# Eiropas Savienības C 190/2004

| | ISSN 1725-5201 |
| --- | --- |
| Eiropas Savienības
  Oficiālais Vēstnesis | C 190 |
| | |
| Izdevums latviešu valodā | Informācija un paziņojumi | 47. sējums2004. gada 24. jūlijs |

ISSN 1725-5201

Eiropas Savienības

Oficiālais Vēstnesis

C 190

Izdevums latviešu valodā

Informācija un paziņojumi

47. sējums2004. gada 24. jūlijs

---

| Paziņojums Nr. | Saturs | Lappuse |
| --- | --- | --- |
| | I   Informācija |
| | Tiesa |
| | EIROPAS KOPIENU TIESA |
| 2004/C 190/1 | Eiropas Kopienu Tiesas Spriedums (otrā palāta) lietā C-454/01, Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku 2004. gada 10. jūnijā (Direktīva 96/59/EEK — Atkritumu kontrole — Polihlorētu bifenilu un polihlorētu terfenilu apglabāšana) | 1 |
| 2004/C 190/2 | Eiropas Kopienu Tiesas Spriedums (pirmā palāta) lietā C-87/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku 2004. gada 10. jūnijā (Dalībvalsts pienākuma neizpilde — Vide — Direktīva 85/337/EEK — Sabiedrisku un privātu projektu ietekmes novērtējums — Projekts Lotto zero) | 1 |
| 2004/C 190/3 | Tiesas Spriedums (otrā palāta) 2004. gada 10. jūnijā lietā C-168/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Oberster Gerichtshof): Rudolf Kronhofer pret Marianne Maier, Christian Möller, Wirich Hofius, Zeki Karan1 (Briseles Konvencija — 5. panta 3. punkts — Jurisdikcija attiecībā uz deliktu un kvazideliktu — Vieta, kurā kaitējuma fakts ir noticis — Zaudējumi mantai, kas ciesti, ieguldot kapitālu citā Līgumslēdzējā valstī) | 2 |
| 2004/C 190/4 | Tiesas Spriedums (virspalāta) 2004. gada 8. jūnijā lietā C-220/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Oberster Gerichtshof): Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten pret Wirtschaftskammer Österreich (Vienādas darba samaksas princips vīriešiem un sievietēm — Darba samaksas jēdziens — Militārā dienesta periodu ņemšana vērā, aprēķinot atlaišanas pabalstu — Iespēja salīdzināt darbiniekus, kas pilda militāro dienestu, un darbinieces, kas pēc grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma beigām ņem bērna kopšanas atvaļinājumu, kura ilgumu neņem vērā, aprēķinot atlaišanas pabalstu) | 2 |
| 2004/C 190/5 | Eiropas Kopienu tiesas (trešās palātas) 2004. gada 10. jūnija spriedums lietā C-333/03 Eiropas Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīvas 98/50/EK neieviešana — Uzņēmumu pāreja — Darbinieku tiesību nodrošināšana) | 3 |
| 2004/C 190/6 | Lieta C-150/04: Prasība pret Dānijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 23. martā | 3 |
| 2004/C 190/7 | Lieta C-200/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 18. marta Bundesfinanzhof lēmumu lietā Finanzamt Heidelberg pret iSt internationale Sprach- und Studienreisen GmbH | 5 |
| 2004/C 190/8 | Lieta C-203/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 28. aprīļa Landgericht Frankfurt am Main rīkojumu lietā Gebrüder Stolle GmbH & Co. KG pret Heidegold Geflügelspezialitäten GmbH. | 5 |
| 2004/C 190/9 | Lieta C-210/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 18. februāra Corte Suprema di Cassazione Piektās palātas (civillietas) rīkojumu lietā Ministero dell'Economia e delle Finanze e Agenzia delle Entrate pret FCE Bank plc | 6 |
| 2004/C 190/0 | Lieta C-213/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 29. aprīļa Der Oberster Gerichtshof rīkojumu lietā Ewald Burtscher pret Josef Stauderer | 6 |
| 2004/C 190/1 | Lieta C-214/04: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 19. maijā | 6 |
| 2004/C 190/2 | Lieta C-215/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 14. maija Østre Landsret (Dānija) lēmumu lietā Marius Pedersen A/S pret Miljøstyrelsen | 7 |
| 2004/C 190/3 | Lieta C-216/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 27. janvāra Consiglio di Stato (veicot tiesas spriešanas funkciju) Piektās palātas rīkojumu lietā SABA Italia spa pret Comune di Bolzano un SEAB spa | 8 |
| 2004/C 190/4 | Lieta C-222/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 23. marta Corte Suprema di Cassazione Piektās palātas (civillietas) rīkojumu lietā Ministero dell'Economia e delle Finanze pret Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Fondazione Cassa di Rasparmio di San Miniato un Cassa di Rasparmio di San Miniato SpA | 8 |
| 2004/C 190/5 | Lieta C-225/04: Prasība pret Somijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 1. jūnijā | 9 |
| 2004/C 190/6 | Lieta C-226/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 22. aprīļa Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio Ibis nodaļas rīkojumu lietā La Cascina Coop. a.r.l. un Zilch s.r.l. pret Ministero della Difesa, Ministero dell'Economia e delle Finanze un Pedus Service P. Dussmann e.a. | 9 |
| 2004/C 190/7 | Lieta C-227/04 P: Apelācija, ko 2004. gada 2. jūnijā iesniedza Marie-Luise Lindorfer par 2004. gada 18. marta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) spriedumu lietā T-204/01 M.-L. Lindorfer pret Eiropas Savienības Padomi | 10 |
| 2004/C 190/8 | Lieta C-228/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 22. aprīļa Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio Ibis nodaļas rīkojumu lietā Consorzio G.f.M. pret Ministero della Difesa un Società Coop.a.r.l. La Cascina, un Zilch s.r.l. | 11 |
| 2004/C 190/9 | Lieta C-236/04: Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 7. jūnijā | 11 |
| 2004/C 190/0 | Lieta C-238/04: Prasība pret Francijas Republiku, ko 2004. gada 7. jūnijā iesniedza Eiropas Kopienu Komisija | 12 |
| 2004/C 190/1 | Lieta C-240/04: Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 8. jūnijā | 13 |
| 2004/C 190/2 | Lieta C-243/04P: Apelācijas sūdzība, kuru 2001. gada 9. jūnijā M. iesniedza par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmās palātas) 2001. gada 21. aprīļa spriedumu lietā T-172/01, starp M. un Eiropas Kopienu Tiesu | 13 |
| 2004/C 190/3 | Lieta C-249/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar Cour du Travail de Liège, section de Neufchâteau 2004. gada 9. jūnija spriedumu lietā José Allard pret Valsts Sociālās apdrošināšanas institūtu pašnodarbinātām personām, saīsinājumā INASTI | 14 |
| | PIRMĀS INSTANCES TIESA |
| 2004/C 190/4 | Pirmās Instances Tiesas Spriedums lietā T-154/01 Distilleria F. Palma SpA pret Eiropas Kopienu Komisiju 2004. gada 25. maijā — Regula 822/87/EEK (Vīna tirgus kopējā organizācija — Regula 1780/89/EEK — Regula 2710/93/EEK — Regula 416/96/EK — Destilācijas procesā ražota alkohola izplatīšana — Regula 3390/90/EEK- — Pārdošana konkursa kārtībā, lai izmantotu kā dzinēja degvielu — Komisijas atteikums grozīt vairākus konkursa nosacījumus — Nepārvarama vara — (force majeure) — Kopienas ārpus līgumiskā atbildība — Piekritība) | 15 |
| 2004/C 190/5 | Pirmās instances tiesas 2004. gada 12. maija spriedums lietā T-191/01: André Hecq pret Komisiju (Ierēdņi — Sociālā drošība — Statūtu 72. panta 1. daļa — Medicīnisko pakalpojumu izdevumu atmaksāšana — Smaga slimība — Atteikums 100 % apmērā atmaksāt noteiktus medicīniskos pakalpojumus) | 15 |
| 2004/C 190/6 | Lieta T-31/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko Eurodrive Services and Distribution N.V. iesniedza 2004. gada 28. janvārī | 16 |
| 2004/C 190/7 | Lieta T-135/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju, ko iesniedza GfK Aktiengesellschaft (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2004. gada 8. aprīlī | 16 |
| 2004/C 190/8 | Lieta T-136/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Domäne Vorderriss, Rasso Freiherr von Cramer-Klett un Rechtlerverband Pfronten iesniedza 2004. gada 8. aprīlī | 17 |
| 2004/C 190/9 | Lieta T-143/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Antonietta Camurato Carfagno iesniedza 2004. gada 13. aprīlī | 18 |
| 2004/C 190/0 | Lieta T-164/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Patricia Wauthier un Viviane Deveen iesniedza 2004. gada 10. maijā | 18 |
| 2004/C 190/1 | Lieta T-171/04: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju, ko Daniel Surget iesniedza 2004. gada 17. maijā | 19 |
| 2004/C 190/2 | Lieta T-181/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Nathalie Heinen iesniedza 2004. gada 17. maijā | 19 |

Paziņojums Nr.

Saturs

Lappuse

I   Informācija

Tiesa

EIROPAS KOPIENU TIESA

2004/C 190/1

Eiropas Kopienu Tiesas Spriedums (otrā palāta) lietā C-454/01, Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku 2004. gada 10. jūnijā (Direktīva 96/59/EEK — Atkritumu kontrole — Polihlorētu bifenilu un polihlorētu terfenilu apglabāšana)

1

2004/C 190/2

Eiropas Kopienu Tiesas Spriedums (pirmā palāta) lietā C-87/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku 2004. gada 10. jūnijā (Dalībvalsts pienākuma neizpilde — Vide — Direktīva 85/337/EEK — Sabiedrisku un privātu projektu ietekmes novērtējums — Projekts Lotto zero)

1

2004/C 190/3

Tiesas Spriedums (otrā palāta) 2004. gada 10. jūnijā lietā C-168/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Oberster Gerichtshof): Rudolf Kronhofer pret Marianne Maier, Christian Möller, Wirich Hofius, Zeki Karan1 (Briseles Konvencija — 5. panta 3. punkts — Jurisdikcija attiecībā uz deliktu un kvazideliktu — Vieta, kurā kaitējuma fakts ir noticis — Zaudējumi mantai, kas ciesti, ieguldot kapitālu citā Līgumslēdzējā valstī)

2

2004/C 190/4

Tiesas Spriedums (virspalāta) 2004. gada 8. jūnijā lietā C-220/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Oberster Gerichtshof): Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten pret Wirtschaftskammer Österreich (Vienādas darba samaksas princips vīriešiem un sievietēm — Darba samaksas jēdziens — Militārā dienesta periodu ņemšana vērā, aprēķinot atlaišanas pabalstu — Iespēja salīdzināt darbiniekus, kas pilda militāro dienestu, un darbinieces, kas pēc grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma beigām ņem bērna kopšanas atvaļinājumu, kura ilgumu neņem vērā, aprēķinot atlaišanas pabalstu)

2

2004/C 190/5

Eiropas Kopienu tiesas (trešās palātas) 2004. gada 10. jūnija spriedums lietā C-333/03 Eiropas Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti (Valsts pienākumu neizpilde — Direktīvas 98/50/EK neieviešana — Uzņēmumu pāreja — Darbinieku tiesību nodrošināšana)

3

2004/C 190/6

Lieta C-150/04: Prasība pret Dānijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 23. martā

3

2004/C 190/7

Lieta C-200/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 18. marta Bundesfinanzhof lēmumu lietā Finanzamt Heidelberg pret iSt internationale Sprach- und Studienreisen GmbH

5

2004/C 190/8

Lieta C-203/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 28. aprīļa Landgericht Frankfurt am Main rīkojumu lietā Gebrüder Stolle GmbH & Co. KG pret Heidegold Geflügelspezialitäten GmbH.

5

2004/C 190/9

Lieta C-210/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 18. februāra Corte Suprema di Cassazione Piektās palātas (civillietas) rīkojumu lietā Ministero dell'Economia e delle Finanze e Agenzia delle Entrate pret FCE Bank plc

6

2004/C 190/0

Lieta C-213/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 29. aprīļa Der Oberster Gerichtshof rīkojumu lietā Ewald Burtscher pret Josef Stauderer

6

2004/C 190/1

Lieta C-214/04: Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 19. maijā

6

2004/C 190/2

Lieta C-215/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 14. maija Østre Landsret (Dānija) lēmumu lietā Marius Pedersen A/S pret Miljøstyrelsen

7

2004/C 190/3

Lieta C-216/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 27. janvāra Consiglio di Stato (veicot tiesas spriešanas funkciju) Piektās palātas rīkojumu lietā SABA Italia spa pret Comune di Bolzano un SEAB spa

8

2004/C 190/4

Lieta C-222/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 23. marta Corte Suprema di Cassazione Piektās palātas (civillietas) rīkojumu lietā Ministero dell'Economia e delle Finanze pret Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Fondazione Cassa di Rasparmio di San Miniato un Cassa di Rasparmio di San Miniato SpA

8

2004/C 190/5

Lieta C-225/04: Prasība pret Somijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 1. jūnijā

9

2004/C 190/6

Lieta C-226/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 22. aprīļa Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio Ibis nodaļas rīkojumu lietā La Cascina Coop. a.r.l. un Zilch s.r.l. pret Ministero della Difesa, Ministero dell'Economia e delle Finanze un Pedus Service P. Dussmann e.a.

bis

9

2004/C 190/7

Lieta C-227/04 P: Apelācija, ko 2004. gada 2. jūnijā iesniedza Marie-Luise Lindorfer par 2004. gada 18. marta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) spriedumu lietā T-204/01 M.-L. Lindorfer pret Eiropas Savienības Padomi

10

2004/C 190/8

Lieta C-228/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 22. aprīļa Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio Ibis nodaļas rīkojumu lietā Consorzio G.f.M. pret Ministero della Difesa un Società Coop.a.r.l. La Cascina, un Zilch s.r.l.

bis

11

2004/C 190/9

Lieta C-236/04: Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 7. jūnijā

11

2004/C 190/0

Lieta C-238/04: Prasība pret Francijas Republiku, ko 2004. gada 7. jūnijā iesniedza Eiropas Kopienu Komisija

