine Differenzierung zwischen Unternehmen im Bereich von Belastungen vornehmen, wenn diese Differenzierung aus der Natur und dem Aufbau der fraglichen Lastenregelung folgt (6). |
| --- | --- |

(29)

Um nachzuweisen, dass der Vorteil selektiv ist, muss die Kommission aufzeigen, dass die jeweilige Maßnahme zwischen Unternehmen differenziert, die sich im Hinblick auf das mit der Maßnahme verfolgte Ziel in einer vergleichbaren tatsächlichen und rechtlichen Situation befinden. Der Beihilfebegriff erfasst keine Maßnahmen, die eine Differenzierung zwischen Unternehmen im Bereich von Belastungen vornehmen, wenn diese Differenzierung aus der Natur und dem Aufbau der fraglichen Lastenregelung folgt (6).

| (30) | In Bezug auf die Netzentgelte befinden sich alle Letztverbraucher in derselben tatsächlichen und rechtlichen Situation, da sie alle das Netz nutzen. |
| --- | --- |

(30)

In Bezug auf die Netzentgelte befinden sich alle Letztverbraucher in derselben tatsächlichen und rechtlichen Situation, da sie alle das Netz nutzen.

| (31) | Die Kommission vertritt zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass der Vorteil selektiv ist, da er nur Unternehmen gewährt wird, deren Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. Nur bestimmte Unternehmen in bestimmten Industriezweigen sind in der Lage, diese Voraussetzungen zu erfüllen. Aus den auf der Website der BNetzA veröffentlichten Anträgen auf Befreiung von den Netzentgelten geht hervor, dass die Befreiung nur für eine begrenzte Zahl von Unternehmen gelten wird, die hauptsächlich bestimmten Branchen der verarbeitenden Industrie wie etwa Industriegase, chemische Industrie, Papierindustrie, angehören. Die Befreiung gilt somit nur für bestimmte Unternehmen und ist daher zu diesem Zeitpunkt als selektiv zu betrachten, da sie eine unterschiedliche Behandlung von Unternehmen vorsieht, die sich in derselben tatsächlichen und rechtlichen Situation befinden. |
| --- | --- |

(31)

Die Kommission vertritt zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass der Vorteil selektiv ist, da er nur Unternehmen gewährt wird, deren Stromverbrauch die Benutzungsstundenzahl von mindestens 7 000 Stunden erreicht und 10 Gigawattstunden übersteigt. Nur bestimmte Unternehmen in bestimmten Industriezweigen sind in der Lage, diese Voraussetzungen zu erfüllen. Aus den auf der Website der BNetzA veröffentlichten Anträgen auf Befreiung von den Netzentgelten geht hervor, dass die Befreiung nur für eine begrenzte Zahl von Unternehmen gelten wird, die hauptsächlich bestimmten Branchen der verarbeitenden Industrie wie etwa Industriegase, chemische Industrie, Papierindustrie, angehören. Die Befreiung gilt somit nur für bestimmte Unternehmen und ist daher zu diesem Zeitpunkt als selektiv zu betrachten, da sie eine unterschiedliche Behandlung von Unternehmen vorsieht, die sich in derselben tatsächlichen und rechtlichen Situation befinden.

| (32) | Der Rechtsprechung des Gerichthofs zufolge können Mitgliedstaaten, die in Bezug auf die Belastungen eine derartige Differenzierung zwischen Unternehmen eingeführt haben, nachweisen, dass die Differenzierung durch die Natur und den inneren Aufbau des fraglichen Abgabensystems tatsächlich gerechtfertigt ist (7). |
| --- | --- |

(32)

Der Rechtsprechung des Gerichthofs zufolge können Mitgliedstaaten, die in Bezug auf die Belastungen eine derartige Differenzierung zwischen Unternehmen eingeführt haben, nachweisen, dass die Differenzierung durch die Natur und den inneren Aufbau des fraglichen Abgabensystems tatsächlich gerechtfertigt ist (7).

| (33) | Die Kommission stellt fest, dass Deutschland keine Nachweise dafür übermittelt hat, dass die Befreiung auf dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems beruht, weil das Land aus dem Grund, dass keine staatlichen Mittel zum Einsatz kommen, die Auffassung vertritt, dass die fragliche Maßnahme keine Beihilfe beinhaltet. Deutschland hat lediglich allgemein kurz erklärt, dass die Befreiung von Netzentgelten deshalb gerechtfertigt sei, weil stromintensive Unternehmen das Netz stabilisierten. Die Kommission stellt jedoch fest, dass Deutschland diese stabilisierende Wirkung nicht belegt hat. Ebenso wenig hat Deutschland dargelegt, inwiefern diese Wirkung der Natur und dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems entspricht. |
| --- | --- |

(33)

Die Kommission stellt fest, dass Deutschland keine Nachweise dafür übermittelt hat, dass die Befreiung auf dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems beruht, weil das Land aus dem Grund, dass keine staatlichen Mittel zum Einsatz kommen, die Auffassung vertritt, dass die fragliche Maßnahme keine Beihilfe beinhaltet. Deutschland hat lediglich allgemein kurz erklärt, dass die Befreiung von Netzentgelten deshalb gerechtfertigt sei, weil stromintensive Unternehmen das Netz stabilisierten. Die Kommission stellt jedoch fest, dass Deutschland diese stabilisierende Wirkung nicht belegt hat. Ebenso wenig hat Deutschland dargelegt, inwiefern diese Wirkung der Natur und dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems entspricht.

| (34) | In Bezug auf das mit den Netzentgelten verfolgte Ziel der Deckung der Kosten für die Errichtung und die Instandhaltung des Netzes auf der Grundlage der in Abschnitt 2.1 dieses Beschlusses festgelegten Bestimmungen stellt die Kommission fest, dass die Unternehmen, die den in § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV festgelegten Energieverbrauch überschreiten, sich in derselben Situation befinden wie alle anderen Unternehmen. Daher scheint die vollständige Befreiung Unternehmen mit einem hohen Stromverbrauch von den Netzentgelten nicht nach dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems angelegt zu sein. |
| --- | --- |

(34)

In Bezug auf das mit den Netzentgelten verfolgte Ziel der Deckung der Kosten für die Errichtung und die Instandhaltung des Netzes auf der Grundlage der in Abschnitt 2.1 dieses Beschlusses festgelegten Bestimmungen stellt die Kommission fest, dass die Unternehmen, die den in § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV festgelegten Energieverbrauch überschreiten, sich in derselben Situation befinden wie alle anderen Unternehmen. Daher scheint die vollständige Befreiung Unternehmen mit einem hohen Stromverbrauch von den Netzentgelten nicht nach dem inneren Aufbau des Netzentgeltsystems angelegt zu sein.

| (35) | Die Unternehmen, die einen Antrag auf Befreiung gestellt haben, gehören insbesondere dem verarbeitenden Gewerbe an, z. B. der Industriegasbranche, der chemischen Industrie und der Papierindustrie. Diese Branchen stehen im Wettbewerb mit Unternehmen aus anderen Mitgliedstaaten. Zu diesem Zeitpunkt ist daher davon auszugehen, dass die Befreiung sich auf den Handel zwischen Mitgliedstaaten auswirkt und den Wettbewerb verfälscht. |
| --- | --- |

(35)

Die Unternehmen, die einen Antrag auf Befreiung gestellt haben, gehören insbesondere dem verarbeitenden Gewerbe an, z. B. der Industriegasbranche, der chemischen Industrie und der Papierindustrie. Diese Branchen stehen im Wettbewerb mit Unternehmen aus anderen Mitgliedstaaten. Zu diesem Zeitpunkt ist daher davon auszugehen, dass die Befreiung sich auf den Handel zwischen Mitgliedstaaten auswirkt und den Wettbewerb verfälscht.

3.1.2.   Zurechenbarkeit

| (36) | Die Befreiung von den Netzentgelten beruht auf einer Rechtsvorschrift. Sie ist dem Staat zuzurechnen. |
| --- | --- |

(36)

Die Befreiung von den Netzentgelten beruht auf einer Rechtsvorschrift. Sie ist dem Staat zuzurechnen.

3.1.3.   Einsatz staatlicher Mittel

| (37) | Vorteile sind nur dann als Beihilfen im Sinne des Artikels 107 AEUV einzustufen, wenn sie unmittelbar oder mittelbar aus staatlichen Mitteln gewährt werden. Das bedeutet, dass sowohl Vorteile, die unmittelbar vom Staat gewährt werden, als auch Vorteile, die über eine vom Staat benannte oder errichtete öffentliche oder private Einrichtung gewährt werden, unter den Beihilfebegriff nach Artikel 107 Absatz 1 AEUV fallen (8). |
| --- | --- |

(37)

Vorteile sind nur dann als Beihilfen im Sinne des Artikels 107 AEUV einzustufen, wenn sie unmittelbar oder mittelbar aus staatlichen Mitteln gewährt werden. Das bedeutet, dass sowohl Vorteile, die unmittelbar vom Staat gewährt werden, als auch Vorteile, die über eine vom Staat benannte oder errichtete öffentliche oder private Einrichtung gewährt werden, unter den Beihilfebegriff nach Artikel 107 Absatz 1 AEUV fallen (8).

| (38) | Infolgedessen reicht die Tatsache, dass der Vorteil nicht unmittelbar aus dem Staatshaushalt finanziert wird, allein nicht aus, um auszuschließen, das staatliche Mittel zum Einsatz kommen. |
| --- | --- |

(38)

Infolgedessen reicht die Tatsache, dass der Vorteil nicht unmittelbar aus dem Staatshaushalt finanziert wird, allein nicht aus, um auszuschließen, das staatliche Mittel zum Einsatz kommen.

| (39) | Ferner schließt eine zunächst private Herkunft von Mitteln deren Einstufung als staatliche Mittel im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV (9) nicht aus. Damit genügt der Umstand allein, dass eine Subventionsregelung, die einigen Wirtschaftsteilnehmern eines bestimmten Sektors zugutekommt, ganz oder teilweise durch Beiträge finanziert wird, die von Staats wegen von den betreffenden Unternehmen erhoben werden, nicht, um dieser Regelung den Charakter einer staatlichen Beihilfe im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV zu nehmen (10). |
| --- | --- |

(39)

Ferner schließt eine zunächst private Herkunft von Mitteln deren Einstufung als staatliche Mittel im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV (9) nicht aus. Damit genügt der Umstand allein, dass eine Subventionsregelung, die einigen Wirtschaftsteilnehmern eines bestimmten Sektors zugutekommt, ganz oder teilweise durch Beiträge finanziert wird, die von Staats wegen von den betreffenden Unternehmen erhoben werden, nicht, um dieser Regelung den Charakter einer staatlichen Beihilfe im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV zu nehmen (10).

| (40) | In diesem Zusammenhang stellte der Gerichtshof in der Rechtssache Steinike, in der es um einen Fonds zur Absatzförderung der deutschen Land-, Forst- und Ernährungswirtschaft geht, der unter anderem durch Beiträge von Betrieben der Land-, Forst- und Ernährungswirtschaft finanziert wird, Folgendes fest (11):
  „Das in Artikel 92 Absatz 1 enthaltene Verbot erfasst sämtliche staatlichen oder aus staatlichen Mitteln gewährten Beihilfen, ohne dass danach zu unterscheiden ist, ob die Beihilfe unmittelbar durch den Staat oder durch von ihm zur Durchführung der Beihilferegelung errichtete oder beauftragte öffentliche oder private Einrichtungen gewährt wird.“ |
| --- | --- |

(40)

In diesem Zusammenhang stellte der Gerichtshof in der Rechtssache Steinike, in der es um einen Fonds zur Absatzförderung der deutschen Land-, Forst- und Ernährungswirtschaft geht, der unter anderem durch Beiträge von Betrieben der Land-, Forst- und Ernährungswirtschaft finanziert wird, Folgendes fest (11):

„Das in Artikel 92 Absatz 1 enthaltene Verbot erfasst sämtliche staatlichen oder aus staatlichen Mitteln gewährten Beihilfen, ohne dass danach zu unterscheiden ist, ob die Beihilfe unmittelbar durch den Staat oder durch von ihm zur Durchführung der Beihilferegelung errichtete oder beauftragte öffentliche oder private Einrichtungen gewährt wird.“

| (41) | Derselbe Ansatz wurde in der Rechtssache Italien/Kommission verfolgt. Dabei ging es um Arbeitgeberbeiträge zu Arbeitslosen- und Familienzulagenfonds; Italien hatte argumentiert, dass keine staatlichen Mittel zum Einsatz gekommen seien, da die Beiträge nicht von der Gesamtheit getragen worden seien. Der Gerichtshof entschied Folgendes (12):
  „Da die fraglichen Fonds nach innerstaatlichen Rechtsvorschriften durch Zwangsbeiträge gespeist werden und, wie der vorliegende Fall zeigt, gemäß diesen Rechtsvorschriften verwaltet und verteilt werden, sind sie als staatliche Mittel im Sinne des Artikels 92 zu betrachten, selbst wenn ihre Verwaltung nichtstaatlichen Organen anvertraut wäre.“ |
| --- | --- |

(41)

Derselbe Ansatz wurde in der Rechtssache Italien/Kommission verfolgt. Dabei ging es um Arbeitgeberbeiträge zu Arbeitslosen- und Familienzulagenfonds; Italien hatte argumentiert, dass keine staatlichen Mittel zum Einsatz gekommen seien, da die Beiträge nicht von der Gesamtheit getragen worden seien. Der Gerichtshof entschied Folgendes (12):

„Da die fraglichen Fonds nach innerstaatlichen Rechtsvorschriften durch Zwangsbeiträge gespeist werden und, wie der vorliegende Fall zeigt, gemäß diesen Rechtsvorschriften verwaltet und verteilt werden, sind sie als staatliche Mittel im Sinne des Artikels 92 zu betrachten, selbst wenn ihre Verwaltung nichtstaatlichen Organen anvertraut wäre.“

| (42) | Ebenso stellte der Gerichtshof in der Rechtssache C-259/85 Frankreich/Kommission fest (13),
  „(...) dass der Umstand, dass eine Subventionsregelung zugunsten gewisser Wirtschaftsteilnehmer eines bestimmten Sektors durch eine parafiskalische Abgabe finanziert wird, die auf alle Lieferungen einheimischer Erzeugnisse dieses Sektors erhoben wird, allein nicht genügt, dieser Regelung den Charakter einer staatlichen Beihilfe (...) zu nehmen. |
| --- | --- |

(42)

Ebenso stellte der Gerichtshof in der Rechtssache C-259/85 Frankreich/Kommission fest (13),

„(...) dass der Umstand, dass eine Subventionsregelung zugunsten gewisser Wirtschaftsteilnehmer eines bestimmten Sektors durch eine parafiskalische Abgabe finanziert wird, die auf alle Lieferungen einheimischer Erzeugnisse dieses Sektors erhoben wird, allein nicht genügt, dieser Regelung den Charakter einer staatlichen Beihilfe (...) zu nehmen.

| (43) | Diese Argumentation wurde auch in der Rechtssache Essent (14) zugrundegelegt. In dieser Sache hatte der Gerichtshof eine Regelung zu beurteilen, die vorsah, dass die Betreiber des niederländischen Stromnetzes von privaten Stromkunden einen Aufschlag erheben und die Einnahmen aus diesem Aufschlag an SEP, eine gemeinsame Tochtergesellschaft der vier Stromerzeuger abführen, um Letzterer einen Ausgleich zur Bestreitung sogenannter „verlorener Kosten“ zu gewähren. Der Gerichtshof urteilte, dass bei der niederländischen Regelung staatliche Mittel zum Einsatz kamen (15). |
| --- | --- |

(43)

Diese Argumentation wurde auch in der Rechtssache Essent (14) zugrundegelegt. In dieser Sache hatte der Gerichtshof eine Regelung zu beurteilen, die vorsah, dass die Betreiber des niederländischen Stromnetzes von privaten Stromkunden einen Aufschlag erheben und die Einnahmen aus diesem Aufschlag an SEP, eine gemeinsame Tochtergesellschaft der vier Stromerzeuger abführen, um Letzterer einen Ausgleich zur Bestreitung sogenannter „verlorener Kosten“ zu gewähren. Der Gerichtshof urteilte, dass bei der niederländischen Regelung staatliche Mittel zum Einsatz kamen (15).

| (44) | Der Gerichtshof stellte in der Rechtssache Essent zunächst fest, dass der Aufschlag aus staatlichen Mitteln gewährt wurde:
  „In diesem Zusammenhang ist daran zu erinnern, dass diese Beträge auf dem den Elektrizitätskunden gemäß Art. 9 OEPS vom Staat auferlegten Tarifaufschlag beruhen, in Bezug auf den in Randnr. 47 des vorliegenden Urteils festgestellt worden ist, dass es sich um eine Abgabe handelt. Diese Beträge gehen somit auf staatliche Mittel zurück.“ |
| --- | --- |

(44)

Der Gerichtshof stellte in der Rechtssache Essent zunächst fest, dass der Aufschlag aus staatlichen Mitteln gewährt wurde:

„In diesem Zusammenhang ist daran zu erinnern, dass diese Beträge auf dem den Elektrizitätskunden gemäß Art. 9 OEPS vom Staat auferlegten Tarifaufschlag beruhen, in Bezug auf den in Randnr. 47 des vorliegenden Urteils festgestellt worden ist, dass es sich um eine Abgabe handelt. Diese Beträge gehen somit auf staatliche Mittel zurück.“

| (45) | Dieser Aufschlag musste von den Netzbetreibern an SEP abgeführt werden, das die Einnahmen sammeln und bis zu einer gesetzlich festgesetzten Höhe zur Bestreitung verlorener Kosten verwenden musste. |
| --- | --- |

(45)

Dieser Aufschlag musste von den Netzbetreibern an SEP abgeführt werden, das die Einnahmen sammeln und bis zu einer gesetzlich festgesetzten Höhe zur Bestreitung verlorener Kosten verwenden musste.

| (46) | In diesem Zusammenhang stellte der Gerichtshof fest, dass SEP per Gesetz mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden war (16):
  „Ebenso unterscheidet sich die in Rede stehende Maßnahme von derjenigen, um die es im Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra (C-379/98, Slg. 2001, I-2099), ging, in dem der Gerichtshof in Randnr. 59 entschieden hat, dass die Verpflichtung privater Elektrizitätsversorgungsunternehmen zur Abnahme von Strom aus erneuerbaren Energiequellen zu festgelegten Mindestpreisen nicht zu einer unmittelbaren oder mittelbaren Übertragung staatlicher Mittel auf die Unternehmen, die diesen Strom erzeugen, führt. In diesem Fall waren die Unternehmen nicht vom Staat mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden, sondern zur Abnahme unter Einsatz ihrer eigenen finanziellen Mittel verpflichtet.“ |
| --- | --- |

(46)

In diesem Zusammenhang stellte der Gerichtshof fest, dass SEP per Gesetz mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden war (16):

„Ebenso unterscheidet sich die in Rede stehende Maßnahme von derjenigen, um die es im Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra (C-379/98, Slg. 2001, I-2099), ging, in dem der Gerichtshof in Randnr. 59 entschieden hat, dass die Verpflichtung privater Elektrizitätsversorgungsunternehmen zur Abnahme von Strom aus erneuerbaren Energiequellen zu festgelegten Mindestpreisen nicht zu einer unmittelbaren oder mittelbaren Übertragung staatlicher Mittel auf die Unternehmen, die diesen Strom erzeugen, führt. In diesem Fall waren die Unternehmen nicht vom Staat mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden, sondern zur Abnahme unter Einsatz ihrer eigenen finanziellen Mittel verpflichtet.“

| (47) | In der Rechtssache PreussenElektra stellte der Gerichtshof hingegen fest, dass das Stromeinspeisungsgesetz in der Fassung von 1998 keine zur Durchführung der Beihilferegelung errichtete oder beauftragte Einrichtung vorsieht (17). Diese Schlussfolgerung beruht auf der Feststellung, dass das Stromeinspeisungsgesetz eine Regelung vorsieht, die darauf beschränkt war, Elektrizitätsversorgungsunternehmen und Betreiber der vorgelagerten Stromnetze direkt zu verpflichten, Strom aus erneuerbaren Energiequellen zu einem festgesetzten Preis abzunehmen, ohne eine für die Zahlungsabwicklung zuständige Stelle zu benennen (18). Die Situation im Rahmen des Stromeinspeisungsgesetzes war durch eine Vielzahl bilateraler Beziehungen zwischen Erzeugern von Strom aus erneuerbaren Energiequellen, Stromversorgern, nachgelagerten Stromanbietern und vorgelagerten Stromanbietern gekennzeichnet. Den Verbrauchern wurde kein Aufschlag auferlegt, um den Stromanbietern einen Ausgleich für die finanzielle Belastung zu bieten, und folglich wurde auch niemand mit der Weiterleitung oder Zentralisierung eines derartigen Aufschlags beauftragt. |
| --- | --- |

(47)

In der Rechtssache PreussenElektra stellte der Gerichtshof hingegen fest, dass das Stromeinspeisungsgesetz in der Fassung von 1998 keine zur Durchführung der Beihilferegelung errichtete oder beauftragte Einrichtung vorsieht (17). Diese Schlussfolgerung beruht auf der Feststellung, dass das Stromeinspeisungsgesetz eine Regelung vorsieht, die darauf beschränkt war, Elektrizitätsversorgungsunternehmen und Betreiber der vorgelagerten Stromnetze direkt zu verpflichten, Strom aus erneuerbaren Energiequellen zu einem festgesetzten Preis abzunehmen, ohne eine für die Zahlungsabwicklung zuständige Stelle zu benennen (18). Die Situation im Rahmen des Stromeinspeisungsgesetzes war durch eine Vielzahl bilateraler Beziehungen zwischen Erzeugern von Strom aus erneuerbaren Energiequellen, Stromversorgern, nachgelagerten Stromanbietern und vorgelagerten Stromanbietern gekennzeichnet. Den Verbrauchern wurde kein Aufschlag auferlegt, um den Stromanbietern einen Ausgleich für die finanzielle Belastung zu bieten, und folglich wurde auch niemand mit der Weiterleitung oder Zentralisierung eines derartigen Aufschlags beauftragt.

| (48) | Angesichts dieser Grundsätze hat die Kommission geprüft, ob davon auszugehen ist, dass die Befreiung seit der Einführung der § § 19-Umlage (2012) sowie vor Auferlegung der § 19-Umlage (2011), als der Ausfall über das Regulierungskonto gedeckt wurde, aus staatlichen Mitteln finanziert wurde. |
| --- | --- |

(48)

Angesichts dieser Grundsätze hat die Kommission geprüft, ob davon auszugehen ist, dass die Befreiung seit der Einführung der § § 19-Umlage (2012) sowie vor Auferlegung der § 19-Umlage (2011), als der Ausfall über das Regulierungskonto gedeckt wurde, aus staatlichen Mitteln finanziert wurde.