12

2004/C 190/1

Lieta C-240/04: Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 8. jūnijā

13

2004/C 190/2

Lieta C-243/04P: Apelācijas sūdzība, kuru 2001. gada 9. jūnijā M. iesniedza par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmās palātas) 2001. gada 21. aprīļa spriedumu lietā T-172/01, starp M. un Eiropas Kopienu Tiesu

13

2004/C 190/3

Lieta C-249/04: Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar Cour du Travail de Liège, section de Neufchâteau 2004. gada 9. jūnija spriedumu lietā José Allard pret Valsts Sociālās apdrošināšanas institūtu pašnodarbinātām personām, saīsinājumā INASTI

14

PIRMĀS INSTANCES TIESA

2004/C 190/4

Pirmās Instances Tiesas Spriedums lietā T-154/01 Distilleria F. Palma SpA pret Eiropas Kopienu Komisiju 2004. gada 25. maijā — Regula 822/87/EEK (Vīna tirgus kopējā organizācija — Regula 1780/89/EEK — Regula 2710/93/EEK — Regula 416/96/EK — Destilācijas procesā ražota alkohola izplatīšana — Regula 3390/90/EEK- — Pārdošana konkursa kārtībā, lai izmantotu kā dzinēja degvielu — Komisijas atteikums grozīt vairākus konkursa nosacījumus — Nepārvarama vara — (force majeure) — Kopienas ārpus līgumiskā atbildība — Piekritība)

15

2004/C 190/5

Pirmās instances tiesas 2004. gada 12. maija spriedums lietā T-191/01: André Hecq pret Komisiju (Ierēdņi — Sociālā drošība — Statūtu 72. panta 1. daļa — Medicīnisko pakalpojumu izdevumu atmaksāšana — Smaga slimība — Atteikums 100 % apmērā atmaksāt noteiktus medicīniskos pakalpojumus)

15

2004/C 190/6

Lieta T-31/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko Eurodrive Services and Distribution N.V. iesniedza 2004. gada 28. janvārī

16

2004/C 190/7

Lieta T-135/04: Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju, ko iesniedza GfK Aktiengesellschaft (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2004. gada 8. aprīlī

16

2004/C 190/8

Lieta T-136/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Domäne Vorderriss, Rasso Freiherr von Cramer-Klett un Rechtlerverband Pfronten iesniedza 2004. gada 8. aprīlī

17

2004/C 190/9

Lieta T-143/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Antonietta Camurato Carfagno iesniedza 2004. gada 13. aprīlī

18

2004/C 190/0

Lieta T-164/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Patricia Wauthier un Viviane Deveen iesniedza 2004. gada 10. maijā

18

2004/C 190/1

Lieta T-171/04: Prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju, ko Daniel Surget iesniedza 2004. gada 17. maijā

19

2004/C 190/2

Lieta T-181/04: Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Nathalie Heinen iesniedza 2004. gada 17. maijā

19

| | III   Paziņojumi |
| --- | --- |
| 2004/C 190/3 | Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā VēstnesīOV C 179, 10.7.2004. | 20 |

III   Paziņojumi

2004/C 190/3

Tiesas pēdējā publikācija Eiropas Savienības Oficiālajā VēstnesīOV C 179, 10.7.2004.

Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

20

| LV | |
| --- | --- |

LV

---

I Informācija

Tiesa

EIROPAS KOPIENU TIESA

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/1 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/1

---

EIROPAS KOPIENU TIESA

EIROPAS KOPIENU TIESAS SPRIEDUMS

(otrā palāta)

lietā C-454/01, Eiropas Kopienu Komisija pret Vācijas Federatīvo Republiku (1)

2004. gada 10. jūnijā

(“Direktīva 96/59/EEK - Atkritumu kontrole - Polihlorētu bifenilu un polihlorētu terfenilu apglabāšana”)

(2004/C 190/01)

Tiesvedības valoda: vācu

Lietā 454/01 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvis: G. zur Hausen) pret Vācijas Federatīvo Republiku (pārstāvji: W. – D. Plessing un R. Stüwe) par pieteikumu atzīt, ka, nesagatavojot vai nenosūtot Komisijai norādītajā termiņā plānu, ko paredz Padomes 1996. gada 16. septembra Direktīvas 96/59/EEK par polihlorētu bifenilu un polihlorētu terfenilu (PCB/PCT) apglabāšanu (OV L 243, 31. lpp.) 11. panta 1. punkta pirmā daļa, Vācijas Federatīvā Republika neizpildīja pienākumus, ko tai uzliek EK līgums, Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs M.C.W.A. Timmermans (referents), tiesneši C. Gulmann un R. Schingten, tiesneses F. Macken un N. Colneric, ģenerāladvokāte C.Stix – Hackl, sekretāre M. - F. Contet, galvenā administratore, 2004. gada 10. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

| 1. | Nesagatavojot norādītajā termiņā plānu, ko paredz Padomes 1996. gada 16. septembra Direktīvas 96/59/EEK par polihlorētu bifenilu un polihlorētu terfenilu (PCB/PCT) apglabāšanu 11. panta 1. punkta pirmā daļa, Vācijas Federatīvā Republika neizpildīja pienākumus, ko tai uzliek šī Direktīva. |
| --- | --- |

1.

Nesagatavojot norādītajā termiņā plānu, ko paredz Padomes 1996. gada 16. septembra Direktīvas 96/59/EEK par polihlorētu bifenilu un polihlorētu terfenilu (PCB/PCT) apglabāšanu 11. panta 1. punkta pirmā daļa, Vācijas Federatīvā Republika neizpildīja pienākumus, ko tai uzliek šī Direktīva.

| 2. | Piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

2.

Piespriest Vācijas Federatīvajai Republikai atlīdzināt izdevumus.

---

(1)  OV L 17, 19. 1. 2002.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/1 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/1

---

EIROPAS KOPIENU TIESAS SPRIEDUMS

(pirmā palāta)

lietā C-87/02 Eiropas Kopienu Komisija pret Itālijas Republiku (1)

2004. gada 10. jūnijā

(Dalībvalsts pienākuma neizpilde - Vide - Direktīva 85/337/EEK - Sabiedrisku un privātu projektu ietekmes novērtējums - Projekts “Lotto zero”)

(2004/C 190/02)

Tiesvedības valoda – itāļu

Lietā C- 87/02 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji: M. van Beek un R. Amorosi) pret Itālijas Republiku (pārstāvis: M. Massella Ducci Teri) par prasību atzīt, ka sakarā ar to, ka Région Abruzzes neizpildīja savu pienākumu novērtēt, vai projektam par Teramo pilsētas apvedceļa būvniecību (projekts zināms ar nosaukumu “Loto zero- Variante, tra Teramo (Itālija) e Giulianova, alla strada statale SS 80”), kas atbilst Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV L 175, 1985., 40. lpp.) II pielikumā uzskaitītajam projektu veidam, bija nepieciešams veikt ietekmes uz vidi novērtējumu atbilstoši Direktīvas 5. līdz 10. pantam, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumu, ko paredz minētās Direktīvas 4. panta 2. punkts, Tiesa (pirmā palāta) šādā sastāvā: palātas prezidents P. Jann (tiesnesis), A. Rosas (referents), A. La Pergola (tiesnesis), R. Silva de Lapuerta (tiesnese) un K. Lenaerts (tiesnesis), D. Ruiz – Jarabo Colomer (ģenerāladvokāts), R. Grass (sekretārs), 2004. gada 10. jūnijā pasludināja spriedumu, kura rezultatīvā daļa ir šāda:

| 1) | atzīt, ka Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 1985 L 175, 40. lpp.) 4. panta 2. punkts, sakarā ar to, ka Région Abruzzes neizvērtēja to, vai Teramo pilsētas apvedceļa būvniecības projektam (projekts ar nosaukumu “Loto zero- Variante, tra Teramo (Itālija) e Giulianova, alla strada statale SS 80”), kas atbilst minētās Direktīvas II pielikumā uzskaitītajam projektu veidam, bija nepieciešams veikt ietekmes uz vidi novērtējumu atbilstoši minētās Direktīvas 5. līdz 10. pantam; |
| --- | --- |

1)

atzīt, ka Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, ko tai uzliek Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīvas 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 1985 L 175, 40. lpp.) 4. panta 2. punkts, sakarā ar to, ka Région Abruzzes neizvērtēja to, vai Teramo pilsētas apvedceļa būvniecības projektam (projekts ar nosaukumu “Loto zero- Variante, tra Teramo (Itālija) e Giulianova, alla strada statale SS 80”), kas atbilst minētās Direktīvas II pielikumā uzskaitītajam projektu veidam, bija nepieciešams veikt ietekmes uz vidi novērtējumu atbilstoši minētās Direktīvas 5. līdz 10. pantam;

| 2) | piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

2)

piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

---

(1)  OV C 109, 4.5.2002.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/2 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/2

---

TIESAS SPRIEDUMS

(otrā palāta)

2004. gada 10. jūnijā

lietā C-168/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Oberster Gerichtshof): Rudolf Kronhofer pret Marianne Maier, Christian Möller, Wirich Hofius, Zeki Karan1

(Briseles Konvencija - 5. panta 3. punkts - Jurisdikcija attiecībā uz deliktu un kvazideliktu - Vieta, kurā kaitējuma fakts ir noticis - Zaudējumi mantai, kas ciesti, ieguldot kapitālu citā Līgumslēdzējā valstī)

(2004/C 190/03)

Tiesvedības valoda: vācu

Lietā C-168/02 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši 1971. gada 3. jūnija Protokolam par Tiesas sniegto interpretāciju 1968. gada 27. septembra Konvencijai par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) nolūkā saņemt prāvā, kuru iztiesā šī tiesa, starp Rudolf Kronhofer un Marianne Maier, Christian Möller, Wirich Hofius, Zeki Karan prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt 5. panta 3. punktu iepriekš minētajā 1968. gada 27. septembra konvencijā (OV L 299, 1972., 32. lpp.), ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1978. gada 9. oktobra Konvenciju par Dānijas Karalistes, Īrijas un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes pievienošanos (OV L 304, 1. lpp. un – grozītais teksts – 77. lpp.), ar 1982. gada 25. oktobra Konvenciju par Grieķijas Republikas pievienošanos (OV L 388, 1. lpp.), ar 1989. gada 26. maija Konvenciju par Spānijas Karalistes un Portugāles pievienošanos (OV L 285, 1. lpp.) un ar 1996. gada 29. novembra Konvenciju par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanos (OV C 15, 1997., 1. lpp.), Tiesa (otrā palāta palāta) šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs C.W.A.Timmermans, tiesneši J. N. Cunha Rodrigues (referents), J.-P. Puissochet un R. Schintgenun, tiesnese N. Colneric, ģenerāladvokāts: P. Léger, sekretārs: H. von Holstein, sekretāra palīgs, 2004. gada 10. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

5. panta 3. punkts 1968. gada 27. septembra Konvencijā par jurisdikciju un spriedumu izpildi civillietās un komerclietās, ar grozījumiem, kas izdarīti ar 1978. gada 9. oktobra Konvenciju par Dānijas Karalistes, Īrijas un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes pievienošanos, ar 1982. gada 25. oktobra Konvenciju par Grieķijas Republikas pievienošanos, ar 1989. gada 26. maija Konvenciju par Spānijas Karalistes un Portugāles pievienošanos un ar 1996. gada 29. novembra Konvenciju par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanos, ir interpretējams tā, ka izteiciens “vietā, kurā kaitējuma fakts ir noticis” neattiecas uz prasītāja domicila vietu, kur atrodas “tā mantisko attiecību centrs”, tikai tā iemesla dēļ, ka tas tajā ir cietis finansiālus zaudējumus, kas radušies, daļas mantas pazaudēšanas rezultātā, kas notika un tika ciesta citā Līgumslēdzējā valstī.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/2 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/2

---

TIESAS SPRIEDUMS

(virspalāta)

2004. gada 8. jūnijā

lietā C-220/02 (lūgums saņemt prejudiciālu nolēmumu, ko iesniedza Oberster Gerichtshof): Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten pret Wirtschaftskammer Österreich (1)

(Vienādas darba samaksas princips vīriešiem un sievietēm - Darba samaksas jēdziens - Militārā dienesta periodu ņemšana vērā, aprēķinot atlaišanas pabalstu - Iespēja salīdzināt darbiniekus, kas pilda militāro dienestu, un darbinieces, kas pēc grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma beigām ņem bērna kopšanas atvaļinājumu, kura ilgumu neņem vērā, aprēķinot atlaišanas pabalstu)

(2004/C 190/04)

Tiesvedības valoda: vācu

Lietā C-220/02 par lūgumu, ko Tiesai atbilstoši EKL 234. pantam iesniedza Oberster Gerichtshof (Austrija) nolūkā saņemt prāvā, kuru iztiesā šī tiesa, starp Österreichischer Gewerkschaftsbund, Gewerkschaft der Privatangestellten un Wirtschaftskammer Österreich prejudiciālu nolēmumu par to, kā interpretēt EKL 141. pantu un 1. pantu Padomes 1975. gada 10. februāra Direktīvā 75/117/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu, ievērojot principu par vienlīdzīgu atalgojumu vīriešiem un sievietēm (OV L 45, 19. lpp.), Tiesa (virspalāta) šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris, palātu priekšsēdētāji P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, J.-P. Puissochet (referents) un J. N. Cunha Rodrigues, tiesnesis R. Schintgen, tiesneses F. Macken un N. Colneric, tiesnesis S. von Bahr un tiesnese R. Silva de Lapuerta, ģenerāladvokāte: J. Kokott, sekretārs: H. von Holstein, sekretāra palīgs, 2004. gada 8. jūnijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

| 1. | Priekšrocības, kas personām, kas pilda obligātu militāro dienestu vai to aizstājošu alternatīvo dienestu, kuru var brīvprātīgi pagarināt, izpaužas kā iespēja, ka, aprēķinot atlaišanas pabalstu, uz kuru tās varētu vēlāk pretendēt, tiek ņemts vērā šo dienestu laiks, ir jāuzskata par darba samaksas elementu EKL 141. panta nozīmē. |
| --- | --- |

1.