3.1.3.1.   Vorliegen staatlicher Mittel nach 2012, d. h. nach Einführung der § 19-Umlage durch die BNetzA

| (49) | Wie nachstehend im Einzelnen dargelegt wird, stellt die Kommission fest, dass der Staat ebenso wie in der Rechtssache Essent den Stromkunden eine Sonderabgabe/Umlage auferlegt hat, mit der der Vorteil finanziert werden soll. Außerdem hat der Staat ebenso wie in der Rechtssache Essent ein Unternehmen mit der Verwaltung der Abgabe beauftragt. Ferner hat der Staat wie in der Rechtssache Essent Regeln zur Verwendung und Zweckbestimmung der Umlage aufgestellt. Insbesondere hat der Staat festgelegt, was mit Umlagemitteln geschehen soll, die über den zur Finanzierung des Vorteils erforderlichen Betrag hinaus eingenommen werden. Schließlich gibt es wie in der Rechtssache Essent Kontrollmechanismen, die dem Staat die Überwachung der Finanzströme ermöglichen.

  Die Verteilernetzbetreiber tragen die finanzielle Belastung nicht: Sie erhalten von den Übertragungsnetzbetreibern einen vollen Ausgleich. |
| --- | --- |

(49)

Wie nachstehend im Einzelnen dargelegt wird, stellt die Kommission fest, dass der Staat ebenso wie in der Rechtssache Essent den Stromkunden eine Sonderabgabe/Umlage auferlegt hat, mit der der Vorteil finanziert werden soll. Außerdem hat der Staat ebenso wie in der Rechtssache Essent ein Unternehmen mit der Verwaltung der Abgabe beauftragt. Ferner hat der Staat wie in der Rechtssache Essent Regeln zur Verwendung und Zweckbestimmung der Umlage aufgestellt. Insbesondere hat der Staat festgelegt, was mit Umlagemitteln geschehen soll, die über den zur Finanzierung des Vorteils erforderlichen Betrag hinaus eingenommen werden. Schließlich gibt es wie in der Rechtssache Essent Kontrollmechanismen, die dem Staat die Überwachung der Finanzströme ermöglichen.

Die Verteilernetzbetreiber tragen die finanzielle Belastung nicht: Sie erhalten von den Übertragungsnetzbetreibern einen vollen Ausgleich.

| (50) | Der Staat hat festgelegt, dass die Verteilernetzbetreiber für den sich aus der Befreiung ergebenden Erlösausfall einen vollen Ausgleich erhalten. Nach § 19 Absatz 2 StromNEV müssen die Übertragungsnetzbetreiber den Verteilernetzbetreibern die finanzielle Belastung, die sich auf der Ebene der Verteilernetzbetreiber aus der Befreiung ergibt, erstatten.

  Die Übertragungsnetzbetreiber tragen die finanzielle Belastung nicht: Sie erhalten einen Ausgleich durch die § 19-Umlage. |
| --- | --- |

(50)

Der Staat hat festgelegt, dass die Verteilernetzbetreiber für den sich aus der Befreiung ergebenden Erlösausfall einen vollen Ausgleich erhalten. Nach § 19 Absatz 2 StromNEV müssen die Übertragungsnetzbetreiber den Verteilernetzbetreibern die finanzielle Belastung, die sich auf der Ebene der Verteilernetzbetreiber aus der Befreiung ergibt, erstatten.

Die Übertragungsnetzbetreiber tragen die finanzielle Belastung nicht: Sie erhalten einen Ausgleich durch die § 19-Umlage.

| (51) | Der Staat hat festgelegt, dass Erlösausfälle der Übertragungsnetzbetreiber durch eine Sonderumlage, die § 19-Umlage, die von den Verteilernetzbetreibern erhoben und an ihren jeweiligen Übertragungsnetzbetreiber abgeführt wird, erstattet werden. Die Sonderumlage zielt darauf ab, den Übertragungsnetzbetreibern die Kosten und Erlösausfälle zu erstatten, die sich (auf ihrer Netzebene) aus der Befreiung und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern einen Ausgleich zu zahlen, ergeben. |
| --- | --- |

(51)

Der Staat hat festgelegt, dass Erlösausfälle der Übertragungsnetzbetreiber durch eine Sonderumlage, die § 19-Umlage, die von den Verteilernetzbetreibern erhoben und an ihren jeweiligen Übertragungsnetzbetreiber abgeführt wird, erstattet werden. Die Sonderumlage zielt darauf ab, den Übertragungsnetzbetreibern die Kosten und Erlösausfälle zu erstatten, die sich (auf ihrer Netzebene) aus der Befreiung und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern einen Ausgleich zu zahlen, ergeben.

| (52) | Die Umlage wird vom Staat auferlegt. Die BNetzA ist eine öffentliche Einrichtung. In der deutschen Verwaltung hat sie den Status einer Bundesoberbehörde. Sie ist in Bereichen tätig, die dem Ressort des Ministeriums für Wirtschaft und Technologie zuzurechnen sind. In ihren Tätigkeitsbereichen (Telekommunikation, Post, Eisenbahnen, Elektrizität und Gas) ist sie mit den Verwaltungs-/ Durchführungsaufgaben des Bundes betraut. Sie untersteht der Aufsicht des Wirtschaftsministeriums für Wirtschaft und Technologie, das gegenüber der BNetzA die Bundesoberstbehörde darstellt. Ihr Präsident und ihre Vizepräsidenten werden vom Minister ernannt. Sie hat einen Beirat, dem Vertreter aus Bundesrat und Bundestag angehören (19). |
| --- | --- |

(52)

Die Umlage wird vom Staat auferlegt. Die BNetzA ist eine öffentliche Einrichtung. In der deutschen Verwaltung hat sie den Status einer Bundesoberbehörde. Sie ist in Bereichen tätig, die dem Ressort des Ministeriums für Wirtschaft und Technologie zuzurechnen sind. In ihren Tätigkeitsbereichen (Telekommunikation, Post, Eisenbahnen, Elektrizität und Gas) ist sie mit den Verwaltungs-/ Durchführungsaufgaben des Bundes betraut. Sie untersteht der Aufsicht des Wirtschaftsministeriums für Wirtschaft und Technologie, das gegenüber der BNetzA die Bundesoberstbehörde darstellt. Ihr Präsident und ihre Vizepräsidenten werden vom Minister ernannt. Sie hat einen Beirat, dem Vertreter aus Bundesrat und Bundestag angehören (19).

| (53) | Nach Auffassung Deutschlands wird der Vorteil aus privaten Mitteln finanziert, weil die Umlage nicht über den Staatshaushalt laufe, sondern von anderen privaten Stellen gezahlt werde. Zudem macht Deutschland geltend, dass die Übertragungsnetzbetreiber den Vorteil vorfinanzieren müssten, die Höhe der Umlage selbst festsetzten und die Umlage nach eigenem Ermessen verwenden könnten. |
| --- | --- |

(53)

Nach Auffassung Deutschlands wird der Vorteil aus privaten Mitteln finanziert, weil die Umlage nicht über den Staatshaushalt laufe, sondern von anderen privaten Stellen gezahlt werde. Zudem macht Deutschland geltend, dass die Übertragungsnetzbetreiber den Vorteil vorfinanzieren müssten, die Höhe der Umlage selbst festsetzten und die Umlage nach eigenem Ermessen verwenden könnten.

| (54) | Die Kommission stellt fest, dass der Begriff der staatlichen Beihilfe im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV nicht voraussetzt, dass die finanziellen Mittel über den Staatshaushalt laufen. Wie in den Erwägungsgründen (38) und (39) dieses Beschlusses dargelegt, hat der Gerichtshof befunden, dass der Begriff der staatlichen Mittel im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV auch Beihilferegelungen umfasst, die aus dem privaten Sektor auferlegten Beiträgen finanziert werden und nicht erfordert, dass die Beihilfe aus dem Staatshaushalt finanziert wird. |
| --- | --- |

(54)

Die Kommission stellt fest, dass der Begriff der staatlichen Beihilfe im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV nicht voraussetzt, dass die finanziellen Mittel über den Staatshaushalt laufen. Wie in den Erwägungsgründen (38) und (39) dieses Beschlusses dargelegt, hat der Gerichtshof befunden, dass der Begriff der staatlichen Mittel im Sinne des Artikels 107 Absatz 1 AEUV auch Beihilferegelungen umfasst, die aus dem privaten Sektor auferlegten Beiträgen finanziert werden und nicht erfordert, dass die Beihilfe aus dem Staatshaushalt finanziert wird.

| (55) | Ferner stellt die Kommission fest, dass die vom Staat auferlegte Abgabe auch in der Rechtssache Essent nicht über den Staatshaushalt lief, ehe sie an SEP ausgezahlt wurde. Obwohl der betreffende Aufschlag Stromverbrauchern auferlegt wurde, betrachtete der Gerichtshof ihn nichtsdestoweniger als staatliche Mittel. |
| --- | --- |

(55)

Ferner stellt die Kommission fest, dass die vom Staat auferlegte Abgabe auch in der Rechtssache Essent nicht über den Staatshaushalt lief, ehe sie an SEP ausgezahlt wurde. Obwohl der betreffende Aufschlag Stromverbrauchern auferlegt wurde, betrachtete der Gerichtshof ihn nichtsdestoweniger als staatliche Mittel.

| (56) | Angesichts der vorstehenden Ausführungen teilt die Kommission nicht die Ansicht Deutschlands, dass die Beihilfe aus privaten Mitteln finanziert werde, weil die Umlage den Letztverbrauchern auferlegt werde und nicht über den Staatshaushalt laufe. |
| --- | --- |

(56)

Angesichts der vorstehenden Ausführungen teilt die Kommission nicht die Ansicht Deutschlands, dass die Beihilfe aus privaten Mitteln finanziert werde, weil die Umlage den Letztverbrauchern auferlegt werde und nicht über den Staatshaushalt laufe.

| (57) | In Bezug auf die Rechtssache PreussenElektra stellt die Kommission ferner fest, dass die beiden betroffenen Unternehmen (das lokale öffentliche Elektrizitätsversorgungsunternehmen und das vorgelagerte Elektrizitätsversorgungsunternehmen) einen Teil der sich aus der Abnahmeverpflichtung ergebenden finanziellen Belastung zu tragen hatten: das lokale Versorgungsunternehmen, wenn die zu vergütenden Kilowattstunden unter einem Anteil von 5 % der von ihm insgesamt über sein Versorgungsnetz abgesetzten Kilowattstunden lagen und das vorgelagerte Versorgungsunternehmen bis zu 5 % der von dem lokalen Versorgungsunternehmen insgesamt abgesetzten Kilowattstunden (für die Kilowattstunden über 5 %). In der Rechtssache PreussenElektra hatte der Staat keinen Aufschlag festgesetzt, um diesen Unternehmen einen Ausgleich für die sich aus der Abnahmeverpflichtung ergebende finanzielle Belastung zu gewähren. |
| --- | --- |