Priekšrocības, kas personām, kas pilda obligātu militāro dienestu vai to aizstājošu alternatīvo dienestu, kuru var brīvprātīgi pagarināt, izpaužas kā iespēja, ka, aprēķinot atlaišanas pabalstu, uz kuru tās varētu vēlāk pretendēt, tiek ņemts vērā šo dienestu laiks, ir jāuzskata par darba samaksas elementu EKL 141. panta nozīmē.

| 2. | EKL 141. pants un Padomes 1975. gada 10. februāra Direktīvā 75/117/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu, ievērojot principu par vienlīdzīgu atalgojumu vīriešiem un sievietēm neiestājas pret to, ka atlaišanas pabalsta aprēķinā, pamatojoties uz stāžu konkrētajā darba vietā, tiek ņemts vērā laiks, kas pavadīts militārajā dienestā vai tam līdzvērtīgā alternatīvā dienestā, kuru galvenokārt pilda vīrieši, un netiek ņemts vērā bērna kopšanas atvaļinājums, kuru visbiežāk ņem sievietes. |
| --- | --- |

2.

EKL 141. pants un Padomes 1975. gada 10. februāra Direktīvā 75/117/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu, ievērojot principu par vienlīdzīgu atalgojumu vīriešiem un sievietēm neiestājas pret to, ka atlaišanas pabalsta aprēķinā, pamatojoties uz stāžu konkrētajā darba vietā, tiek ņemts vērā laiks, kas pavadīts militārajā dienestā vai tam līdzvērtīgā alternatīvā dienestā, kuru galvenokārt pilda vīrieši, un netiek ņemts vērā bērna kopšanas atvaļinājums, kuru visbiežāk ņem sievietes.

---

(1)  OV C 202, 24. 8. 2002.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/3 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/3

---

EIROPAS KOPIENU TIESAS

(trešās palātas)

2004. gada 10. jūnija

spriedums lietā C-333/03 Eiropas Komisija pret Luksemburgas Lielhercogisti (1)

(Valsts pienākumu neizpilde - Direktīvas 98/50/EK neieviešana - Uzņēmumu pāreja - Darbinieku tiesību nodrošināšana)

(2004/C 190/05)

Tiesvedības valoda: franču

Lietā C-333/03 Eiropas Kopienu Komisija (pārstāve M.-J. Jonczy) pret Luksemburgas Lielhercogisti (pārstāvis S.Schreiner), par prasību atzīt, ka, nepieņemot visus nepieciešamos normatīvos un administratīvos noteikumus, lai ieviestu 1998. gada 29. jūnija Padomes Direktīvas 98/50/EK noteikumus, kas groza Direktīvu 77/187/EEK par dalībvalstu tiesību normu saskaņošanu par darbinieku prasījumu nodrošināšanu uzņēmuma vai tā daļu pārejas gadījumā ( OV L 201, 88. lpp.), vai arī katrā gadījumā, nepaziņojot Komisijai par šiem noteikumiem, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi ar šo Direktīvu uzliktos pienākumus, Tiesa (trešā palāta), šādā sastāvā: A. Rosas, kas pilda Trešās palātas priekšsēdētāja pienākumus, tiesnesis R. Schintgen un tiesnese N. Colneric (referente), ģenerāladvokāts L.A. Geelhoed, sekretārs R. Grass, 2004. gada 10. jūnijā pasludināja spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

| 1) | Nepieņemot visus nepieciešamos normatīvos un administratīvos noteikumus, lai ieviestu 1998. gada 29. jūnija Padomes direktīvas 98/50/EK, noteikumus, kas groza Direktīvu 77/187/EEK par dalībvalstu tiesību normu saskaņošanu par darbinieku prasījumu nodrošināšanu uzņēmuma vai tā daļu pārejas gadījumā, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi ar šo Direktīvu uzliktos pienākumus. |
| --- | --- |

1)

Nepieņemot visus nepieciešamos normatīvos un administratīvos noteikumus, lai ieviestu 1998. gada 29. jūnija Padomes direktīvas 98/50/EK, noteikumus, kas groza Direktīvu 77/187/EEK par dalībvalstu tiesību normu saskaņošanu par darbinieku prasījumu nodrošināšanu uzņēmuma vai tā daļu pārejas gadījumā, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi ar šo Direktīvu uzliktos pienākumus.

| 2) | Piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

2)

Piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt izdevumus.

---

(1)  OV C 213, 2003.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/3 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/3

---

Prasība pret Dānijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 23. martā

(Lieta C-150/04)

(2004/C 190/06)

Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 23. martā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Dānijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv R. Lyal un S. Tams, kas norādīja adresi Luksemburgā.

Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

| 1. | Pasludināt, ka, ieviešot un uzturot dzīvības apdrošināšanas un pensiju sistēmu, atbilstoši kurai nodokļu atlaides un atbrīvojumi no nodokļiem (Likuma par pensiju nodokli 18. un 19. nodaļas) tiek piešķirti tikai tiem maksājumiem, kas tiek veikti atbilstoši līgumiem, kas noslēgti tikai ar Dānijā dibinātām pensiju iestādēm, turpretī, nekādi šādi nodokļu atvieglojumi netiek piešķirti attiecībā pret tiem maksājumiem, kas tiek veikti atbilstoši līgumiem, kas noslēgti ar citās dalībvalstīs nodibinātām pensiju iestādēm (53. A un 53. B nodaļas), Dānijas Karaliste nav izpildījusi uzliktos pienākumus atbilstoši EKL 39., 43., 49. un 56. pantam; |
| --- | --- |

1.

Pasludināt, ka, ieviešot un uzturot dzīvības apdrošināšanas un pensiju sistēmu, atbilstoši kurai nodokļu atlaides un atbrīvojumi no nodokļiem (Likuma par pensiju nodokli 18. un 19. nodaļas) tiek piešķirti tikai tiem maksājumiem, kas tiek veikti atbilstoši līgumiem, kas noslēgti tikai ar Dānijā dibinātām pensiju iestādēm, turpretī, nekādi šādi nodokļu atvieglojumi netiek piešķirti attiecībā pret tiem maksājumiem, kas tiek veikti atbilstoši līgumiem, kas noslēgti ar citās dalībvalstīs nodibinātām pensiju iestādēm (53. A un 53. B nodaļas), Dānijas Karaliste nav izpildījusi uzliktos pienākumus atbilstoši EKL 39., 43., 49. un 56. pantam;

| 2. | Piespriest Dānijas Karalistei atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

2.

Piespriest Dānijas Karalistei atlīdzināt izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Dānijas tiesību akti saistībā ar inter alia nodokļu atvieglojumiem dzīvības apdrošināšanas un pensiju sistēmās ir pretrunā ar EKL noteikumiem, kas nosaka pakalpojumu sniegšanas brīvību, darba ņēmēju pārvietošanās brīvību, tiesības veikt uzņēmējdarbību un kapitāla brīvu apriti, un kas nevar būt pamatoti ar sabiedrības interesēm, kā tas ir noteikts Tiesas judikatūrā.

Pakalpojumu sniegšanas brīvība (EKL 49. pants)

Nodokļu atlaižu un atbrīvojumu nepiešķiršana maksājumiem uz ārvalstu pensiju apdrošināšanas sistēmām noved pie situācijas, kurā Dānijā rezidējošiem polišu turētājiem nav atļauts izveidot pensiju apdrošināšanas sistēmas ar pensiju iestādēm, kas ir izveidotas citās dalībvalstīs nekā Dānija. Ārzemju pensiju institūcijām de facto tiek nepieļauts piedāvāt savus pakalpojumus Dānijas tirgū. Prasība uzņēmuma būt nodibinātam Dānijā, tādējādi ir pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojums sniegt pakalpojumus no citām dalībvalstīm nekā Dānija.

Darba ņēmēju pārvietošanās brīvība un tiesības veikt uzņēmējdarbību (EKL 39. un 43. pants)

Dānijas tiesību akti, kas nepieļauj nodokļu atlaižu piešķiršanu maksājumiem uz ārvalstu pensiju apdrošināšanas sistēmām, būtiski skar migrējušos darba ņēmējus un pašnodarbinātās personas no citām dalībvalstīm. Darba ņēmējiem un pašnodarbinātās personām, kas pārceļas uz Dāniju un kuras jau ir iesaistījušās pensiju apdrošināšanas sistēmās, ir jāiesaistās jaunās pensiju apdrošināšanas sistēmās ar pensiju iestādēm nodibinātām Dānijā, lai varētu saņemt tos pašus nodokļu atvieglojumus, kurus saņem darba ņēmēji, kuri ir iesaistījušies pensiju apdrošināšanas sistēmās Dānijā.

Kapitāla brīva aprite (EKL 56. pants)

Prasība, ka pensiju iestādēm ir jābūt nodibinātām Dānijā, lai tās varētu saņemt nodokļu atvieglojumus, liedz polišu turētājiem izveidot pensiju apdrošināšanas sistēmas ar pensiju iestādēm, kas ir nodibinātas citās dalībvalstīs. Tādēļ ar Dānijas noteikumiem tiek radīta situācija, kurā ierobežojumi ir attiecināti uz kapitāla brīvu apriti maksājumu formā iemaksām un izmaksām no pensiju apdrošināšanas sistēmām.

Aizsargājamo sabiedrības interešu argumenti

| — | Efektīva finanšu kontrole |
| --- | --- |

—

Efektīva finanšu kontrole

Vajadzība nodrošināt efektīvu finanšu kontroli, uz ko pamatojas Dānijas valdība, nevar būt attaisnojums Dānijas nodokļu atvieglojumu noteikumiem, kas ierobežo augstāk minētās brīvības. Šie noteikumi pārkāpj samērīguma principu, jo efektīvu finanšu kontrole un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas novēršanu var nodrošināt ar līdzekļiem, kas ir mazāk ierobežojoši kā Dānijas noteikumi, tādi kā prasība nodokļu maksātājiem iesniegt nepieciešamo informāciju kā priekšnosacījumu nodokļu atlaidei vai prasība sadarboties ar nodokļu iestādēm citās dalībvalstīs saskaņā ar Padomes 1977. gada 19. decembra Direktīvu 77/799/EEK par dalībvalstu kompetentu iestāžu savstarpēju palīdzību tiešo un netiešo nodokļu jomā. (1)

| — | Nodokļu sistēmas konsekvence |
| --- | --- |

—

Nodokļu sistēmas konsekvence

Tiesas judikatūra atzīst, ka, lai dalībvalsts nodrošinātu nodokļu sistēmas konsekvenci, ciktāl tā atļauj nodokļu atlaides citās dalībvalstīs izdarītiem maksājumiem pensiju apdrošināšanas sistēmās, tai ir jāspēj aplikt ar nodokļiem no pensiju apdrošināšanas sistēmām izmaksātos apjomus.

Šeit ir jābūt konsekvencei attiecībā pret individuālo nodokļu maksātāju un ciešai saiknei starp nodokļu atlaidēm par iemaksām sistēmā, un izmaksu aplikšanu ar nodokļiem no šīs sistēmas.

Atbilstoši Komisijas viedoklim, nodokļu režīma simetrija attiecībā pret iemaksām un izmaksām no vietējām un ārzemju sistēmām ir neatbilstoša, jo vietējās sistēmās iemaksām tiek piemērotas nodokļu atlaides vai atbrīvojumi un izmaksas tiek apliktas ar nodokļiem, bet iemaksas ārzemju sistēmās nesaņem nodokļu atlaides un arī izmaksas netiek apliktas ar nodokļiem.

Nodokļu atvieglojums, kas tiek piešķirts saistībā ar pensiju apdrošināšanas sistēmu, nodibinātu vietējā pensiju iestādē, pamatā sastāv no nodokļu maksājuma atlikšanas, kas ir vienāds ar iemaksu sistēmā. Nodokļu maksājumu atlikšana padara vietējās nodokļu sistēmas īpaši pievilcīgas, neskatoties uz to, ka izmaksas tiek apliktas ar nodokļiem vēlākā laikā. Nodokļu aplikšanas simetrija attiecībā pret ārzemju pensiju sistēmām nekompensē šo zaudēto nodokļu atvieglojumu.

Dānijai ir jāatzīst, ka pensiju apdrošināšanas sistēmām, kuras ir izveidotas ar citās dalībvalstīs nodibinātu pensiju iestādi, ir jābauda tie paši nodokļu atvieglojumi kā vietējām pensiju apdrošināšanas sistēmām. Tikai tajos gadījumos, kad Dānijai nepienākas aplikt ar nodokli izmaksas no pensiju apdrošināšanas sistēmas, varētu būt svarīgi apskatīt nodokļu sistēmas konsekvences aspektu. Dānija var aplikt ar nodokli visas izmaksas no sistēmām tiem Dānijā rezidējošiem polišu turētājiem, neskatoties uz to, vai sistēma ir izveidota Dānijā, vai citur. Dānija zaudē šīs tiesības tikai tad, kad polises turētājs nomaina savu rezidenci uz citu valsti.

Komisija arī konstatē, ka nepieciešamā Dānijas nodokļu sistēmas konsekvence nav izveidota, jo Dānija ir iesaistījusies nodokļu dubultās neaplikšanas konvencijās ar vairākām valstīm, kas nozīmē, ka nodokļu sistēmas konsekvence nav sasniegta attiecībā pret individuālajiem nodokļu maksātājiem kā cieša saikne starp atvieglojumiem par iemaksām un izmaksu no sistēmas aplikšanu ar nodokļiem.

Nodokļu dubultās neaplikšanas konvencijas, kas seko EDSO modelim, nosaka, ka izmaksas no pensiju apdrošināšanas sistēmām netiek apliktas ar nodokli tajā valstī, kurā dzīvo apdrošinātais, vai arī tajā valstī, kurā ir nodibināta pensiju iestāde. No šīm konvencijām izriet, ka izmaksas no šīm pensiju apdrošināšanas sistēmām var aplikt ar nodokli tikai tajā valstī, kurā pensijas saņēmējs dzīvo. Šajos līgumos norādīts, ka Dānija ir atteikusies no tiesībām aplikt ar nodokļiem maksājumus no pensiju iestādēm, kas ir dibinātas Dānijā. Tas ir spēkā neskatoties uz to, vai iemaksas pensiju apdrošināšanas sistēmā bauda vai nebauda nodokļu atvieglojumus Dānijā. No otras puses, Dānija var aplikt ar nodokli visas pensiju izmaksas tiem polišu turētājiem, kas dzīvo Dānijā, kaut gan iemaksas šajā sistēmā tika veiktas kādā no valstīm, kas ir konvencijas dalībniece.