(57)

In Bezug auf die Rechtssache PreussenElektra stellt die Kommission ferner fest, dass die beiden betroffenen Unternehmen (das lokale öffentliche Elektrizitätsversorgungsunternehmen und das vorgelagerte Elektrizitätsversorgungsunternehmen) einen Teil der sich aus der Abnahmeverpflichtung ergebenden finanziellen Belastung zu tragen hatten: das lokale Versorgungsunternehmen, wenn die zu vergütenden Kilowattstunden unter einem Anteil von 5 % der von ihm insgesamt über sein Versorgungsnetz abgesetzten Kilowattstunden lagen und das vorgelagerte Versorgungsunternehmen bis zu 5 % der von dem lokalen Versorgungsunternehmen insgesamt abgesetzten Kilowattstunden (für die Kilowattstunden über 5 %). In der Rechtssache PreussenElektra hatte der Staat keinen Aufschlag festgesetzt, um diesen Unternehmen einen Ausgleich für die sich aus der Abnahmeverpflichtung ergebende finanzielle Belastung zu gewähren.

| (58) | Auch die Tatsache, dass die Übertragungsnetzbetreiber die Höhe der Umlage berechnen, ändert nichts an der Schlussfolgerung, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen. Die Umlage wurde vom Staat auferlegt, und der Staat hat die Methode zur Festsetzung der Umlage festgelegt. Es steht den Übertragungsnetzbetreibern nicht frei, die Höhe der Umlage nach eigenem Ermessen festzusetzen. Sie können sie lediglich auf der Grundlage der von der BNetzA vorgegebenen Methode berechnen. Zudem hat die BNetzA den Startbetrag für die Berechnung der Umlage für das erste Durchführungsjahr selbst direkt auf 440 Mio. EUR für § 19 Absatz 2 Sätze 1 und 2 und auf 300 Mio. EUR für § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV festgesetzt (vgl. Erwägungsgrund (16) dieses Beschlusses). |
| --- | --- |

(58)

Auch die Tatsache, dass die Übertragungsnetzbetreiber die Höhe der Umlage berechnen, ändert nichts an der Schlussfolgerung, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen. Die Umlage wurde vom Staat auferlegt, und der Staat hat die Methode zur Festsetzung der Umlage festgelegt. Es steht den Übertragungsnetzbetreibern nicht frei, die Höhe der Umlage nach eigenem Ermessen festzusetzen. Sie können sie lediglich auf der Grundlage der von der BNetzA vorgegebenen Methode berechnen. Zudem hat die BNetzA den Startbetrag für die Berechnung der Umlage für das erste Durchführungsjahr selbst direkt auf 440 Mio. EUR für § 19 Absatz 2 Sätze 1 und 2 und auf 300 Mio. EUR für § 19 Absatz 2 Satz 2 StromNEV festgesetzt (vgl. Erwägungsgrund (16) dieses Beschlusses).

| (59) | Darüber hinaus hat die BNetzA einen Regulierungsmechanismus eingeführt, in dessen Rahmen Erlöse, die über den Betrag hinausgehen, der zum Ausgleich von Erlösausfällen aufgrund der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern benötigt wird, zu einer Verringerung der Umlage im Jahr x+2 führen (vgl. Erwägungsgrund (17) dieses Beschlusses). |
| --- | --- |

(59)

Darüber hinaus hat die BNetzA einen Regulierungsmechanismus eingeführt, in dessen Rahmen Erlöse, die über den Betrag hinausgehen, der zum Ausgleich von Erlösausfällen aufgrund der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern benötigt wird, zu einer Verringerung der Umlage im Jahr x+2 führen (vgl. Erwägungsgrund (17) dieses Beschlusses).

| (60) | Die Übertragungsnetzbetreiber können damit weder über die Höhe noch über die Verwendung der § 19-Umlage frei entscheiden. |
| --- | --- |

(60)

Die Übertragungsnetzbetreiber können damit weder über die Höhe noch über die Verwendung der § 19-Umlage frei entscheiden.

| (61) | Nach Auffassung der Kommission ändert der Umstand, dass die Übertragungsnetzbetreiber die Beihilfe möglicherweise in begrenztem Umfang vorfinanzieren, nichts an der Schlussfolgerung, dass sie die finanzielle Belastung letztlich nicht zu tragen haben. Sie erhalten einen vollständigen Ausgleich durch die § 19-Umlage. Die Kommission hat bereits in mehreren Fällen (20) festgestellt, dass Vorteile in Form einer Abnahmeverpflichtung für bestimmte Unternehmen, welche vom Staat (zum Beispiel über einen Fonds) einen Ausgleich oder eine Erstattung erhalten, staatliche Beihilfen bilden, auch wenn der Vorteil von privaten Betreibern vorfinanziert wurde. Als entscheidender Faktor gilt, dass der Staat eine Abgabe oder eine Umlage (bzw. einen Aufschlag) eingeführt hat, die dazu dient, dem privaten Betreiber einen Ausgleich für die finanzielle Belastung zu gewähren, die sich daraus ergibt, dass der Staat ihn verpflichtet hat, anderen Unternehmen einen Vorteil zu gewähren. Auch in der Rechtssache Essent hatte SEP (das gleichzeitig Verwalter, Empfänger und Begünstigter der Beihilfe war) in gewisser Weise die verlorenen Kosten vorfinanziert. Dies änderte nichts an dem Umstand, dass es sich bei der vom Staat auferlegten und von SEP erhobenen Abgabe zum Ausgleich der verlorenen Kosten um staatliche Mittel handelte. |
| --- | --- |

(61)

Nach Auffassung der Kommission ändert der Umstand, dass die Übertragungsnetzbetreiber die Beihilfe möglicherweise in begrenztem Umfang vorfinanzieren, nichts an der Schlussfolgerung, dass sie die finanzielle Belastung letztlich nicht zu tragen haben. Sie erhalten einen vollständigen Ausgleich durch die § 19-Umlage. Die Kommission hat bereits in mehreren Fällen (20) festgestellt, dass Vorteile in Form einer Abnahmeverpflichtung für bestimmte Unternehmen, welche vom Staat (zum Beispiel über einen Fonds) einen Ausgleich oder eine Erstattung erhalten, staatliche Beihilfen bilden, auch wenn der Vorteil von privaten Betreibern vorfinanziert wurde. Als entscheidender Faktor gilt, dass der Staat eine Abgabe oder eine Umlage (bzw. einen Aufschlag) eingeführt hat, die dazu dient, dem privaten Betreiber einen Ausgleich für die finanzielle Belastung zu gewähren, die sich daraus ergibt, dass der Staat ihn verpflichtet hat, anderen Unternehmen einen Vorteil zu gewähren. Auch in der Rechtssache Essent hatte SEP (das gleichzeitig Verwalter, Empfänger und Begünstigter der Beihilfe war) in gewisser Weise die verlorenen Kosten vorfinanziert. Dies änderte nichts an dem Umstand, dass es sich bei der vom Staat auferlegten und von SEP erhobenen Abgabe zum Ausgleich der verlorenen Kosten um staatliche Mittel handelte.

| (62) | Schließlich stellt die Kommission fest, dass die BNetzA in ihrem Beschluss vom 14. Dezember 2011 dargelegt hat, dass die § 19-Umlage eine Abgabe darstelle, da sie nicht einem allgemeinem Netzentgelt entspreche, sondern ein „anderes Entgelt“ im Sinne des Artikels 17 Absatz 8 StromNEV bilde und von den allgemeinen/normalen Netzentgelten gesondert erhoben werden müsse. Mit der Umlage wird ein besonderer Zweck verfolgt: Sie soll den Übertragungsnetzbetreibern die Erlösausfälle erstatten, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern die durch die Befreiung verursachten Erlösausfälle zu erstatten, ergeben.

  Die Übertragungsnetzbetreiber sind mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden, und der Staat hat die Verwendung der Umlage festgelegt. |
| --- | --- |

(62)

Schließlich stellt die Kommission fest, dass die BNetzA in ihrem Beschluss vom 14. Dezember 2011 dargelegt hat, dass die § 19-Umlage eine Abgabe darstelle, da sie nicht einem allgemeinem Netzentgelt entspreche, sondern ein „anderes Entgelt“ im Sinne des Artikels 17 Absatz 8 StromNEV bilde und von den allgemeinen/normalen Netzentgelten gesondert erhoben werden müsse. Mit der Umlage wird ein besonderer Zweck verfolgt: Sie soll den Übertragungsnetzbetreibern die Erlösausfälle erstatten, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern die durch die Befreiung verursachten Erlösausfälle zu erstatten, ergeben.

Die Übertragungsnetzbetreiber sind mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden, und der Staat hat die Verwendung der Umlage festgelegt.

| (63) | Die Übertragungsnetzbetreiber bilden die Zentralstelle für den gesamten Mechanismus zur Finanzierung der Befreiung. Den der Kommission übermittelten Informationen zufolge sind sie vom Staat beauftragt/benannt worden, um die mit der Befreiung und der § 19-Umlage verbundenen Finanzströme zu verwalten. |
| --- | --- |

(63)

Die Übertragungsnetzbetreiber bilden die Zentralstelle für den gesamten Mechanismus zur Finanzierung der Befreiung. Den der Kommission übermittelten Informationen zufolge sind sie vom Staat beauftragt/benannt worden, um die mit der Befreiung und der § 19-Umlage verbundenen Finanzströme zu verwalten.

| (64) | Auf der Grundlage des § 19 Absatz 2 StromNEV und des Beschlusses der BNetzA vom 14. Dezember 2011 müssen sie






  — | den Verteilernetzbetreibern die Erlösausfälle, die sich aus der Befreiung auf Ebene der Verteilernetzbetreiber ergeben, erstatten; |
| --- | --- | --- |

(64)

Auf der Grundlage des § 19 Absatz 2 StromNEV und des Beschlusses der BNetzA vom 14. Dezember 2011 müssen sie

—

den Verteilernetzbetreibern die Erlösausfälle, die sich aus der Befreiung auf Ebene der Verteilernetzbetreiber ergeben, erstatten;

| — | die finanzielle Belastung, die sich aus der Befreiung auf ihrer Ebene und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern eine Erstattung zu gewähren, ergibt, untereinander ausgleichen; |
| --- | --- |

—

die finanzielle Belastung, die sich aus der Befreiung auf ihrer Ebene und aus der Verpflichtung, den Verteilernetzbetreibern eine Erstattung zu gewähren, ergibt, untereinander ausgleichen;

| — | die § 19-Umlage auf der Grundlage der prognostizierten Erlösausfälle und des prognostizierten Stromverbrauchs (gemeinsam) ermitteln; |
| --- | --- |

—

die § 19-Umlage auf der Grundlage der prognostizierten Erlösausfälle und des prognostizierten Stromverbrauchs (gemeinsam) ermitteln;

| — | die § 19-Umlage veröffentlichen; |
| --- | --- |

—

die § 19-Umlage veröffentlichen;

| — | die tatsächlich gezahlte gesamte § 19-Umlage mit dem sich aus der Befreiung ergebenden tatsächlichen Erlösausfall vergleichen (Ist-Abgleich). Anschließend müssen sie bei der Ermittlung der § 19-Umlage in den folgenden Jahren die Differenz berücksichtigen; |
| --- | --- |

—

die tatsächlich gezahlte gesamte § 19-Umlage mit dem sich aus der Befreiung ergebenden tatsächlichen Erlösausfall vergleichen (Ist-Abgleich). Anschließend müssen sie bei der Ermittlung der § 19-Umlage in den folgenden Jahren die Differenz berücksichtigen;

| — | die Einnahmen aus der § 19-Umlage zum Ausgleich ihrer eigenen Erlösausfälle (die sich aus der Befreiung, der Erstattungsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern und der Verpflichtung zum Ausgleich untereinander ergeben) verwenden. |
| --- | --- |

—

die Einnahmen aus der § 19-Umlage zum Ausgleich ihrer eigenen Erlösausfälle (die sich aus der Befreiung, der Erstattungsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern und der Verpflichtung zum Ausgleich untereinander ergeben) verwenden.

| (65) | Infolgedessen zentralisieren die vier deutschen Übertragungsnetzbetreiber einerseits die sich aus der Befreiung ergebenden Kosten und andererseits die Einnahmen aus der § 19-Umlage. Zusammen handeln sie in fondsähnlicher Weise. Dies ergibt sich auch aus der von ihnen gemeinsam unterhaltenen zentralen Website www.eeg-kwk.net und der Einrichtung der gemeinsamen Projektgruppe Horizontaler Belastungsausgleich (PG HOBA) (21), die die Aufgabe hat, die wirtschaftlichen, administrativen und organisatorischen Rahmenbedingungen für die Verwaltung der für die Umsetzung der § 19-Umlage erforderlichen Finanzströme zu schaffen. |
| --- | --- |

(65)

Infolgedessen zentralisieren die vier deutschen Übertragungsnetzbetreiber einerseits die sich aus der Befreiung ergebenden Kosten und andererseits die Einnahmen aus der § 19-Umlage. Zusammen handeln sie in fondsähnlicher Weise. Dies ergibt sich auch aus der von ihnen gemeinsam unterhaltenen zentralen Website www.eeg-kwk.net und der Einrichtung der gemeinsamen Projektgruppe Horizontaler Belastungsausgleich (PG HOBA) (21), die die Aufgabe hat, die wirtschaftlichen, administrativen und organisatorischen Rahmenbedingungen für die Verwaltung der für die Umsetzung der § 19-Umlage erforderlichen Finanzströme zu schaffen.

| (66) | Auf der Grundlage dieser Elemente vertritt die Kommission zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage verwalten und ihnen diese besondere Aufgabe und alle damit verbundenen Tätigkeiten per Gesetz und von der BNetzA übertragen wurden. |
| --- | --- |

(66)

Auf der Grundlage dieser Elemente vertritt die Kommission zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage verwalten und ihnen diese besondere Aufgabe und alle damit verbundenen Tätigkeiten per Gesetz und von der BNetzA übertragen wurden.

| (67) | Die Kommission stellt daher auf der Grundlage der zurzeit vorliegenden Informationen fest, dass die Übertragungsnetzbetreiber vom Staat benannt/eingesetzt und mit der Verwaltung der § 19-Umlage beauftragt wurden und dass die Erlöse aus der § 19-Umlage staatliche Mittel darstellen. |
| --- | --- |

(67)

Die Kommission stellt daher auf der Grundlage der zurzeit vorliegenden Informationen fest, dass die Übertragungsnetzbetreiber vom Staat benannt/eingesetzt und mit der Verwaltung der § 19-Umlage beauftragt wurden und dass die Erlöse aus der § 19-Umlage staatliche Mittel darstellen.

| (68) | Deutschland betont, dass die § 19-Umlage im vorliegenden Fall nicht von der BNetzA erhoben, eingenommen, verwaltet und verteilt werde, sondern vom Netzbetreiber. Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass die § 19-Umlage aufgrund dieses Umstands keine staatliche Mittel darstellt, da die Netzbetreiber keine staatliche Einrichtungen sind. |
| --- | --- |

(68)

Deutschland betont, dass die § 19-Umlage im vorliegenden Fall nicht von der BNetzA erhoben, eingenommen, verwaltet und verteilt werde, sondern vom Netzbetreiber. Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass die § 19-Umlage aufgrund dieses Umstands keine staatliche Mittel darstellt, da die Netzbetreiber keine staatliche Einrichtungen sind.

| (69) | Wie der Gerichtshof in der Rechtssache Steinike erklärte, kann jedoch auch eine private Einrichtung mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt werden. |
| --- | --- |

(69)

Wie der Gerichtshof in der Rechtssache Steinike erklärte, kann jedoch auch eine private Einrichtung mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt werden.

| (70) | Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass im Gegensatz zur Beihilfesache SA.26036 (22) hier keine Einrichtung ernannt oder mit der Verwaltung der § 19-Umlage beauftragt worden ist. |
| --- | --- |

(70)

Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass im Gegensatz zur Beihilfesache SA.26036 (22) hier keine Einrichtung ernannt oder mit der Verwaltung der § 19-Umlage beauftragt worden ist.

| (71) | Der Grund für diese Position ist nicht klar, da Deutschland selbst eingeräumt hat, dass die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage verwalten. |
| --- | --- |

(71)

Der Grund für diese Position ist nicht klar, da Deutschland selbst eingeräumt hat, dass die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage verwalten.

| (72) | Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass eine Einrichtung nur dann als mit der Verwaltung einer Abgabe beauftragt/benannt zu betrachten sei, wenn allein sie diese Verwaltung wahrnimmt. Deutschland stellt heraus, dass in der Rechtssache Essent nur SEP mit der Verwaltung des Aufschlags beauftragt gewesen sei, während in der vorliegenden Sache alle Übertragungsnetzbetreiber und Verteilernetzbetreiber an der Erhebung der § 19-Umlage beteiligt seien. |
| --- | --- |

(72)

Deutschland scheint die Auffassung zu vertreten, dass eine Einrichtung nur dann als mit der Verwaltung einer Abgabe beauftragt/benannt zu betrachten sei, wenn allein sie diese Verwaltung wahrnimmt. Deutschland stellt heraus, dass in der Rechtssache Essent nur SEP mit der Verwaltung des Aufschlags beauftragt gewesen sei, während in der vorliegenden Sache alle Übertragungsnetzbetreiber und Verteilernetzbetreiber an der Erhebung der § 19-Umlage beteiligt seien.

| (73) | Es ist nicht klar, auf welcher Rechtsgrundlage geltend gemacht werden kann, dass eine Umlage/ein Aufschlag nur dann unter den Begriff „staatliche Mittel“ fallen kann, wenn nur eine Einrichtung im gesamten Land mit ihrer Verwaltung beauftragt ist. |
| --- | --- |

(73)

Es ist nicht klar, auf welcher Rechtsgrundlage geltend gemacht werden kann, dass eine Umlage/ein Aufschlag nur dann unter den Begriff „staatliche Mittel“ fallen kann, wenn nur eine Einrichtung im gesamten Land mit ihrer Verwaltung beauftragt ist.

| (74) | Selbst in der Rechtssache Essent war SEP nicht die einzige Einrichtung, die an der Verwaltung der Abgabe beteiligt war: Die Abgabe wurde zunächst von den Netzbetreibern erhoben, um dann auf SEP übertragen zu werden. |
| --- | --- |

(74)

Selbst in der Rechtssache Essent war SEP nicht die einzige Einrichtung, die an der Verwaltung der Abgabe beteiligt war: Die Abgabe wurde zunächst von den Netzbetreibern erhoben, um dann auf SEP übertragen zu werden.

| (75) | Dasselbe gilt in der vorliegenden Sache: Die Verteilernetzbetreiber müssen die § 19-Umlage erheben und ihrem jeweiligen Übertragungsnetzbetreiber überweisen. Jeder (der vier in Deutschland tätigen) Übertragungsnetzbetreiber zentralisiert die Einnahmen aus der § 19-Umlage in seinem Netzbereich. |
| --- | --- |

(75)

Dasselbe gilt in der vorliegenden Sache: Die Verteilernetzbetreiber müssen die § 19-Umlage erheben und ihrem jeweiligen Übertragungsnetzbetreiber überweisen. Jeder (der vier in Deutschland tätigen) Übertragungsnetzbetreiber zentralisiert die Einnahmen aus der § 19-Umlage in seinem Netzbereich.

| (76) | Bei bestimmten Aspekten des Finanzierungs-/Erstattungsmechanismus müssen die Übertragungsnetzbetreiber gemeinsam handeln (Ausgleich untereinander und Ermittlung der § 19-Umlage). Nach Auffassung der Kommission sind diese kollektiven Aufgaben ein weiterer Hinweis darauf, dass die Übertragungsnetzbetreiber zusammen beauftragt worden sind, die § 19-Umlage nach vom Staat festgelegten Bestimmungen, Vorgaben und Verfahren zu verwalten. |
| --- | --- |

(76)

Bei bestimmten Aspekten des Finanzierungs-/Erstattungsmechanismus müssen die Übertragungsnetzbetreiber gemeinsam handeln (Ausgleich untereinander und Ermittlung der § 19-Umlage). Nach Auffassung der Kommission sind diese kollektiven Aufgaben ein weiterer Hinweis darauf, dass die Übertragungsnetzbetreiber zusammen beauftragt worden sind, die § 19-Umlage nach vom Staat festgelegten Bestimmungen, Vorgaben und Verfahren zu verwalten.

| (77) | Deutschland hat ferner betont, dass es den Übertragungsnetzbetreibern freistehe, das Geld nach eigenem Ermessen zu verwenden, und sie keine überschüssigen Einnahmen aus der § 19-Umlage an den Staat übertragen müssten, wie es in der Rechtssache Essent der Fall gewesen sei. |
| --- | --- |

(77)

Deutschland hat ferner betont, dass es den Übertragungsnetzbetreibern freistehe, das Geld nach eigenem Ermessen zu verwenden, und sie keine überschüssigen Einnahmen aus der § 19-Umlage an den Staat übertragen müssten, wie es in der Rechtssache Essent der Fall gewesen sei.

| (78) | Die Kommission kann sich dieser Ansicht jedoch nicht anschließen, da die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage den geltenden Texten zufolge nicht nach eigenem Ermessen verwenden können, so wie sie auch keine andere Umlage nach eigenem Ermessen erheben könnten. |
| --- | --- |

(78)

Die Kommission kann sich dieser Ansicht jedoch nicht anschließen, da die Übertragungsnetzbetreiber die § 19-Umlage den geltenden Texten zufolge nicht nach eigenem Ermessen verwenden können, so wie sie auch keine andere Umlage nach eigenem Ermessen erheben könnten.

| (79) | Erstens wird die Umlage ausschließlich zu dem Zweck erhoben, für die finanzielle Belastung, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern ergibt, einen Ausgleich zu gewähren. Zweitens führen alle Einnahmen, die über den für den Ausgleich dieser finanziellen Belastung erforderlichen Betrag hinausgehen, zu Finanzkorrekturen in Form einer verringerten Umlage im Jahr x+2. Deutschland hat selbst geltend gemacht, dass die § 19-Umlage aufgrund dieses Korrekturmechanismus nicht zu einer Überkompensierung führen könne. |
| --- | --- |