Citas nodokļu dubultās neaplikšanas konvencijas satur noteikumus, kas ļauj polišu turētājiem saņemt nodokļu atvieglojumus saistībā ar iemaksām ārzemju pensiju nodokļu sistēmās. Cilvēki, kas pārceļas uz Dāniju no kādas no šīm valstīm, var turpināt piedalīties savā pensiju apdrošināšanas sistēma savā dzimtenē un saņemt nodokļu atvieglojumus no Dānijā apliekamā ienākuma, lai veiktu iemaksas savā sistēmā. Šo konvenciju nodokļu atvieglojumu noteikumi parāda, ka Dānijas noteikumi, kas nepieļauj nodokļu atvieglojumu piemērošanu maksājumiem ārzemju pensiju sistēmās, nav konsekventi.

---

(1)  OV L 336, 1977., 15. lpp.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/5 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/5

---

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 18. marta Bundesfinanzhof lēmumu lietā Finanzamt Heidelberg pret iSt internationale Sprach- und Studienreisen GmbH

(Lieta C-200/04)

(2004/C 190/07)

Eiropas Kopienu Tiesā ir iesniegts izskatīšanai lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 18. marta Bundesfinanzhof (Vācija) lēmumu lietā Finanzamt Heidelberg pret iSt internationale Sprach- und Studienreisen GmbH un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 5. maijā.

Bundesfinanzhof lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:

Vai īpašais režīms ceļojumu aģentiem, kas noteikts Direktīvas 77/388/EEK (1) 26. pantā, attiecas arī uz darījumiem tiem ceļojumu rīkotājiem, kas rīko tā dēvētās “High–School programmas” un “College programmas”, kas saistītas ar uzturēšanos ārzemēs no trim līdz desmit mēnešiem un ko rīkotāji dalībniekiem piedāvā paši savā vārdā, bet to rīkošanā izmanto citu nodokļu maksātāju pakalpojumus?

---

(1)  OV L 145, 1. lpp

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/5 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/5

---

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 28. aprīļa Landgericht Frankfurt am Main rīkojumu lietā Gebrüder Stolle GmbH & Co. KG pret Heidegold Geflügelspezialitäten GmbH.

(Lieta C-203/04)

(2004/C 190/08)

Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 28. aprīļa Landgericht Frankfurt am Main (Vācija) rīkojumu lietā Gebrüder Stolle GmbH & Co KG pret Heidegold Geflügelspezialitäten GmbH un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 7. maijā.

Landgericht Frankfurt am Main lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

Vai 1991. gada 5. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1538/91 (mājputnu tirdzniecības standarti) (1) 10. panta 1. punkts interpretējams tādējādi, ka marķējuma atsauce “uzraudzīta turēšana” Direktīvas 79/112/EEK 1. panta 3. punkta a) apakšpunkta izpratnē norāda lauku saimnieciskās darbības veidu Regulas (EEK) Nr. 1538/91 10. panta 1. punkta nozīmē?

---

(1)  OV L 143, 11. lpp.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/6 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/6

---

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 18. februāra Corte Suprema di Cassazione Piektās palātas (civillietas) rīkojumu lietā Ministero dell`Economia e delle Finanze e Agenzia delle Entrate pret FCE Bank plc

Lieta C-210/04

(2004/C 190/09)

Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Corte Suprema di Cassazione Piektās palātas (civillietas) 2004. gada 18. februāra rīkojumu lietā Ministero dell`Economia e delle Finanze e Agenzia delle Entrate pret FCE Bank plc., ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 12. maijā, ar kuru Corte Suprema di Cassazione Eiropas Kopienu Tiesu lūdz lemt par šādiem prejudiciāliem jautājumiem:

| “a) | vai Sestās Direktīvas 2. panta 1. punktu un 9. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādejādi, ka sabiedrības meitas uzņēmums ar sēdekli citā valstī (Eiropas Savienības dalībvalstī vai citur) un kurai piemīt ražošanas struktūras pazīmes, var tikt uzskatīts par autonomu subjektu un līdz ar to starp šiem diviem veidojumiem veidojas tiesiskās attiecības, sakarā ar ko pakalpojumiem, kurus veic mātes sabiedrība, piemēro PVN? Vai nolūkā atbildēt uz šo jautājumu drīkst izmantot ”arm`s length“ kritēriju, kas noteikts ESAO Paraugkonvencijā par dubulto neaplikšanu ar nodokļiem 7. panta otrajā un trešajā punktā un 1988. gada 21. oktobra Konvencijā, kas noslēgta starp Itāliju un Apvienoto Karalisti un Ziemeļīriju? Vai pastāv tiesiskās attiecības gadījumā, ja ir noslēgts ”cost sharing agreement“ par pakārtotajai struktūrai sniegtajiem pakalpojumiem? Apstiprinošas atbildes gadījumā, kādi ir nosacījumi šo tiesisko attiecību esamībai? Vai tiesisko attiecību jēdzienu ir jāvērtē saskaņā ar valsts tiesībām vai saskaņā ar Kopienas tiesībām? |
| --- | --- |

“a)

vai Sestās Direktīvas 2. panta 1. punktu un 9. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādejādi, ka sabiedrības meitas uzņēmums ar sēdekli citā valstī (Eiropas Savienības dalībvalstī vai citur) un kurai piemīt ražošanas struktūras pazīmes, var tikt uzskatīts par autonomu subjektu un līdz ar to starp šiem diviem veidojumiem veidojas tiesiskās attiecības, sakarā ar ko pakalpojumiem, kurus veic mātes sabiedrība, piemēro PVN? Vai nolūkā atbildēt uz šo jautājumu drīkst izmantot ”arm`s length“ kritēriju, kas noteikts ESAO Paraugkonvencijā par dubulto neaplikšanu ar nodokļiem 7. panta otrajā un trešajā punktā un 1988. gada 21. oktobra Konvencijā, kas noslēgta starp Itāliju un Apvienoto Karalisti un Ziemeļīriju? Vai pastāv tiesiskās attiecības gadījumā, ja ir noslēgts ”cost sharing agreement“ par pakārtotajai struktūrai sniegtajiem pakalpojumiem? Apstiprinošas atbildes gadījumā, kādi ir nosacījumi šo tiesisko attiecību esamībai? Vai tiesisko attiecību jēdzienu ir jāvērtē saskaņā ar valsts tiesībām vai saskaņā ar Kopienas tiesībām?

| b) | vai šādu pakalpojumu izmaksu pārcelšana uz attiecīgo meitas uzņēmumu var tikt uzskatīta par pakalpojumu sniegšanu Sestās Direktīvas 2. panta izpratnē neatkarīgi no pārcelto izmaksu lieluma un sabiedrības saņemto peļņu, un ja jā, tad kādā apmērā? |
| --- | --- |

b)

vai šādu pakalpojumu izmaksu pārcelšana uz attiecīgo meitas uzņēmumu var tikt uzskatīta par pakalpojumu sniegšanu Sestās Direktīvas 2. panta izpratnē neatkarīgi no pārcelto izmaksu lieluma un sabiedrības saņemto peļņu, un ja jā, tad kādā apmērā?

| c) | ja pakalpojumu sniegšana starp mātes sabiedrību un meitas uzņēmumu principā ir atbrīvota no PVN, jo pakalpojuma saņēmējam trūkst autonomijas un sekojoši nevar teikt, ka starp abiem veidojumiem pastāv tiesiskās attiecības, vai valsts administratīvā prakse, pieņemot, ka tā uzskata, ka pakalpojums ir apliekams ar nodokļiem, ir pretrunā ar EKL 43. pantā paredzēto uzņēmējdarbības brīvību, ja mātes sabiedrība ir rezidents citā Eiropas Savienības dalībvalstī?” |
| --- | --- |

c)

ja pakalpojumu sniegšana starp mātes sabiedrību un meitas uzņēmumu principā ir atbrīvota no PVN, jo pakalpojuma saņēmējam trūkst autonomijas un sekojoši nevar teikt, ka starp abiem veidojumiem pastāv tiesiskās attiecības, vai valsts administratīvā prakse, pieņemot, ka tā uzskata, ka pakalpojums ir apliekams ar nodokļiem, ir pretrunā ar EKL 43. pantā paredzēto uzņēmējdarbības brīvību, ja mātes sabiedrība ir rezidents citā Eiropas Savienības dalībvalstī?”

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/6 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/6

---

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 29. aprīļa Der Oberster Gerichtshof rīkojumu lietā Ewald Burtscher pret Josef Stauderer

(Lieta C-213/04)

(2004/C 190/10)

Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 29. aprīļa Oberster Gerichtshof (Austrija) rīkojumu lietā Ewald Burtscher pret Josef Stauderer un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 19. maijā.

Oberster Gerichtshof lūdz Tiesu lemt par šādu jautājumu:

Vai EKL 56. pants ir tulkojams kā pretrunā esošs valsts tiesību aktam (Vorarlberger Grundverkehrsgesetz), saskaņā ar kuru tiesiskas nekustamā īpašuma iegūšanas gadījumā, kam nav nepieciešama atbildīgās iestādes atļauja, ieguvējam noteiktajā termiņā neiesniedzot paziņojumu par to, ka zemes gabals ir apbūvēts, ka iegūtais īpašums nav paredzēts atpūtai brīvdienās un ka ieguvējs ir Austrijas pilsonis vai pret to būtu piemērojama vienlīdzīga attieksme kā pret Austrijas pilsoni, būtu pamats darījuma atzīšanai par spēka neesošu ar atpakaļejošu spēku? Strīda priekšmets ir EKL 56. panta interpretācija – Valsts tiesību akti par nekustamā īpašuma iegūšanu – Paziņojuma procedūra – Īpašuma ieguvēja paziņojuma iesniegšanas termiņa nokavējums, kura sekas ir pirkuma spēkā neesamība ar atpakaļejošu spēku – Sankciju proporcionalitāte.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/6 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/6

---

Prasība pret Itālijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 19. maijā

(Lieta C-214/04)

(2004/C 190/11)

Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 19. maijā ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Itālijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv Ulrich Wölker un Antonio Aresu, pārstāvji.

Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

| — | atzīt, ka saglabājot iepriekšējos noteikumus, kas atļauj izmantot hlorfluorogļudenražus ugunsdzēšanas sistēmās ārpus robežām un nosacījumiem, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 29. jūnija Regulas (EK) Nr. 2037/2000 par vielām, kas noārda ozona slāni (1) 5. panta 3. daļā. |
| --- | --- |

—

atzīt, ka saglabājot iepriekšējos noteikumus, kas atļauj izmantot hlorfluorogļudenražus ugunsdzēšanas sistēmās ārpus robežām un nosacījumiem, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 29. jūnija Regulas (EK) Nr. 2037/2000 par vielām, kas noārda ozona slāni (1) 5. panta 3. daļā.

| — | piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

—

piespriest Itālijas Republikai atlīdzināt izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Komisija uzskata, ka atrunas, uz kurām atsaucas Apkārtējās vides un teritorijas aizsardzības ministrija savā 2001. gada 3. oktobra dekrētā attiecas uz dažādiem gadījumiem, kas nav paredzēti Regulas 2037/2000 atrunās, un līdz ar to šo atrunu piemērošanas lauks ir ievērojami paplašināts salīdzinājumā ar Regulu. Ciktāl Itālijas tiesību normas atļauj hlorfluorūdeņražu izmantošanu ugunsdzēšanas sistēmās gadījumos, kas nav paredzēti Regulā 2037/2000, šīs normas ir pretrunā ar Kopienas tiesībām.

---

(1)  OV L 244, 2000., 1. lpp.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/7 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/7

---

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 14. maija Østre Landsret (Dānija) lēmumu lietā Marius Pedersen A/S pret Miljøstyrelsen

(Lieta C-215/04)

(2004/C 190/12)

Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar 2004. gada 14. maijā Østre Landsret (Dānija) lēmumu lietā Marius Pedersen A/S pret Miljøstyrelsen un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 21. maijā.

Østre Landsret lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

| 1) | Vai Padomes 1993. gada 1. februāra Regulas 259/93/EEK par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās 2. panta g) apakšpunkta ii) daļas (1) frāze “ja tas nav iespējams” nozīmē, ka licencēts savācējs automātiski nekļūst par pārstrādei paredzētu atkritumu eksporta paziņotāju?
  Apstiprinošas atbildes gadījumā Tiesa tiek lūgta precizēt kritērijus, pie kādiem licencētais savācējs var būt par pārstrādei paredzētu atkritumu eksportēšanas paziņotāju.
  Vai kritērijs ir tas, ka atkritumu sākotnējais ražotājs nav zināms, vai arī, ka sākotnējie ražotāji ir tik daudz un katra atsevišķi radītā daļa ir tik niecīga, ka nebūtu saprātīgi pieprasīt, lai katrs no viņiem individuāli iesniegtu paziņojumu par atkritumu eksportu? |
| --- | --- |

1)

Vai Padomes 1993. gada 1. februāra Regulas 259/93/EEK par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās 2. panta g) apakšpunkta ii) daļas (1) frāze “ja tas nav iespējams” nozīmē, ka licencēts savācējs automātiski nekļūst par pārstrādei paredzētu atkritumu eksporta paziņotāju?

Apstiprinošas atbildes gadījumā Tiesa tiek lūgta precizēt kritērijus, pie kādiem licencētais savācējs var būt par pārstrādei paredzētu atkritumu eksportēšanas paziņotāju.

Vai kritērijs ir tas, ka atkritumu sākotnējais ražotājs nav zināms, vai arī, ka sākotnējie ražotāji ir tik daudz un katra atsevišķi radītā daļa ir tik niecīga, ka nebūtu saprātīgi pieprasīt, lai katrs no viņiem individuāli iesniegtu paziņojumu par atkritumu eksportu?

| 2) | Vai Regulas 259/93/EEK 7. panta 2. daļa saistībā ar 7. panta 4. daļas a) apakšpunkta 1. un 2. daļu atļauj kompetentām nosūtītājas valsts iestādēm celt iebildumus pret lūgumu izdot pārstrādei paredzētu atkritumu eksporta atļauju gadījumā, ja paziņotājs nav iesniedzis informāciju, kas liecinātu, ka galamērķa valstī atkritumi no ekoloģiskā viedokļa tiks pārstrādāti atbilstoši standartiem, ko paredz nosūtītājas valsts likumi? |
| --- | --- |

2)

Vai Regulas 259/93/EEK 7. panta 2. daļa saistībā ar 7. panta 4. daļas a) apakšpunkta 1. un 2. daļu atļauj kompetentām nosūtītājas valsts iestādēm celt iebildumus pret lūgumu izdot pārstrādei paredzētu atkritumu eksporta atļauju gadījumā, ja paziņotājs nav iesniedzis informāciju, kas liecinātu, ka galamērķa valstī atkritumi no ekoloģiskā viedokļa tiks pārstrādāti atbilstoši standartiem, ko paredz nosūtītājas valsts likumi?

| 3) | Vai Regulas 259/93/EEK 6. panta 5. daļas 1. apakšpunkts ir jāinterpretē tā, ka informēšanas pienākums par atkritumu sastāvu ir izpildīts, ja paziņotājs ir norādījis, ka minētie atkritumi pieder vienai konkrētai kategorijai, piemēram, “elektronisko ierīču atkritumi”? |
| --- | --- |

3)

Vai Regulas 259/93/EEK 6. panta 5. daļas 1. apakšpunkts ir jāinterpretē tā, ka informēšanas pienākums par atkritumu sastāvu ir izpildīts, ja paziņotājs ir norādījis, ka minētie atkritumi pieder vienai konkrētai kategorijai, piemēram, “elektronisko ierīču atkritumi”?

| 4) | Vai Regulas 259/93/EEK 7. panta 1. un 2. daļa ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka 7. panta 2. daļā noteiktais laika periods sāk tecēt no brīža, kad galamērķa kompetentā iestāde ir nosūtījusi apliecinājumu, neskatoties uz faktu, ka kompetentā iestāde neuzskata, ka ir saņēmusi visu 6. panta 5. daļā uzskaitīto informāciju?
  Negatīvas atbildes gadījumā - kādai informācijai ir jābūt ietvertai paziņojumā, lai sāktu tecēt 7. panta 2. daļā paredzētais trīsdesmit dienu termiņš?
  Vai trīsdesmit dienu termiņa notecēšana juridiski nozīmē, ka kompetentās iestādes vairs nav tiesīgas izteikt iebildumus vai pieprasīt papildus informāciju? |
| --- | --- |

4)

Vai Regulas 259/93/EEK 7. panta 1. un 2. daļa ir jāinterpretē tādā nozīmē, ka 7. panta 2. daļā noteiktais laika periods sāk tecēt no brīža, kad galamērķa kompetentā iestāde ir nosūtījusi apliecinājumu, neskatoties uz faktu, ka kompetentā iestāde neuzskata, ka ir saņēmusi visu 6. panta 5. daļā uzskaitīto informāciju?

Negatīvas atbildes gadījumā - kādai informācijai ir jābūt ietvertai paziņojumā, lai sāktu tecēt 7. panta 2. daļā paredzētais trīsdesmit dienu termiņš?

Vai trīsdesmit dienu termiņa notecēšana juridiski nozīmē, ka kompetentās iestādes vairs nav tiesīgas izteikt iebildumus vai pieprasīt papildus informāciju?

---

(1)  Padomes 1993. gada 1. februāra Regula 259/93/EEK par uzraudzību un kontroli attiecībā uz atkritumu pārvadājumiem Eiropas Kopienā, ievešanu tajā un izvešanu no tās (OV L 30, 1. lpp.)

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/8 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/8

---

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 27. janvāra Consiglio di Stato (veicot tiesas spriešanas funkciju) Piektās palātas rīkojumu lietā SABA Italia spa pret Comune di Bolzano un SEAB spa

(Lieta C-216/04)

(2004/C 190/13)

Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Consiglio di Stato (veicot tiesas spriešanas funkciju) Piektās palātas 2004. gada 27. janvāra rīkojumu lietā SABA Italia spa pret Comune di Bolzano un SEAB spa, ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 24. maijā. Consiglio di Stato lūdz Eiropas Kopienu Tiesu lemt par šādu prejudiciālo jautājumu:

Vai tiesību pārvaldīt publisku maksas autostāvvietu piešķiršana, atkāpjoties no Direktīvā 92/50/EEK (1) noteiktajiem pakalpojumu sniedzēju atlases kritērijiem, akciju sabiedrībai, kuras kapitāls saskaņā ar Trentino – Alto Adige rajona 1993. gada 4. janvāra likuma Nr. 1, ko groza 1998. gada 23. janvāra Reģionālā likuma Nr. 10 10. pants, 44. panta 6b. punktu ir pilnībā publisks, ir saderīga ar Kopienas tiesībām, it īpaši ar pakalpojumu sniegšanas brīvību, diskriminācijas aizliegumu un pienākumu nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi, caurskatāmību un brīvu konkurenci, uz ko atsaucas EKL 12., 45., 46., 49. un 86. pantā?

---

(1)  OV 209, 24.7.1992., 1. lpp.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/8 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/8

---

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 23. marta Corte Suprema di Cassazione Piektās palātas (civillietas) rīkojumu lietā Ministero dell`Economia e delle Finanze pret Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Fondazione Cassa di Rasparmio di San Miniato un Cassa di Rasparmio di San Miniato SpA

Lieta C-222/04

(2004/C 190/14)

Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Corte Suprema di Cassazione Piektās palātas (civillietas) 2004. gada 23. marta rīkojumu lietā Ministero dell`Economia e delle Finanze pret Cassa di Risparmio di Firenze SpA, Fondazione Cassa di Rasparmio di San Miniato un Cassa di Rasparmio di San Miniato SpA, ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 28. maijā. Corte Suprema di Cassazione lūdz Eiropas Kopienu Tiesu lemt par šādiem prejudiciāliem jautājumiem:

| a) | Vai tiesību subjektu grupa (proti, banku fondi), kas ir izveidota ar 1990. gada likumu Nr. 218 un vēlāk grozīto ar likumdevēja 1990. gada dekrētu Nr. 356, ir pakļauta Kopienas konkurences noteikumiem – pat tur, kur šie tiesību subjekti administrē sociālos pabalstus – ja grupai pieder pamatkapitāla daļu kontrolpaketes sabiedrībās, kas ir iesaistītas banku darbībā, un tā administrē šīs pamatkapitāla daļas attiecība uz ļoti lielu skaitu tirgū darbojošos subjektu, kontrolēto sabiedrību peļņai pārejot grupai? Attiecībā uz noteikumiem, kas ieviesti ar likumdevēja 1999. gada dekrētu Nr. 153, vai šiem veidojumiem dotā iespēja izmantot šo pamatkapitāla daļu ieņēmumus dažādiem nolūkiem, ieskaitot sistēmas ekonomisko attīstību, lai iegūtu un pārzinātu ievērojamu pamatkapitāla daļu turējumu citās sabiedrībās – ieskaitot bankās – ir komercdarbība, attiecībā uz kuru ir jāpiemēro Kopienas konkurences tiesības? |
| --- | --- |

a)

Vai tiesību subjektu grupa (proti, banku fondi), kas ir izveidota ar 1990. gada likumu Nr. 218 un vēlāk grozīto ar likumdevēja 1990. gada dekrētu Nr. 356, ir pakļauta Kopienas konkurences noteikumiem – pat tur, kur šie tiesību subjekti administrē sociālos pabalstus – ja grupai pieder pamatkapitāla daļu kontrolpaketes sabiedrībās, kas ir iesaistītas banku darbībā, un tā administrē šīs pamatkapitāla daļas attiecība uz ļoti lielu skaitu tirgū darbojošos subjektu, kontrolēto sabiedrību peļņai pārejot grupai? Attiecībā uz noteikumiem, kas ieviesti ar likumdevēja 1999. gada dekrētu Nr. 153, vai šiem veidojumiem dotā iespēja izmantot šo pamatkapitāla daļu ieņēmumus dažādiem nolūkiem, ieskaitot sistēmas ekonomisko attīstību, lai iegūtu un pārzinātu ievērojamu pamatkapitāla daļu turējumu citās sabiedrībās – ieskaitot bankās – ir komercdarbība, attiecībā uz kuru ir jāpiemēro Kopienas konkurences tiesības?

| b) | Sekojoši, vai uz šiem subjektiem saskaņā ar 1990. gada likumu Nr. 218 un vēlāk grozīto likumdevēja 1990. gada dekrētu Nr. 356, un 1998. gada likumā Nr. 461 un 1999. gada likumdevēja dekrētā Nr. 153 ietverto reformu attiecas Kopienas noteikumi par valsts atbalstu (EKL 87. un 88. pants) attiecībā uz piemērojamiem nodokļu atvieglojumiem? |
| --- | --- |

b)

Sekojoši, vai uz šiem subjektiem saskaņā ar 1990. gada likumu Nr. 218 un vēlāk grozīto likumdevēja 1990. gada dekrētu Nr. 356, un 1998. gada likumā Nr. 461 un 1999. gada likumdevēja dekrētā Nr. 153 ietverto reformu attiecas Kopienas noteikumi par valsts atbalstu (EKL 87. un 88. pants) attiecībā uz piemērojamiem nodokļu atvieglojumiem?

| c) | Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai saņemtajām dividendēm piemērojamā tiešo nodokļu atvieglojumu sistēma, par ko ir šī lieta, veido valsts atbalstu EKL 87. panta izpratnē? |
| --- | --- |

c)

Ja atbilde uz iepriekšējo jautājumu ir apstiprinoša, vai saņemtajām dividendēm piemērojamā tiešo nodokļu atvieglojumu sistēma, par ko ir šī lieta, veido valsts atbalstu EKL 87. panta izpratnē?

| d) | Ja atbilde uz augstākminēto b) jautājumu ir apstiprinoša, vai ir likumisks Eiropas Komisijas 2002. gada 22. augusta lēmums (1), kurā tika noteikts, ka noteikumi par valsts atbalstu netiek piemēroti banku izcelsmes fondiem, ņemot vēra tiesiskumu un pamatojuma trūkumu un/vai nepietiekamību, kas ir skaidri pierādīts ar šo rīkojumu. |
| --- | --- |

d)

Ja atbilde uz augstākminēto b) jautājumu ir apstiprinoša, vai ir likumisks Eiropas Komisijas 2002. gada 22. augusta lēmums (1), kurā tika noteikts, ka noteikumi par valsts atbalstu netiek piemēroti banku izcelsmes fondiem, ņemot vēra tiesiskumu un pamatojuma trūkumu un/vai nepietiekamību, kas ir skaidri pierādīts ar šo rīkojumu.

| e) | Neskarot jautājumu par to, vai ir piemērojami noteikumi par valsts atbalstu, vai labvēlīgāka nodokļu režīma piešķiršana ekskluzīvi nacionālu banku peļņas, ko kontrolē fondi un saņem fondi, sadalei vai tādu sabiedrību, kuros pamatkapitāla daļas tika iegūtas, izmantojot pamatkapitālu daļu pārveidotajās banku iestādēs peļņu, peļņas sadalei rada diskrimināciju pret sabiedrībām, kurās ir veikti ieguldījumi, salīdzinot ar citām sabiedrībām, kas darbojas tirgū, un tajā pašā laikā, vai tas pārkāpj uzņēmējdarbības brīvības principu un kapitāla brīvas kustības principu saistībā ar EKL 12., 43. un turpmākiem pantiem, un 56. un turpmākiem pantiem. |
| --- | --- |

e)

Neskarot jautājumu par to, vai ir piemērojami noteikumi par valsts atbalstu, vai labvēlīgāka nodokļu režīma piešķiršana ekskluzīvi nacionālu banku peļņas, ko kontrolē fondi un saņem fondi, sadalei vai tādu sabiedrību, kuros pamatkapitāla daļas tika iegūtas, izmantojot pamatkapitālu daļu pārveidotajās banku iestādēs peļņu, peļņas sadalei rada diskrimināciju pret sabiedrībām, kurās ir veikti ieguldījumi, salīdzinot ar citām sabiedrībām, kas darbojas tirgū, un tajā pašā laikā, vai tas pārkāpj uzņēmējdarbības brīvības principu un kapitāla brīvas kustības principu saistībā ar EKL 12., 43. un turpmākiem pantiem, un 56. un turpmākiem pantiem.

---

(1)  OV L 55, 1.3.2003., 56. lpp.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/9 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/9

---

Prasība pret Somijas Republiku, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 1. jūnijā

(Lieta C-225/04)

(2004/C 190/15)

Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 1. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Somijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv M. Huttunen un K. Simonsson, kas norādīja adresi Luksemburgā.

Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

| 1. | Konstatēt, vai Somijas Republika ir pārkāpusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 19. decembra Direktīvas 2001/106/EEK ar kuru groza Direktīvu 95/21/EK, kas nosaka, kā kuģošanai Kopienas ostās un dalībvalstu jurisdikcijai pakļautos ūdeņos piemērot starptautiskos standartus attiecībā uz kuģu drošību, piesārņojuma novēršanu un dzīves un darba apstākļiem uz kuģiem (ostas valsts kontrole) (1) 2. pantā noteiktās saistības, neizdodot nepieciešamos tiesību un administratīvos aktus ar mērķi ieviest Direktīvas noteikumus, vai arī tā nav informējusi Komisiju par to izdošanu. |
| --- | --- |

1.