(79)

Erstens wird die Umlage ausschließlich zu dem Zweck erhoben, für die finanzielle Belastung, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern ergibt, einen Ausgleich zu gewähren. Zweitens führen alle Einnahmen, die über den für den Ausgleich dieser finanziellen Belastung erforderlichen Betrag hinausgehen, zu Finanzkorrekturen in Form einer verringerten Umlage im Jahr x+2. Deutschland hat selbst geltend gemacht, dass die § 19-Umlage aufgrund dieses Korrekturmechanismus nicht zu einer Überkompensierung führen könne.

| (80) | Die Tatsache, dass überschüssige Einnahmen aus der Umlage nicht auf den Staatshaushalt übertragen werden, steht nach derzeitiger Auffassung der Kommission nicht der Schlussfolgerung entgegen, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen. |
| --- | --- |

(80)

Die Tatsache, dass überschüssige Einnahmen aus der Umlage nicht auf den Staatshaushalt übertragen werden, steht nach derzeitiger Auffassung der Kommission nicht der Schlussfolgerung entgegen, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen.

| (81) | In der Rechtssache Essent wurde die Abgabe nur für ein Jahr auferlegt, um SEP verlorene Kosten von bis zu 400 000 000 NLG zu erstatten; daher erscheint es normal, dass der Staat vorschrieb, dass über diesen Betrag hinausgehende Mittel auf den Staatshaushalt übertragen werden mussten. Da das System in der hier behandelten Sache von Jahr zu Jahr fortgeführt werden soll und (im Jahr x) auf Prognosen basiert, erscheint es nur natürlich, dass der Staat verlangt, dass erstens ein Korrekturmechanismus vorgesehen wird und zweitens die Korrekturen die Form einer reduzierten Umlage für das Jahr x+2 annehmen. Entscheidend ist nach Auffassung der Kommission, dass der Staat die Verwendung und den Zweck der Umlage bestimmt und festgelegt hat, wofür eventuelle Umlagenbeträge verwendet werden sollen, die über den Betrag hinausgehen, der benötigt wird, um den Übertragungsnetzbetreibern die finanzielle Belastung, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern ergibt, zu erstatten. Damit behält der Staat die Kontrolle über die Umlage. |
| --- | --- |

(81)

In der Rechtssache Essent wurde die Abgabe nur für ein Jahr auferlegt, um SEP verlorene Kosten von bis zu 400 000 000 NLG zu erstatten; daher erscheint es normal, dass der Staat vorschrieb, dass über diesen Betrag hinausgehende Mittel auf den Staatshaushalt übertragen werden mussten. Da das System in der hier behandelten Sache von Jahr zu Jahr fortgeführt werden soll und (im Jahr x) auf Prognosen basiert, erscheint es nur natürlich, dass der Staat verlangt, dass erstens ein Korrekturmechanismus vorgesehen wird und zweitens die Korrekturen die Form einer reduzierten Umlage für das Jahr x+2 annehmen. Entscheidend ist nach Auffassung der Kommission, dass der Staat die Verwendung und den Zweck der Umlage bestimmt und festgelegt hat, wofür eventuelle Umlagenbeträge verwendet werden sollen, die über den Betrag hinausgehen, der benötigt wird, um den Übertragungsnetzbetreibern die finanzielle Belastung, die sich aus der Netzentgeltbefreiung und der Ausgleichsverpflichtung gegenüber den Verteilernetzbetreibern ergibt, zu erstatten. Damit behält der Staat die Kontrolle über die Umlage.

| (82) | Deutschland machte ferner geltend, dass im Gegensatz zur Rechtssache Essent keine Überwachungsmechanismen vorgesehen seien. |
| --- | --- |

(82)

Deutschland machte ferner geltend, dass im Gegensatz zur Rechtssache Essent keine Überwachungsmechanismen vorgesehen seien.

| (83) | Die Kommission stellt zunächst fest, dass dies nichts an der Schlussfolgerung ändert, dass die Übertragungsnetzbetreiber mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden sind, die sie nicht nach eigenem Ermessen verwenden können. Bereits aus diesem Grund vertritt sie zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass die Mittel unter staatlicher Kontrolle stehen. |
| --- | --- |

(83)

Die Kommission stellt zunächst fest, dass dies nichts an der Schlussfolgerung ändert, dass die Übertragungsnetzbetreiber mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden sind, die sie nicht nach eigenem Ermessen verwenden können. Bereits aus diesem Grund vertritt sie zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass die Mittel unter staatlicher Kontrolle stehen.

| (84) | Zudem stellt die Kommission fest, dass es entgegen den Angaben Deutschlands sehr wohl Überwachungsmechanismen gibt. Durch den in Erwägungsgrund (20) dieses Beschlusses beschriebenen Regulierungskonto-Mechanismus überwacht die BNetzA die auf die § 19-Umlage zurückgehenden Finanzströme. Die BNetzA hat bereits bestimmte Elemente des Mechanismus sowie Instrumente des Regulierungskontos und der Anreizregulierungsverordnung (ARegV) in ihrem Beschluss vom 14. Dezember 2011 verwendet. So müssen die Verteilernetzbetreiber den Übertragungsnetzbetreibern zum Beispiel unter Verwendung des Formulars C2 „Mitteilungspflichten der Stromnetzbetreiber gemäß § 28 Nr. 3 und Nr. 4 ARegV“ Angaben zur Ermittlung der § 19-Umlage zukommen lassen. Ferner wird die sich aus der Netzentgeltbefreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung nach Angaben der BNetzA im Regulierungskonto berücksichtigt. |
| --- | --- |

(84)

Zudem stellt die Kommission fest, dass es entgegen den Angaben Deutschlands sehr wohl Überwachungsmechanismen gibt. Durch den in Erwägungsgrund (20) dieses Beschlusses beschriebenen Regulierungskonto-Mechanismus überwacht die BNetzA die auf die § 19-Umlage zurückgehenden Finanzströme. Die BNetzA hat bereits bestimmte Elemente des Mechanismus sowie Instrumente des Regulierungskontos und der Anreizregulierungsverordnung (ARegV) in ihrem Beschluss vom 14. Dezember 2011 verwendet. So müssen die Verteilernetzbetreiber den Übertragungsnetzbetreibern zum Beispiel unter Verwendung des Formulars C2 „Mitteilungspflichten der Stromnetzbetreiber gemäß § 28 Nr. 3 und Nr. 4 ARegV“ Angaben zur Ermittlung der § 19-Umlage zukommen lassen. Ferner wird die sich aus der Netzentgeltbefreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung nach Angaben der BNetzA im Regulierungskonto berücksichtigt.

3.1.3.2.   Vorliegen staatlicher Mittel vor Einführung der § 19-Umlage

| (85) | Die § 19-Umlage ist im Jahr 2012 in Kraft getreten. Die Netzentgeltbefreiung für energieintensive Unternehmen trat bereits 2011 in Kraft (anwendbar ab dem 1. Januar 2011). |
| --- | --- |

(85)

Die § 19-Umlage ist im Jahr 2012 in Kraft getreten. Die Netzentgeltbefreiung für energieintensive Unternehmen trat bereits 2011 in Kraft (anwendbar ab dem 1. Januar 2011).

| (86) | Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber verpflichtet, den Verteilernetzbetreibern die aus der Befreiung resultierenden Erlösausfälle vollständig zu erstatten. Anschließend müssen die Übertragungsnetzbetreiber ihre jeweiligen Erlösausfälle dann untereinander ausgleichen; in § 19 Absatz 2 StromNEV wird in Bezug auf den Ausgleichsmechanismus auf § 9 KWK-Gesetz verwiesen. In § 9 KWK-Gesetz ist ferner festgelegt, dass Netzbetreiber berechtigt sind, Zusatzkosten, die sie infolge des Kostenausgleichs untereinander zu tragen haben, an die Letztverbraucher weiterzugeben. |
| --- | --- |

(86)

Nach § 19 Absatz 2 StromNEV sind die Übertragungsnetzbetreiber verpflichtet, den Verteilernetzbetreibern die aus der Befreiung resultierenden Erlösausfälle vollständig zu erstatten. Anschließend müssen die Übertragungsnetzbetreiber ihre jeweiligen Erlösausfälle dann untereinander ausgleichen; in § 19 Absatz 2 StromNEV wird in Bezug auf den Ausgleichsmechanismus auf § 9 KWK-Gesetz verwiesen. In § 9 KWK-Gesetz ist ferner festgelegt, dass Netzbetreiber berechtigt sind, Zusatzkosten, die sie infolge des Kostenausgleichs untereinander zu tragen haben, an die Letztverbraucher weiterzugeben.

| (87) | Zudem ist in § 19 Absatz 2 StromNEV festgelegt, dass § 20 StromNEV entsprechend gilt. Nach § 20 StromNEV müssen Netzbetreiber Netzentgelte einführen, um ihre Netzkosten decken zu können. Sofern die Kommission § 20 richtig versteht, bedeutet dies, dass die Übertragungsnetzbetreiber nicht nur die Möglichkeit haben, die Zusatzkosten, die sich aus § 19 Absatz 2 StromNEV ergeben, in den Netznutzungsentgelten anzurechnen, sondern, anders als in § 9 KWK-Gesetz, sogar dazu verpflichtet sind. |
| --- | --- |

(87)

Zudem ist in § 19 Absatz 2 StromNEV festgelegt, dass § 20 StromNEV entsprechend gilt. Nach § 20 StromNEV müssen Netzbetreiber Netzentgelte einführen, um ihre Netzkosten decken zu können. Sofern die Kommission § 20 richtig versteht, bedeutet dies, dass die Übertragungsnetzbetreiber nicht nur die Möglichkeit haben, die Zusatzkosten, die sich aus § 19 Absatz 2 StromNEV ergeben, in den Netznutzungsentgelten anzurechnen, sondern, anders als in § 9 KWK-Gesetz, sogar dazu verpflichtet sind.

| (88) | Vor diesem Hintergrund vertritt die Kommission zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass § 19 Absatz 2 StromNEV bereits vor der Annahme des BNetzA-Beschlusses vom 14. Dezember 2011 einen Mechanismus mit folgenden Eigenschaften enthielt:






  — | Der Mechanismus gewährt energieintensiven Unternehmen einen Vorteil (die Befreiung von Netzentgelten), der dem Staat zuzurechnen ist (durch gesetzliche Bestimmungen gewährter Vorteil). |
| --- | --- | --- |

(88)

Vor diesem Hintergrund vertritt die Kommission zu diesem Zeitpunkt die Auffassung, dass § 19 Absatz 2 StromNEV bereits vor der Annahme des BNetzA-Beschlusses vom 14. Dezember 2011 einen Mechanismus mit folgenden Eigenschaften enthielt:

—

Der Mechanismus gewährt energieintensiven Unternehmen einen Vorteil (die Befreiung von Netzentgelten), der dem Staat zuzurechnen ist (durch gesetzliche Bestimmungen gewährter Vorteil).

| — | Der Vorteil wird durch eine Umlage finanziert (den Verbrauchern auferlegte Zusatzabgabe, vgl. § 19 Absatz 2 Sätze 7 und 8 StromNEV in Verbindung mit § 9 KWK-Gesetz und § 20 StromNEV). |
| --- | --- |