Konstatēt, vai Somijas Republika ir pārkāpusi Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 19. decembra Direktīvas 2001/106/EEK ar kuru groza Direktīvu 95/21/EK, kas nosaka, kā kuģošanai Kopienas ostās un dalībvalstu jurisdikcijai pakļautos ūdeņos piemērot starptautiskos standartus attiecībā uz kuģu drošību, piesārņojuma novēršanu un dzīves un darba apstākļiem uz kuģiem (ostas valsts kontrole) (1) 2. pantā noteiktās saistības, neizdodot nepieciešamos tiesību un administratīvos aktus ar mērķi ieviest Direktīvas noteikumus, vai arī tā nav informējusi Komisiju par to izdošanu.

| 2. | piespriest Somijas Republiku atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

2.

piespriest Somijas Republiku atlīdzināt izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Direktīvas ieviešanas termiņš ir beidzies 2003. gada 22. jūlijā.

---

(1)  OV 19, 22.1.2002., 17. lpp.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/9 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/9

---

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 22. aprīļa Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio Ibis nodaļas rīkojumu lietā La Cascina Coop. a.r.l. un Zilch s.r.l. pret Ministero della Difesa, Ministero dell`Economia e delle Finanze un Pedus Service P. Dussmann e.a.

Lieta C-226/04

(2004/C 190/16)

Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio Ibis nodaļas 2004. gada 22. aprīļa rīkojumu lietā La Cascina Coop. a.r.l. un Zilch s.r.l. pret Ministero della Difesa, Ministero dell`Economia e delle Finanze un Pedus Service P. Dussmann e.a., ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 2. jūnijā. Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio Ibis nodaļa lūdz Eiropas Kopienu Tiesu lemt par šādiem prejudiciāliem jautājumiem:

| 1) | vai Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK (1) 29. panta pirmās daļas e) un f) apakšpunkti (tikai attiecībā uz šiem apakšpunktiem) ir jāinterpretē tādējādi, ka, kur Kopienas likumdevējs izmanto izteikumu “kas nav izpildījis saistības, kuras attiecas uz sociālās apdrošināšanas iemaksām saskaņā ar tiesību aktiem tajā valstī, kurā viņš reģistrēts, vai arī līgumslēdzējas iestādes valstī” vai “kas saskaņā ar līgumslēdzējas iestādes valsts tiesību normām nav izpildījis pienākumus, kas saistīti ar nodokļu samaksu”, likumdevējs ir paredzējis to attiecināt tikai un vienīgi uz situāciju, kad attiecīgā persona ir izpildījusi šos pienākumus, samaksājot pilnībā un laikā tad, kad iztek noteiktais termiņš pieteikumu iesniegšanai dalībai atklātā konkursā (vai jebkurā gadījumā pirms līguma piešķiršanas)? |
| --- | --- |

1)

vai Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK (1) 29. panta pirmās daļas e) un f) apakšpunkti (tikai attiecībā uz šiem apakšpunktiem) ir jāinterpretē tādējādi, ka, kur Kopienas likumdevējs izmanto izteikumu “kas nav izpildījis saistības, kuras attiecas uz sociālās apdrošināšanas iemaksām saskaņā ar tiesību aktiem tajā valstī, kurā viņš reģistrēts, vai arī līgumslēdzējas iestādes valstī” vai “kas saskaņā ar līgumslēdzējas iestādes valsts tiesību normām nav izpildījis pienākumus, kas saistīti ar nodokļu samaksu”, likumdevējs ir paredzējis to attiecināt tikai un vienīgi uz situāciju, kad attiecīgā persona ir izpildījusi šos pienākumus, samaksājot pilnībā un laikā tad, kad iztek noteiktais termiņš pieteikumu iesniegšanai dalībai atklātā konkursā (vai jebkurā gadījumā pirms līguma piešķiršanas)?

| 2) | sekojoši, vai Itālijas tiesību norma, ar kuru transponē direktīvu (Likumdevēja 1995. gada 17. marta dekrēta Nr. 157 12. panta d) un e) apakšpunkts) tiktāl, cik tā pretēji augstāk citētajiem Kopienas noteikumiem atļauj no konkursa izslēgt personas, kuras “neievēro pienākumu maksāt sociālās apdrošināšanas iemaksas par darbiniekiem atbilstoši Itālijas vai reģistrācijas valsts tiesību aktiem” vai kuras “nepilda pienākumu maksāt nodokļus un nodevas saskaņā ar Itālijas vai reģistrācijas valsts tiesību aktiem” ir jāinterpretē tikai attiecībā uz šo pienākumu nepildīšanu – kas pārbaudāma augstāk minētajā dienā (iztekot dalības pieteikumu iesniegšanas termiņam vai tieši pirms (pat provizoriskas) līguma piešķiršanas), nepievēršot uzmanību vēlākai šādas situācijas “atrisināšanai”? |
| --- | --- |

2)

sekojoši, vai Itālijas tiesību norma, ar kuru transponē direktīvu (Likumdevēja 1995. gada 17. marta dekrēta Nr. 157 12. panta d) un e) apakšpunkts) tiktāl, cik tā pretēji augstāk citētajiem Kopienas noteikumiem atļauj no konkursa izslēgt personas, kuras “neievēro pienākumu maksāt sociālās apdrošināšanas iemaksas par darbiniekiem atbilstoši Itālijas vai reģistrācijas valsts tiesību aktiem” vai kuras “nepilda pienākumu maksāt nodokļus un nodevas saskaņā ar Itālijas vai reģistrācijas valsts tiesību aktiem” ir jāinterpretē tikai attiecībā uz šo pienākumu nepildīšanu – kas pārbaudāma augstāk minētajā dienā (iztekot dalības pieteikumu iesniegšanas termiņam vai tieši pirms (pat provizoriskas) līguma piešķiršanas), nepievēršot uzmanību vēlākai šādas situācijas “atrisināšanai”?

| 3) | vai var tieši pretēji uzskatīt (ja atbilstoši augstāk 2. jautājumā norādītajam tiek pieņemts lēmums, ka valsts tiesību norma neatbilst Kopienas noteikuma loģiskajam pamatam un funkcijai), ka valsts likumdevējam, ņemot vērā ierobežojumus, kas uz to attiecas saistībā ar izskatāmajā Direktīvā ietverto noteikumu spēkā esamību, ir tiesības ieviest iespēju konkursā piedalīties personām, kuras, lai arī “neatbilst” prasībām uz brīdi, kad iztek termiņš dalībai konkursā, tomēr pierāda, ka var atrisināt šo situāciju (un ir veikušas darbības, lai to darītu) pirms līguma piešķiršanas? |
| --- | --- |

3)

vai var tieši pretēji uzskatīt (ja atbilstoši augstāk 2. jautājumā norādītajam tiek pieņemts lēmums, ka valsts tiesību norma neatbilst Kopienas noteikuma loģiskajam pamatam un funkcijai), ka valsts likumdevējam, ņemot vērā ierobežojumus, kas uz to attiecas saistībā ar izskatāmajā Direktīvā ietverto noteikumu spēkā esamību, ir tiesības ieviest iespēju konkursā piedalīties personām, kuras, lai arī “neatbilst” prasībām uz brīdi, kad iztek termiņš dalībai konkursā, tomēr pierāda, ka var atrisināt šo situāciju (un ir veikušas darbības, lai to darītu) pirms līguma piešķiršanas?

| 4) | un, ja tiek izlemts, ka 3. jautājumā norādītā interpretācija ir iespējama – tādejādi pieļaujot daudz elastīgāku noteikumu ieviešanu nekā tas būtu iespējams, striktāk interpretējot pienākumu “izpildi”, uz ko atsaucas Kopienas likumdevējs – vai šādi noteikumi ir pretrunā ar Kopienas principiem tādiem kā vienlīdzīgas attieksmes pret visiem Savienības pilsoņiem princips vai – attiecībā tikai uz konkursa procedūrām – vienādu nosacījumu piemērošanas visām personām, kas ir pieteikušās, lai tiktu pielaistas pie valsts pakalpojumu līguma piešķiršanas procedūrām, princips. |
| --- | --- |

4)

un, ja tiek izlemts, ka 3. jautājumā norādītā interpretācija ir iespējama – tādejādi pieļaujot daudz elastīgāku noteikumu ieviešanu nekā tas būtu iespējams, striktāk interpretējot pienākumu “izpildi”, uz ko atsaucas Kopienas likumdevējs – vai šādi noteikumi ir pretrunā ar Kopienas principiem tādiem kā vienlīdzīgas attieksmes pret visiem Savienības pilsoņiem princips vai – attiecībā tikai uz konkursa procedūrām – vienādu nosacījumu piemērošanas visām personām, kas ir pieteikušās, lai tiktu pielaistas pie valsts pakalpojumu līguma piešķiršanas procedūrām, princips.

---

(1)  OV L 209, 1. lpp.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/10 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/10

---

Apelācija, ko 2004. gada 2. jūnijā iesniedza Marie-Luise Lindorfer par 2004. gada 18. marta Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) spriedumu lietā T-204/01 M.-L. Lindorfer pret Eiropas Savienības Padomi

(Lieta C-227/04 P)

(2004/C 190/17)

Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai 2004. gada 2. jūnijā ir iesniegta apelācija par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (piektā palāta) 2004. gada 18. marta spriedumu lietā T-204/01 M.-L.Lindorfer pret Eiropas Savienības Padomi, ko iesniedza Marie-Luise Lindorfer, ko pārstāv G. Vandersanden un L. Levi.

Prasītājas prasījumi Tiesai ir šādi:

| — | atzīt par spēkā neesošu Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2004. gada 18. marta spriedumu lietā T-204/01; |
| --- | --- |

—

atzīt par spēkā neesošu Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2004. gada 18. marta spriedumu lietā T-204/01;

| — | tā rezultātā apmierināt viņas prasījumus pirmajā instancē un tādējādi |
| --- | --- |

—

tā rezultātā apmierināt viņas prasījumus pirmajā instancē un tādējādi

| — | atzīt par spēkā neesošu 2000. gada 3. novembra atbildētāja lēmumu, kas uz 5 gadiem, 5 mēnešiem un 8 dienām nosaka ikgadējās pensijas iemaksas daudzumu iesniedzējas Kopienās uzkrātajai pensijai pēc tam, kad tika pārcelta viņas pirms sākšanas strādāt Eiropas kopienu dienestā uzkrātā pensija Austrijā, un vajadzības gadījumā atzīt par spēkā neesošu Eiropas Savienības Padomes 2001. gada 31. maija noraidošo lēmumu par prasītājas 2001. gada 2. februāra sūdzību; |
| --- | --- |

—

atzīt par spēkā neesošu 2000. gada 3. novembra atbildētāja lēmumu, kas uz 5 gadiem, 5 mēnešiem un 8 dienām nosaka ikgadējās pensijas iemaksas daudzumu iesniedzējas Kopienās uzkrātajai pensijai pēc tam, kad tika pārcelta viņas pirms sākšanas strādāt Eiropas kopienu dienestā uzkrātā pensija Austrijā, un vajadzības gadījumā atzīt par spēkā neesošu Eiropas Savienības Padomes 2001. gada 31. maija noraidošo lēmumu par prasītājas 2001. gada 2. februāra sūdzību;

| — | uzlikt atbildētājam par pienākumu, balstoties uz atbilstošām tiesību normām, noteikt jaunas ikgadējās pensiju iemaksas iesniedzējas Kopienās uzkrātajai pensijai pēc viņas Austrijā uzkrātās pensijas pārcelšanas; |
| --- | --- |

—

uzlikt atbildētājam par pienākumu, balstoties uz atbilstošām tiesību normām, noteikt jaunas ikgadējās pensiju iemaksas iesniedzējas Kopienās uzkrātajai pensijai pēc viņas Austrijā uzkrātās pensijas pārcelšanas;

| — | piespriest atbildētājam atlīdzināt izdevumus par tiesvedību pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā. |
| --- | --- |

—

piespriest atbildētājam atlīdzināt izdevumus par tiesvedību pirmajā instancē un apelācijas tiesvedībā.

Pamati un galvenie argumenti

Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi EK Līguma 141. pantu, Izpildes vispārīgo noteikumu (1) 10. panta 4. punkta b) apakšpunktu, nediskriminācijas principu un pienākumu pamatot lēmumu.

Uzskatot, ka Padome pārcelšanas formulā varēja labā ticībā ņemt vērā statistiska rakstura faktorus, kas saistīti ar personas vecumu un dzimumu, Pirmās instances tiesa ir pārkāpusi nediskriminācijas principu, it īpaši, tā izpausmi vīriešu un sieviešu vienlīdzības formā. Kas attiecas uz formulu, saskaņā ar kuru pirmajā sistēmā – valsts – uzkrātā pensija tiek pārcelta uz Kopienas sistēmu, Pirmās instances tiesa uzskatīja par pamatotu ņemt vērā darbinieka dzimumu un mazāk labvēlīgā veidā attiekties pret sieviešu dzimuma darbiniekiem, un attaisnoja šādu formulu, atsaucoties uz budžeta kārtības apsvērumiem. Turklāt, Pirmās instances tiesa neievēroja savu pienākumu pamatot lēmumu, neatbildot uz iesniedzējas argumentāciju, kuras nolūks bija pierādīt to, ka budžeta līdzsvaru nevar izjaukt, ņemot vērā statistiska rakstura faktoru brīdī, kad ikgadējās pensijas iemaksas tiek pārceltas uz Kopienās uzkrāto pensiju sistēmu.

Pirmās instances tiesa nav lēmusi par divu iespēju pastāvēšanas likumību, kur katras no tām mērķis ir izpildīt Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 11. panta 2. punktu, bet darīt to atšķirīgā veidā, tikpat labi ņemot vērā uzkrātās pensijas pārcelšanas datumu, kā arī datumu, kad notikusi iecelšana ierēdņa amatā. Turklāt, ņemot vērā tikai ierēdņa pamatalgu viņa pensijai un neizvērtējot arī ikgadējo pensijas iemaksu daudzumu, Pirmās instances tiesa nav atbildējusi uz prasītājas argumentu un nav ievērojusi savu pienākumu pamatot lēmumu.

Pirmās instances tiesa izdara kļūdainus juridiskus secinājumus attiecībā uz faktiem un, jo īpaši, uz prasītājas sniegtajiem piemēriem. Pieņemot, ka dažādu valstu valūtu svārstības rodas no Kopienām neatkarīgu apstākļu dēļ, kas it nemaz neprasa šīm Kopienām uzraudzīt, jo īpaši, attiecībā uz to personālu, nediskriminācijas principa ievērošanu, un šajā lietā – saskaņā ar šo principu pieņemt noteikumus, lai valsts apdrošināšanas sistēmā uzkrātā pensija tiktu pārcelta uz Kopienās uzkrāto pensiju sistēmu. Tas, jo īpaši, nozīmē, ka Padome nevarētu piemērot konvertēšanas procentu formulas, ar kurām netiek ievērots nediskriminācijas princips. Taču šajā gadījumā tas ir konstatēts. Faktiski, piemērojot nediskriminācijas principu, naudas summas, kuras ir pārskaitītas no valsts pensijas apdrošināšanas, neatšķiras no tā, vai tās nāk no valsts ar tā saukto “vājo valūtu” vai no valsts ar tā saukto “spēcīgo valūtu”. No otras puses, Pirmās instances tiesa konstatēja, ka šo naudas summu apstrāde atšķīrās atkarībā no attiecīgās valsts līmeņa, jo pret pārskaitījumiem, kas nāca no valstīm “ar vāju valūtu”, attiecās labāk. Visbeidzot, Pirmās instances tiesa nav izvērtējusi un a fortiori pierādījusi, ar ko šī atšķirīgā attieksme būtu objektīvi attaisnojama. Fakts, ka tā rastos no Kopienu darbības neatkarīgu apstākļu dēļ, nevarētu kalpot par šādu attaisnojumu, jo Padome ir tā, kas nolēma, ka pastāv divas iespējas, un vēl aizvien ir tā, kura nosaka, kam tās tiks piemērotas.

---

(1)  Padomes 1992. gada 13. jūlija lēmums par izpildes vispārīgo noteikumu noteikšanu attiecībā uz Civildienestu noteikumu VIII pielikuma 11. panta 1. un 2. punkta piemērošanu, kas atceļ ar Padomes 1994. gada 19. decembra lēmumu grozīto Padomes 1970. gada 26. janvāra lēmuma IV un V nodaļas.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/11 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/11

---

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar 2004. gada 22. aprīļa Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio Ibis nodaļas rīkojumu lietā Consorzio G.f.M. pret Ministero della Difesa un Società Coop.a.r.l. “La Cascina”, un Zilch s.r.l.

Lieta C-228/04

(2004/C 190/18)

Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio Ibis nodaļas 2004. gada 22. aprīļa rīkojumu lietā Consorzio G.f.M. pret Ministero della Difesa un Società Coop.a.r.l. “La Cascina”, un Zilch s.r.l., ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 2. jūnijā. Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio Ibis nodaļa lūdz Eiropas Kopienu Tiesu lemt par šādiem prejudiciāliem jautājumiem:

| 1) | vai Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK (1) 29. panta pirmās daļas e) un f) apakšpunkti (tikai attiecībā uz šiem apakšpunktiem) ir jāinterpretē tādējādi, ka, kur Kopienas likumdevējs izmanto izteikumu “kas nav izpildījis saistības, kuras attiecas uz sociālās apdrošināšanas iemaksām saskaņā ar tiesību aktiem tajā valstī, kurā viņš reģistrēts, vai arī līgumslēdzējas iestādes valstī” vai “kas saskaņā ar līgumslēdzējas iestādes valsts tiesību normām nav izpildījis pienākumus, kas saistīti ar nodokļu samaksu”, likumdevējs ir paredzējis to attiecināt tikai un vienīgi uz situāciju, kad attiecīgā persona ir izpildījusi šos pienākumus, samaksājot pilnībā un laikā tad, kad iztek noteiktais termiņš pieteikumu iesniegšanai dalībai atklātā konkursā (vai jebkurā gadījumā pirms līguma piešķiršanas)? |
| --- | --- |

1)

vai Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvas 92/50/EEK (1) 29. panta pirmās daļas e) un f) apakšpunkti (tikai attiecībā uz šiem apakšpunktiem) ir jāinterpretē tādējādi, ka, kur Kopienas likumdevējs izmanto izteikumu “kas nav izpildījis saistības, kuras attiecas uz sociālās apdrošināšanas iemaksām saskaņā ar tiesību aktiem tajā valstī, kurā viņš reģistrēts, vai arī līgumslēdzējas iestādes valstī” vai “kas saskaņā ar līgumslēdzējas iestādes valsts tiesību normām nav izpildījis pienākumus, kas saistīti ar nodokļu samaksu”, likumdevējs ir paredzējis to attiecināt tikai un vienīgi uz situāciju, kad attiecīgā persona ir izpildījusi šos pienākumus, samaksājot pilnībā un laikā tad, kad iztek noteiktais termiņš pieteikumu iesniegšanai dalībai atklātā konkursā (vai jebkurā gadījumā pirms līguma piešķiršanas)?

| 2) | sekojoši, vai Itālijas tiesību norma, ar kuru transponē direktīvu (Likumdevēja 1995. gada 17. marta dekrēta Nr. 157 12. panta d) un e) apakšpunkts) tiktāl, cik tā pretēji augstāk citētajiem Kopienas noteikumiem atļauj no konkursa izslēgt personas, kuras “neievēro pienākumu maksāt sociālās apdrošināšanas iemaksas par darbiniekiem atbilstoši Itālijas vai reģistrācijas valsts tiesību aktiem” vai kuras “nepilda pienākumu maksāt nodokļus un nodevas saskaņā ar Itālijas vai reģistrācijas valsts tiesību aktiem” ir jāinterpretē tikai attiecībā uz šo pienākumu nepildīšanu – kas pārbaudāma augstāk minētajā dienā (iztekot dalības pieteikumu iesniegšanas termiņam vai tieši pirms (pat provizoriskas) līguma piešķiršanas), nepievēršot uzmanību vēlākai šādas situācijas “atrisināšanai”? |
| --- | --- |

2)

sekojoši, vai Itālijas tiesību norma, ar kuru transponē direktīvu (Likumdevēja 1995. gada 17. marta dekrēta Nr. 157 12. panta d) un e) apakšpunkts) tiktāl, cik tā pretēji augstāk citētajiem Kopienas noteikumiem atļauj no konkursa izslēgt personas, kuras “neievēro pienākumu maksāt sociālās apdrošināšanas iemaksas par darbiniekiem atbilstoši Itālijas vai reģistrācijas valsts tiesību aktiem” vai kuras “nepilda pienākumu maksāt nodokļus un nodevas saskaņā ar Itālijas vai reģistrācijas valsts tiesību aktiem” ir jāinterpretē tikai attiecībā uz šo pienākumu nepildīšanu – kas pārbaudāma augstāk minētajā dienā (iztekot dalības pieteikumu iesniegšanas termiņam vai tieši pirms (pat provizoriskas) līguma piešķiršanas), nepievēršot uzmanību vēlākai šādas situācijas “atrisināšanai”?

| 3) | vai var tieši pretēji uzskatīt (ja atbilstoši augstāk 2. jautājumā norādītajam tiek pieņemts lēmums, ka valsts tiesību norma neatbilst Kopienas noteikuma loģiskajam pamatam un funkcijai), ka valsts likumdevējam, ņemot vērā ierobežojumus, kas uz to attiecas saistībā ar izskatāmajā Direktīvā ietverto noteikumu spēkā esamību, ir tiesības ieviest iespēju konkursā piedalīties personām, kuras, lai arī “neatbilst” prasībām uz brīdi, kad iztek termiņš dalībai konkursā, tomēr pierāda, ka var atrisināt šo situāciju (un ir veikušas darbības, lai to darītu) pirms līguma piešķiršanas? |
| --- | --- |

3)

vai var tieši pretēji uzskatīt (ja atbilstoši augstāk 2. jautājumā norādītajam tiek pieņemts lēmums, ka valsts tiesību norma neatbilst Kopienas noteikuma loģiskajam pamatam un funkcijai), ka valsts likumdevējam, ņemot vērā ierobežojumus, kas uz to attiecas saistībā ar izskatāmajā Direktīvā ietverto noteikumu spēkā esamību, ir tiesības ieviest iespēju konkursā piedalīties personām, kuras, lai arī “neatbilst” prasībām uz brīdi, kad iztek termiņš dalībai konkursā, tomēr pierāda, ka var atrisināt šo situāciju (un ir veikušas darbības, lai to darītu) pirms līguma piešķiršanas?

| 4) | un, ja tiek izlemts, ka 3. jautājumā norādītā interpretācija ir iespējama – tādejādi pieļaujot daudz elastīgāku noteikumu ieviešanu nekā tas būtu iespējams, striktāk interpretējot pienākumu “izpildi”, uz ko atsaucas Kopienas likumdevējs – vai šādi noteikumi ir pretrunā ar Kopienas principiem tādiem kā vienlīdzīgas attieksmes pret visiem Savienības pilsoņiem princips vai – attiecībā tikai uz konkursa procedūrām – vienādu nosacījumu piemērošanas visām personām, kas ir pieteikušās, lai tiktu pielaistas pie valsts pakalpojumu līguma piešķiršanas procedūrām, princips. |
| --- | --- |

4)

un, ja tiek izlemts, ka 3. jautājumā norādītā interpretācija ir iespējama – tādejādi pieļaujot daudz elastīgāku noteikumu ieviešanu nekā tas būtu iespējams, striktāk interpretējot pienākumu “izpildi”, uz ko atsaucas Kopienas likumdevējs – vai šādi noteikumi ir pretrunā ar Kopienas principiem tādiem kā vienlīdzīgas attieksmes pret visiem Savienības pilsoņiem princips vai – attiecībā tikai uz konkursa procedūrām – vienādu nosacījumu piemērošanas visām personām, kas ir pieteikušās, lai tiktu pielaistas pie valsts pakalpojumu līguma piešķiršanas procedūrām, princips.

---

(1)  OV L 209, 1. lpp.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/11 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/11

---

Prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 7. jūnijā

(Lieta C-236/04)

(2004/C 190/19)

Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 7. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Luksemburgas Lielhercogisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv M. M. Shotter, kas norādīja adresi Luksemburgā.

Eiropas Kopienu Komisija prasījumi Tiesai ir šādi.

| 1. | Atzīt, ka, nepieņemot nepieciešamos normatīvos un administratīvos aktus, lai izpildītu šādu direktīvu prasības:






  — | Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) (1) (OV L 108, 24.4.2002., 7. lpp.); |
| --- | --- | --- |

1.

Atzīt, ka, nepieņemot nepieciešamos normatīvos un administratīvos aktus, lai izpildītu šādu direktīvu prasības:

—

Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) (1) (OV L 108, 24.4.2002., 7. lpp.);

| — | Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (2) (OV L 108, 24.4.2002., 21. lpp); |
| --- | --- |

—

Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (2) (OV L 108, 24.4.2002., 21. lpp);

| — | Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (3) (OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp.); |
| --- | --- |

—

Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (3) (OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp.);

| — | Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (4) (OV L 108, 24.4.2002., 51. lpp.), |
| --- | --- |

—

Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (4) (OV L 108, 24.4.2002., 51. lpp.),

un, jebkurā gadījumā, nepaziņojot minētos noteikumus Komisijai, Luksemburgas Lielhercogiste nav izpildījusi tai ar piekļuves direktīvas 18. pantu, atļauju izsniegšanas direktīvas 18. pantu, pamatdirektīvas 28. pantu un universālā pakalpojuma direktīvas 38. pantu uzliktos pienākumus.

| 2. | Piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

2.

Piespriest Luksemburgas Lielhercogistei atlīdzināt izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Direktīvu transponēšanas termiņš ir izbeidzies 2003. gada 24. jūlijā.

---

(1)  OV L 108, 24.4.2002., 7. lpp.

(2)  OV L 108, 24.4.2002., 21. lpp

(3)  OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp.

(4)  OV L 108, 24.4.2002., 51. lpp.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/12 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/12

---

Prasība pret Francijas Republiku, ko 2004. gada 7. jūnijā iesniedza Eiropas Kopienu Komisija

(Lieta C-238/04)

(2004/C 190/20)

Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 7. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Francijas Republiku, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv O. Beynet un A. Whelan, kas norādīja adresi Luksemburgā.

Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:

| 1. | Konstatēt, ka nepareizi transponējot Direktīvas 90/388/EEK 1. pantu un 2. panta 3. punktu, kas attiecas uz konkurenci telekomunikāciju pakalpojumu tirgū (1), Direktīvu 95/51/EK (2) un 96/19/EK (3) esošajās redakcijās, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saistoši saskaņā ar iepriekšminētās Direktīvas, kā arī Līguma 249. panta 3. daļas (189. panta vecā redakcija) noteikumiem, |
| --- | --- |

1.

Konstatēt, ka nepareizi transponējot Direktīvas 90/388/EEK 1. pantu un 2. panta 3. punktu, kas attiecas uz konkurenci telekomunikāciju pakalpojumu tirgū (1), Direktīvu 95/51/EK (2) un 96/19/EK (3) esošajās redakcijās, Francijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai ir saistoši saskaņā ar iepriekšminētās Direktīvas, kā arī Līguma 249. panta 3. daļas (189. panta vecā redakcija) noteikumiem,

| 2. | Piespriest Francijas Republikai segt izdevumus. |
| --- | --- |

2.

Piespriest Francijas Republikai segt izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Francijā pastāvošā juridiskā kārtība rada grūtības saderībā ar Kopienu tiesību normām attiecībā uz kabeļtelevīzijas izplatītāju sniegto telekomunikācijas pakalpojumu piegādes atļaujas nosacījumiem.

Faktiski, attiecībā uz telefonijas pakalpojumu piegādi, Francijas likumdošana uzliek par pienākumu pirms atļaujas izsniegšanas par telefonijas pakalpojumu pieslēgšanu pie kabeļtīkla, konsultēties ar administratīvi teritoriālām vienībām vai to apvienībām. Šis pienākums rada vairākas problēmas Direktīvas 90/388, kas grozīta ar Direktīvu 96/19/EK 2. panta 3. punkta kontekstā. Proti, tam trūkst konsultāciju procedūras pārredzamība, pašvaldību kompetences sfērai nesamērīga diskrecionāra vara, formulējot savu viedokli, procedūras objektivitātes apšaubāmība sakarā ar saistību starp dažām pašvaldībām un privātām telekomunikāciju kompānijām, procedūras diskriminējošais aspekts, kas neattiecas uz citiem telekomunikāciju pakalpojumu piegādātājiem un diskriminācijas risks starp dažādiem kabeļtelevīzijas operatoriem.