—

Der Vorteil wird durch eine Umlage finanziert (den Verbrauchern auferlegte Zusatzabgabe, vgl. § 19 Absatz 2 Sätze 7 und 8 StromNEV in Verbindung mit § 9 KWK-Gesetz und § 20 StromNEV).

| — | Die Umlage wäre von den Übertragungsnetzbetreibern verwaltet worden; ebenso wie nach 2012 wären die Übertragungsnetzbetreiber jedoch verpflichtet gewesen, den Verteilernetzbetreibern eine Erstattung in voller Höhe zu gewähren, die Beträge untereinander auszugleichen und Zusatzgebühren von den Verbrauchern zu erheben, um die Differenz abzudecken; sie hätten nicht die Möglichkeit gehabt, Zusatzgebühren aufzuerlegen, die mehr als die Differenz ausmachen und wären weiterhin über das Regulierungskonto überwacht worden. |
| --- | --- |

—

Die Umlage wäre von den Übertragungsnetzbetreibern verwaltet worden; ebenso wie nach 2012 wären die Übertragungsnetzbetreiber jedoch verpflichtet gewesen, den Verteilernetzbetreibern eine Erstattung in voller Höhe zu gewähren, die Beträge untereinander auszugleichen und Zusatzgebühren von den Verbrauchern zu erheben, um die Differenz abzudecken; sie hätten nicht die Möglichkeit gehabt, Zusatzgebühren aufzuerlegen, die mehr als die Differenz ausmachen und wären weiterhin über das Regulierungskonto überwacht worden.

| (89) | Daher wären die Systeme zur Finanzierung der Befreiung dem seit der Annahme des Beschlusses der BNetzA vom 14. Dezember 2011 bestehenden System offenbar sehr ähnlich gewesen. |
| --- | --- |

(89)

Daher wären die Systeme zur Finanzierung der Befreiung dem seit der Annahme des Beschlusses der BNetzA vom 14. Dezember 2011 bestehenden System offenbar sehr ähnlich gewesen.

| (90) | Auch Deutschland vertritt diese Auffassung. Deutschland hat ausdrücklich mitgeteilt, dass der Beschluss der BNetzA lediglich eine Anwendung/Klarstellung des § 19 Absatz 2 StromNEV sei und dass die BNetzA keine Vorschriften/Regelungen eingeführt habe, die nicht bereits in § 19 Absatz 2 StromNEV enthalten gewesen seien. |
| --- | --- |

(90)

Auch Deutschland vertritt diese Auffassung. Deutschland hat ausdrücklich mitgeteilt, dass der Beschluss der BNetzA lediglich eine Anwendung/Klarstellung des § 19 Absatz 2 StromNEV sei und dass die BNetzA keine Vorschriften/Regelungen eingeführt habe, die nicht bereits in § 19 Absatz 2 StromNEV enthalten gewesen seien.

| (91) | Vor diesem Hintergrund scheint die Argumentation in Abschnitt 3.1.3.1 dieses Beschlusses sinngemäß auf § 19 Absatz 2 StromNEV vor der Annahme des Beschlusses vom 14. Dezember 2011 anwendbar zu sein, und § 19 Absatz 2 StromNEV scheint bereits vor der Annahme des Beschlusses vom 14. Dezember 2011 staatliche Beihilfen umfasst zu haben. |
| --- | --- |

(91)

Vor diesem Hintergrund scheint die Argumentation in Abschnitt 3.1.3.1 dieses Beschlusses sinngemäß auf § 19 Absatz 2 StromNEV vor der Annahme des Beschlusses vom 14. Dezember 2011 anwendbar zu sein, und § 19 Absatz 2 StromNEV scheint bereits vor der Annahme des Beschlusses vom 14. Dezember 2011 staatliche Beihilfen umfasst zu haben.

| (92) | Ferner hat die BNetzA mitgeteilt, dass der Erlösausfall für 2011 im Regulierungskonto nach § 5 ARegV berücksichtigt werde. Dies scheint zu bedeuten, dass Erlösausfälle durch etwaige Überschüsse auf dem Regulierungskonto ausgeglichen werden können. Da das Regulierungskonto unter der Kontrolle und im Eigentum der BNetzA, einer öffentlichen Einrichtung, steht, könnte dies ein weiterer Grund für die Feststellung sein, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen. |
| --- | --- |

(92)

Ferner hat die BNetzA mitgeteilt, dass der Erlösausfall für 2011 im Regulierungskonto nach § 5 ARegV berücksichtigt werde. Dies scheint zu bedeuten, dass Erlösausfälle durch etwaige Überschüsse auf dem Regulierungskonto ausgeglichen werden können. Da das Regulierungskonto unter der Kontrolle und im Eigentum der BNetzA, einer öffentlichen Einrichtung, steht, könnte dies ein weiterer Grund für die Feststellung sein, dass staatliche Mittel zum Einsatz kommen.

| (93) | Die Kommission ersucht Deutschland um weitere Angaben zu diesem Punkt. Insbesondere werden Angaben über die genaue Bedeutung der Bezugnahme auf § 20 StromNEV benötigt. Ferner werden allgemein weitere Angaben zur Funktionsweise des Regulierungskontos benötigt und zu der Art, wie die sich aus der Befreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung im Regulierungskonto berücksichtigt wird, so wie es die BNetzA am 14. Dezember 2011 beschlossen hat. |
| --- | --- |

(93)

Die Kommission ersucht Deutschland um weitere Angaben zu diesem Punkt. Insbesondere werden Angaben über die genaue Bedeutung der Bezugnahme auf § 20 StromNEV benötigt. Ferner werden allgemein weitere Angaben zur Funktionsweise des Regulierungskontos benötigt und zu der Art, wie die sich aus der Befreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung im Regulierungskonto berücksichtigt wird, so wie es die BNetzA am 14. Dezember 2011 beschlossen hat.

3.1.4.   Vorläufige Schlussfolgerung zum Vorliegen von Beihilfen

| (94) | Auf der Grundlage der vorstehend genannten Elemente und der zu diesem Zeitpunkt verfügbaren Informationen zieht die Kommission den vorläufigen Schluss, dass die durch die § 19-Umlage ausgeglichene Netzentgeltbefreiung ab 2012 eine staatliche Beihilfe zugunsten energieintensiver Unternehmen bildet. Die Kommission hat beim jetzigen Stand der Dinge ferner Bedenken, dass bereits 2011, das heißt vor der Einführung der § 19-Umlage, staatliche Beihilfen gewährt worden sein könnten. Die Kommission ersucht Deutschland um Übermittlung der im vorstehenden Erwägungsgrund genannten zusätzlichen Angaben. |
| --- | --- |

(94)

Auf der Grundlage der vorstehend genannten Elemente und der zu diesem Zeitpunkt verfügbaren Informationen zieht die Kommission den vorläufigen Schluss, dass die durch die § 19-Umlage ausgeglichene Netzentgeltbefreiung ab 2012 eine staatliche Beihilfe zugunsten energieintensiver Unternehmen bildet. Die Kommission hat beim jetzigen Stand der Dinge ferner Bedenken, dass bereits 2011, das heißt vor der Einführung der § 19-Umlage, staatliche Beihilfen gewährt worden sein könnten. Die Kommission ersucht Deutschland um Übermittlung der im vorstehenden Erwägungsgrund genannten zusätzlichen Angaben.

3.2.   Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt

| (95) | Auf der Grundlage der derzeit verfügbaren Informationen ist die Kommission vorläufig zu dem Schluss gelangt, dass die Befreiung energieintensiver Unternehmen von Netzentgelten nach 2012, aber möglicherweise auch bereits zuvor, eine staatliche Beihilfe darstellt. Die Kommission kann derartige Beihilfen für mit dem Binnenmarkt vereinbar erklären, sofern die in Artikel 107 Absatz 3 Buchstabe c AEUV genannten Voraussetzungen erfüllt sind. Nach ständiger Rechtssprechung ist es Aufgabe des Mitgliedstaats, Gründe für die Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt darzulegen und aufzuzeigen, dass die einschlägigen Voraussetzungen erfüllt sind (23). |
| --- | --- |

(95)

Auf der Grundlage der derzeit verfügbaren Informationen ist die Kommission vorläufig zu dem Schluss gelangt, dass die Befreiung energieintensiver Unternehmen von Netzentgelten nach 2012, aber möglicherweise auch bereits zuvor, eine staatliche Beihilfe darstellt. Die Kommission kann derartige Beihilfen für mit dem Binnenmarkt vereinbar erklären, sofern die in Artikel 107 Absatz 3 Buchstabe c AEUV genannten Voraussetzungen erfüllt sind. Nach ständiger Rechtssprechung ist es Aufgabe des Mitgliedstaats, Gründe für die Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt darzulegen und aufzuzeigen, dass die einschlägigen Voraussetzungen erfüllt sind (23).

| (96) | Die Kommission stellt fest, dass Deutschland keine Gründe für die Vereinbarkeit der Beihilfe mit dem Binnenmarkt dargelegt hat, da das Land die Auffassung vertritt, dass die fragliche Maßnahme keine Beihilfe bildet. |
| --- | --- |

(96)

Die Kommission stellt fest, dass Deutschland keine Gründe für die Vereinbarkeit der Beihilfe mit dem Binnenmarkt dargelegt hat, da das Land die Auffassung vertritt, dass die fragliche Maßnahme keine Beihilfe bildet.

| (97) | Deutschland hat lediglich erklärt, dass die Befreiung von Netzentgelten gerechtfertigt sei, weil energieintensive Unternehmen das Netz stabilisierten, ohne jedoch diese stabilisierende Wirkung zu begründen oder – sollte diese stabilisierende Wirkung bestehen – anzugeben, nach welchen Vorschriften und aus welchen Gründen eine derartige Wirkung der Kommission die Möglichkeit geben könnte, die Beihilfe für mit dem Binnenmarkt vereinbar zu erklären. |
| --- | --- |

(97)

Deutschland hat lediglich erklärt, dass die Befreiung von Netzentgelten gerechtfertigt sei, weil energieintensive Unternehmen das Netz stabilisierten, ohne jedoch diese stabilisierende Wirkung zu begründen oder – sollte diese stabilisierende Wirkung bestehen – anzugeben, nach welchen Vorschriften und aus welchen Gründen eine derartige Wirkung der Kommission die Möglichkeit geben könnte, die Beihilfe für mit dem Binnenmarkt vereinbar zu erklären.

| (98) | Die Kommission zieht zum jetzigen Zeitpunkt den vorläufigen Schluss, dass der Befreiungsmechanismus eine Betriebsbeihilfe bildet, da er die Begünstigten von Netzentgelten befreit, die sie normalerweise im Rahmen ihrer laufenden Verwaltung oder ihrer üblichen Tätigkeiten hätten tragen müssen. Der Rechtsprechung zufolge sind Betriebsbeihilfen grundsätzlich nicht mit dem Binnenmarkt vereinbar, weil sie den Wettbewerb in den Wirtschaftszweigen, in denen sie gewährt werden, grundsätzlich verfälschen, ohne dabei ihrer Natur nach geeignet zu sein, die in den genannten Ausnahmebestimmungen festgesetzten Zwecke zu erreichen (24). |
| --- | --- |

(98)

Die Kommission zieht zum jetzigen Zeitpunkt den vorläufigen Schluss, dass der Befreiungsmechanismus eine Betriebsbeihilfe bildet, da er die Begünstigten von Netzentgelten befreit, die sie normalerweise im Rahmen ihrer laufenden Verwaltung oder ihrer üblichen Tätigkeiten hätten tragen müssen. Der Rechtsprechung zufolge sind Betriebsbeihilfen grundsätzlich nicht mit dem Binnenmarkt vereinbar, weil sie den Wettbewerb in den Wirtschaftszweigen, in denen sie gewährt werden, grundsätzlich verfälschen, ohne dabei ihrer Natur nach geeignet zu sein, die in den genannten Ausnahmebestimmungen festgesetzten Zwecke zu erreichen (24).

| (99) | Daher hegt die Kommission zum jetzigen Stand der Dinge Zweifel an ihrer Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt. Folglich hat sie nach Artikel 4 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 659/1999 beschlossen, das förmliche Prüfverfahren zu eröffnen, und fordert Deutschland damit auf, seine Anmerkungen und die benötigten Informationen zu übermitteln. |
| --- | --- |

(99)

Daher hegt die Kommission zum jetzigen Stand der Dinge Zweifel an ihrer Vereinbarkeit mit dem Binnenmarkt. Folglich hat sie nach Artikel 4 Absatz 4 der Verordnung (EG) Nr. 659/1999 beschlossen, das förmliche Prüfverfahren zu eröffnen, und fordert Deutschland damit auf, seine Anmerkungen und die benötigten Informationen zu übermitteln.

4.   SCHLUSSFOLGERUNG

In Anbetracht der vorstehenden Ausführungen fordert die Kommission Deutschland im Rahmen des Verfahrens nach Artikel 108 Absatz 2 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union auf, innerhalb eines Monats nach Erhalt dieses Schreibens Stellung zu nehmen und alle sachdienlichen Angaben für die beihilferechtliche Würdigung der Maßnahme zu übermitteln. Die Kommission ersucht Deutschland insbesondere um Informationen über die genaue Bedeutung der Bezugnahme auf § 20 StromNEV, sowie um allgemeine Informationen über die Funktionsweise des Regulierungskontos und über die Art, wie die sich aus der Befreiung im Jahr 2011 ergebende finanzielle Belastung im Regulierungskonto berücksichtigt wird, so wie es die BNetzA am 14. Dezember 2011 beschlossen hat.

Die Kommission bittet die Bundesregierung, den potenziellen Empfängern der Beihilfe unverzüglich eine Kopie dieses Schreibens zuzuleiten.

Die Kommission erinnert die Bundesregierung an die aufschiebende Wirkung von Artikel 108 Absatz 3 des Vertrags über die Arbeitsweise der Europäischen Union und verweist auf Artikel 14 der Verordnung (EG) Nr. 659/1999 des Rates, wonach alle rechtswidrigen Beihilfen unter Umständen vom Empfänger zurückzufordern sind.

Die Kommission weist die Bundesrepublik Deutschland darauf hin, dass sie alle Beteiligten durch die Veröffentlichung des vorliegenden Schreibens und einer Zusammenfassung desselben im Amtsblatt der Europäischen Union unterrichten wird. Außerdem wird sie die Beteiligten in den EFTA-Staaten, die das EWR-Abkommen unterzeichnet haben, durch Veröffentlichung einer Bekanntmachung in der EWR-Beilage des Amtsblattes der Europäischen Union und die EFTA-Überwachungsbehörde durch Übermittlung einer Kopie dieses Schreibens in Kenntnis setzen. Alle genannten Beteiligten werden aufgefordert, innerhalb eines Monats ab dem Datum dieser Veröffentlichung Stellung zu nehmen.”

---

(1)  Nach § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV können Übertragungsnetzbetreiber und Verteilernetzbetreiber Verträge mit Letztverbrauchern schließen, die ein besonderes Nutzungsverhalten haben, das ein individuelles Netzentgelt rechtfertigt. Dieses individuell ausgehandelte Netzentgelt darf nicht weniger als 20 Prozent des veröffentlichten Netzentgelts betragen. Diese Möglichkeit der Vereinbarung individueller Netzentgelte bestand bereits vor der Änderung von 2011 und ist nicht Gegenstand der Beschwerde.

1

(2)  In § 19 Absatz 2 Satz 1 StromNEV heißt es: „Ist auf Grund vorliegender oder prognostizierter Verbrauchsdaten oder auf Grund technischer oder vertraglicher Gegebenheiten offensichtlich, dass der Höchstlastbeitrag eines Letztverbrauchers vorhersehbar erheblich von der zeitgleichen Jahreshöchstlast aller Entnahmen aus dieser Netz- oder Umspannebene abweicht, so haben Betreiber von Elektrizitätsversorgungsnetzen diesem Letztverbraucher in Abweichung von § 16 ein individuelles Netzentgelt anzubieten, das dem besonderen Nutzungsverhalten des Netzkunden angemessen Rechnung zu tragen hat und nicht weniger als 20 Prozent des veröffentlichten Netzentgelts betragen darf“.

2

(3)  Quelle: Website der BNetzA: http://www.bundesnetzagentur.de/cln_1911/DE/DieBundesnetzagentur/Beschlusskammern/BK4/Pargra_19Abs2Satz2/NetzentgelteParagr19Abs2_Satz2_bkv_node.html.

3

(4)  Vgl. die gemeinsame Website der Übertragungsnetzbetreiber: http://www.eeg-kwk.net/de/file/Internetveroeffentlichung_Paragraph_19StromNEV.pdf.

4

(5)  EuGH, Urteil vom 23. Februar 1961, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg/Hohe Behörde, Rechtssache 30/59, Slg. 1961, 1, 19; EuGH, Urteil vom 19. Mai 1999, Italien/Kommission, Rechtssache C-6/97, Slg. 1999, I-2981, 15; EuGH, Urteil vom 5. Oktober 1999, Frankreich/Kommission, Rechtssache C-251/97, Slg. 1999, S. I-6639, Randnr. 35.

5

(6)  EuGH, Urteil vom 29. April 2004, Niederlande/Kommission, Rechtssache C-159/01, Slg. I-4461, Randnr. 42; EuGH, Urteil vom 8. September 2011, Niederlande/Kommission, Rechtssache C-279/08 P, System des Handels mit NOx-Emissionsrechten, Randnr. 62.

6

(7)  EuGH, Urteil vom 29. April 2004, Niederlande/Kommission, Rechtssache C-159/01, Slg. 2004, I-4461, Randnr. 43; EuGH, Urteil vom 6. September 2006, Portugal/Kommission, Rechtssache C-88/03, Slg. 2006, I-7115, Randnr. 80; EuGH, Rechtssache C-279/08 P, System des Handels mit NOx-Emissionsrechten, Randnr. 62.

7

(8)  EuGH, Urteil vom 22. März 1977, Steinike &Weinlig/Deutschland, Rechtssache 78/76, Slg. 1977, 595, Randnr. 21; EuGH, Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra, Rechtssache C-379/98, Slg. 2001, I-2099, Randnummer 58.

8

(9)  EuG, Urteil vom 12. Dezember 1996, Air France/Kommission, Rechtssache T-358/94, Slg. 1996, I-2109, Randnrn. 63 bis 65.

9

(10)  EuG, Urteil vom 27. September 2012, Frankreich/Kommission, Rechtssache T-139/09, noch nicht veröffentlicht, abrufbar unter curia.europa.eu.

10

(11)  EuGH, Urteil vom 22. März 1977, Steinike & Weinlig/Deutschland, Rechtssache 78/76, Slg. 1977, 595, Randnr. 21.

11

(12)  EuGH, Urteil vom 2.7.1974, Italien/Kommission, Rechtssache 173/73, Slg. 709, Randnr. 16.

12

(13)  EuGH, Urteil vom 11. November 1987, Frankreich/Kommission, Rechtssache C-259/85, Slg. 1987, 4393, Randnr. 23.

13

(14)  EuGH, Urteil vom 17. Juli 2008, Essent, Rechtssache C-206/06, Slg. 2008, I-5497.

14

(15)  EuGH, Urteil vom 17. Juli 2008, Essent, Rechtssache C-206/06, Slg. 2008, I-5497, Randnr. 66.

15

(16)  EuGH, Urteil vom 17. Juli 2008, Essent, Rechtssache C-206/06, Slg. 2008, I-5497, Randnr. 74.

16

(17)  EuGH, Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra, Rechtssache C-379/98, Slg. 2001, I-2099, Randnrn. 58 und 59.

17

(18)  EuGH, Urteil vom 13. März 2001, PreussenElektra, Rechtssache C-379/98, Slg. 2001, I-2099, Randnr. 56. Vgl. auch das Urteil des EuGH vom 17. Juli 2008 in der Rechtssache Essent (C-206/06, Slg. 2008, I-5497, Randnr. 74), in dem der Gerichtshof feststellt, dass die Unternehmen in der Rechtssache PreussenElektra nicht vom Staat mit der Verwaltung staatlicher Mittel beauftragt worden waren.

18

(19)  Vgl. § 1, § 3, § 4 und § 5 des Gesetzes über die Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen vom 7. Juli 2005 (BGBl. I S. 1970, 2009).

19

(20)  Beihilfesache N 571/2006 RES-E support programme (Irland) (ABl. C 311 vom 21.12.2007); Beihilfesache C 43/2002 Fonds de compensation dans le cadre de l'organisation du marché de l'électricité (Luxemburg) (ABl. L 159 vom 20.6.2009); Beihilfesache N 94/2010 Feed in tariffs to support the generation of renewable electricity from low carbon sources (Vereinigtes Königreich) (ABl. C 166 vom 25.6.2010); Beihilfesache SA.33384 (2011/N) Ökostromgesetz 2012 (Österreich) (ABl. C 156 vom 2.6.2012).

20

RES-E support programme

Fonds de compensation dans le cadre de l'organisation du marché de l'électricité

Feed in tariffs to support the generation of renewable electricity from low carbon sources

(21)  http://www.eeg-kwk.net/de/Aufgabe%20PG%20HOBA.htm, aufgerufen am 19.11.2012.

21

(22)  Beschluss der Kommission vom 8. März 2011, Österreich, Staatliche Beihilfe für energieintensive Unternehmen, Ökostromgesetz (Ökostromgesetznovelle 2008).

22

(23)  EuGH, Urteil vom 28. April 1993, Italien/Kommission, Rechtssache C-364/90, Slg. 1993, I-2097, Randnr. 20; EuG, Urteil vom 15. Dezember 1999, Freistaat Sachsen und andere/Kommission, verbundene Rechtssachen T-132/96 und T-143/96, Slg. 1999, II-3663, Randnr. 140.

23

(24)  EuG, Urteil vom 8. Juni 1995, Siemens SA/Kommission, Rechtssache T-459/93, Slg. 1995, II-1675, Randnr. 48. Vgl. auch EuG, Urteil vom 8. Juli 2010, Freistaat Sachsen und Land Sachsen-Anhalt/Kommission, Rechtssache T-396/08, Slg. 2010, II-141, Randnrn. 46-48; EuGH, Urteil vom 19. September 2000, Deutschland/Kommission, Rechtssache C-156/98, Slg. 2000, I-6857, Randnr. 30 mit weiteren Quellenverweisen.

24

---