Kārtība, saskaņā ar kuru kabeļtelevīzijas operatoriem ir sistemātiski jāiesniedz informācija administratīvi teritoriālām vienībām par to izveidotajiem tīkliem, ir uzskatāma par papildus pienākumu salīdzinot ar vispārējiem noteikumiem par pakalpojumu sniegšanas brīvību, kas piemērojama citiem telekomunikāciju pakalpojumu operatoriem. Neviens objektīvs apstāklis nevar attaisnot atšķirīgo attieksmi, un, no šī viedokļa raugoties, Francijā pastāvošā kartība ir diskriminējoša un pārkāpj noteikumus, ko paredz Direktīvas 90/388/EEK 1. pants un 2. panta 3. punkts, Direktīvu 95/51/EK un 96/19/EK esošajās redakcijās.

---

(1)  OV L 192, 24.7.1990., 10. lpp.

(2)  Komisijas Direktīva 95/51/EK, 18.10.1995., ar ko groza Direktīvu 90/388/EEK, attiecībā uz kabeļtelevīzijas tīklu izmantošanas ierobežojumu atcelšanu liberalizētajem telekomunikāciju pakalpojumiem (OV L 256, 26.10.1995., 49. lpp.)

(3)  Komisijas Direktīva 96/19/EK, 13.3.1996., ar ko groza Direktīvu 90/388/EEK, attiecība uz pilnīgas konkurences īstenošanu telekomunikāciju tirgū.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/13 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/13

---

Prasība pret Beļģijas Karalisti, ko Eiropas Kopienu Komisija iesniedza 2004. gada 8. jūnijā

(Lieta C-240/04)

(2004/C 190/21)

Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 8. jūnijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Beļģijas Karalisti, ko cēla Eiropas Kopienu Komisija, kuru pārstāv M.M. Shotter, pārstāvis, kas norādīja adresi Luksemburgā.

Eiropas Kopienu Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi.

| 1. | Atzīt, ka, nepieņemot nepieciešamos normatīvos un administratīvos aktus, lai izpildītu šādu direktīvu prasības:






  — | Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) (1); |
| --- | --- | --- |

1.

Atzīt, ka, nepieņemot nepieciešamos normatīvos un administratīvos aktus, lai izpildītu šādu direktīvu prasības:

—

Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) (1);

| — | Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (2); |
| --- | --- |

—

Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) (2);

| — | Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (3); |
| --- | --- |

—

Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (3);

| — | Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (4), |
| --- | --- |

—

Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) (4),

un, jebkurā gadījumā, nepaziņojot minētos noteikumus Komisijai, Beļģijas Karaliste nav izpildījusi tai ar piekļuves direktīvas 18. pantu, atļauju izsniegšanas direktīvas 18. pantu, pamatdirektīvas 28. pantu un universālā pakalpojuma direktīvas 38. pantu uzliktos pienākumus.

| 2. | Piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

2.

Piespriest Beļģijas Karalistei atlīdzināt izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Direktīvu transponēšanas termiņš ir izbeidzies 2003. gada 24. jūlijā.

---

(1)  OV L 108, 24.4.2002., 7. lpp.

(2)  OV L 108, 24.4.2002., 21. lpp

(3)  OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp.

(4)  OV L 108, 24.4.2002., 51. lpp.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/13 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/13

---

Apelācijas sūdzība, kuru 2001. gada 9. jūnijā M. iesniedza par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmās palātas) 2001. gada 21. aprīļa spriedumu lietā T-172/01, starp M. un Eiropas Kopienu Tiesu

(Lieta C-243/04P)

(2004/C 190/22)

Eiropas Kopienu Tiesā 2004. gada 9. jūnijā M., ko pārstāv H. Tagaras, advokāte, iesniedza apelācijas sūdzību par Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas (pirmās palātas) 2004. gada 21. aprīļa spriedumu lietā T-172/0 starp M. un Eiropas Kopienu Tiesu.

Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi Tiesai ir šādi:

| — | atzīt iesniegto apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu, |
| --- | --- |

—

atzīt iesniegto apelācijas sūdzību par pieņemamu un pamatotu,

| — | atcelt apstrīdēto spriedumu, un nospriest, ka prasītājai ir tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta noteikumiem, |
| --- | --- |

—

atcelt apstrīdēto spriedumu, un nospriest, ka prasītājai ir tiesības uz apgādnieka zaudējuma pensiju saskaņā ar Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. panta noteikumiem,

| — | piespriest atbildētājai segt izdevumus Pirmās instances tiesā kā arī šī procesa izdevumus. |
| --- | --- |

—

piespriest atbildētājai segt izdevumus Pirmās instances tiesā kā arī šī procesa izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Apstrīdētais spriedums ir uzskatāms par spēkā neesošu, pamatojoties uz “procedūras pārkāpumiem” Protokola par Tiesas statūtiem 58. panta, kā arī “Kopienu tiesību pārkāpumu” noteikumu izpratnē. Prasītāja tāpat pamato savus prasījumus ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (ECPK), jo īpaši tiesību uz taisnīgu procesu, pārkāpumiem.

Procedūras pārkāpumu pamatojums attiecas uz jautājumiem par pierādījumiem. To var iedalīt divās daļās. Pirmais ir ietverts Pirmās instances tiesas lēmumā par atteikšanos pieņemt divus notariāli apliecinātus akta norakstus, tā kā tie tikuši iesniegti pēc rakstiskā procesa noslēguma, bet kas bija nepieciešami, lai sagatavotu jaunu dokumentāciju un argumentāciju atbildei uz repliku. Otrais ir ietverts apstāklī, ka Pirmās instances tiesa neņēma vērā šos divus notariāli apliecinātos aktu norakstus, kuri tika pievienoti kā pielikumi sākotnējai prasībai, kā arī prasības pieteikumam.

Pamatojums par Kopienu tiesību pārkāpumu ietver Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas kļūdaino Civildienesta noteikumu VIII pielikuma 27. pantā noteikto tiesību normu piemērojumu, pamatojoties uz vienošanās, kas tika panākta 1999. gada pavasarī starp prasītāju un tās bijušo laulāto, kļūdaino juridisko kvalifikāciju. Apelācijas sūdzība galvenokārt tiek vērsta uz apstrīdētā sprieduma, kas neatzīst 1999. gada vienošanās “uzturnaudas” būtību, kļūdaini un patvaļīgi to kvalificējot tikai kā “labas gribas aktu”.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/14 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/14

---

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, izteikts ar Cour du Travail de Liège, section de Neufchâteau 2004. gada 9. jūnija spriedumu lietā José Allard pret Valsts Sociālās apdrošināšanas institūtu pašnodarbinātām personām, saīsinājumā INASTI

(Lieta C-249/04)

(2004/C 190/23)

Eiropas Kopienu Tiesā izskatīšanai ir iesniegts lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, kas izteikts ar Cour du Travail de Liège, section de Neufchâteau 2004. gada 9. jūnija spriedumu lietā José Allard pret Valsts Sociālās apdrošināšanas institūtu pašnodarbinātām personām, saīsinājumā INASTI, un ko Tiesas kanceleja saņēmusi 2004. gada 11. jūnijā.

Cour du Travail de Liège, section de Neufchâteau lūdz Tiesu lemt par šādiem jautājumiem:

| 1. | Vai Padomes Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (1) 13. pants un tam sekojošie panti nepieļauj, ka tāda iemaksa kā samērošanas iemaksa, kas veicama saskaņā ar 1984. gada 31. marta A.R. Nr. 289 par atsevišķiem īslaicīgiem pasākumiem attiecībā uz pašnodarbināto personu ienākumu samērošanu, kuru mērķis ir vienādot valsts noteiktos maksājumus un saglabāt pašnodarbināto personu sociālā statusa finansiālo līdzsvaru, ir izveidota, iekļaujot ienākumos tādus, ko pašnodarbinātā persona guvusi, veicot profesionālo darbību citā dalībvalstī, nekā tajā, kura uzlikusi pienākumu maksāt nodokļus, lai arī pēc šīs iemaksas veikšanas pašnodarbinātā persona nevar prasīt nekādu sociālo pabalstu vai citu pabalstu, ko maksā šī valsts? |
| --- | --- |

1.

Vai Padomes Regulas (EEK) Nr. 1408/71 par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā (1) 13. pants un tam sekojošie panti nepieļauj, ka tāda iemaksa kā samērošanas iemaksa, kas veicama saskaņā ar 1984. gada 31. marta A.R. Nr. 289 par atsevišķiem īslaicīgiem pasākumiem attiecībā uz pašnodarbināto personu ienākumu samērošanu, kuru mērķis ir vienādot valsts noteiktos maksājumus un saglabāt pašnodarbināto personu sociālā statusa finansiālo līdzsvaru, ir izveidota, iekļaujot ienākumos tādus, ko pašnodarbinātā persona guvusi, veicot profesionālo darbību citā dalībvalstī, nekā tajā, kura uzlikusi pienākumu maksāt nodokļus, lai arī pēc šīs iemaksas veikšanas pašnodarbinātā persona nevar prasīt nekādu sociālo pabalstu vai citu pabalstu, ko maksā šī valsts?

| 2. | Vai 1957. gada 25. marta Romas līgums par Eiropas Kopienas nodibināšanu un, jo īpaši, tā 39. un 43. pants (vecajā redakcijā - 48. un 52. pants) nav pretrunā tam, ka šādi aprēķināta iemaksa ir jāmaksā pašnodarbinātām personām, kuras izmanto savas tiesības uz brīvu pārvietošanos? |
| --- | --- |

2.

Vai 1957. gada 25. marta Romas līgums par Eiropas Kopienas nodibināšanu un, jo īpaši, tā 39. un 43. pants (vecajā redakcijā - 48. un 52. pants) nav pretrunā tam, ka šādi aprēķināta iemaksa ir jāmaksā pašnodarbinātām personām, kuras izmanto savas tiesības uz brīvu pārvietošanos?

---

(1)  Padomes 1971. gada 14. jūnija Regula (EEK) Nr. 1408/71 par par sociālā nodrošinājuma sistēmu piemērošanu darbiniekiem, pašnodarbinātām personām un viņu ģimenēm, kas pārvietojas Kopienā, redakcijā, kura grozīta un atjaunota ar Padomes 1983. gada 2. jūnija Regulu (EEK) Nr. 2001/83 (OV L 230, 6. lpp., 1. pielikums)

---

PIRMĀS INSTANCES TIESA

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/15 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/15

---

PIRMĀS INSTANCES TIESA

PIRMĀS INSTANCES TIESAS SPRIEDUMS

lietā T-154/01 Distilleria F. Palma SpA pret Eiropas Kopienu Komisiju 2004. gada 25. maijā (1)

Regula 822/87/EEK

(Vīna tirgus kopējā organizācija - Regula 1780/89/EEK - Regula 2710/93/EEK - Regula 416/96/EK - Destilācijas procesā ražota alkohola izplatīšana - Regula 3390/90/EEK- - Pārdošana konkursa kārtībā, lai izmantotu kā dzinēja degvielu - Komisijas atteikums grozīt vairākus konkursa nosacījumus - Nepārvarama vara - (force majeure) - Kopienas ārpus līgumiskā atbildība - Piekritība)

(2004/C 190/24)

Tiesvedības valoda: itāļu

Lietā T- 154/01 likvidējamais uzņēmums Distilleria F. Palma SpA, Neapole (Itālija), ko pārstāv advokāts F. Caruso, pret Eiropas Kopienu Komisiju (pārstāvji: L. Visaggio un C. Cattabriga, kuriem palīdzēja A. Dal Ferro) par prasību, kas pamatota ar EK līguma 235. pantu un 288. panta 2. daļu par zaudējuma atlīdzību, kas uzņēmumam radies, viņuprāt, Komisijas nelikumīgas darbības rezultātā, 1996. gada 11. novembrī nosūtot vēstuli Itālijas iestādēm, Pirmās instances tiesa (otrā palāta) šādā sastāvā: prezidents J. Pirrung, tiesneši A. W. H. Meij un N. J. Forwood, sekretārs galvenais administrators J. Palacio Gonzalez - 2004. gada 25. maijā ir pasludinājusi spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

| 1) | noraidīt prasību kā nepiekritīgu Tiesai; |
| --- | --- |

1)

noraidīt prasību kā nepiekritīgu Tiesai;

| 2) | piespriest prasītājam atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

2)

piespriest prasītājam atlīdzināt izdevumus.

---

(1)  OV C 259, 15.9.2001.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/15 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/15

---

Pirmās instances tiesas

2004. gada 12. maija

spriedums lietā T-191/01: André Hecq pret Komisiju (1)

(Ierēdņi - Sociālā drošība - Statūtu 72. panta 1. daļa - Medicīnisko pakalpojumu izdevumu atmaksāšana - Smaga slimība - Atteikums 100 % apmērā atmaksāt noteiktus medicīniskos pakalpojumus)

(2004/C 190/25)

Tiesvedības valoda: franču

Lietā T-191/01, kurā Komisijas ierēdnis André Hecq, kas dzīvo Mondercange (Luksemburga) un kuru pārstāv C. Mauroto, kas norādījis adresi Luksemburgā, pret Komisiju (pilnvarotais pārstāvis: J.Currall) iesniedza prasību atcelt divus likvidatora biroja attiecīgi 2000. gada 13. oktobrī un 2000. gada 6. novembrī pieņemtos lēmumus, atsakot 100 % apmērā atmaksāt noteiktus medicīniskos pakalpojumus, kurus izmantoja prasītāja sieva,

Tiesa (trešā palāta) šādā sastāvā: J. Azizi, priekšsēdētājs, un M. Jaeger un F. Dehousse, tiesneši; sekretārs: I. Natsinas, administrators,

2004. gada 12. maijā pieņēma spriedumu, kura rezolutīvā daļa ir šāda:

| 1) | Likvidatora biroja attiecīgi 2000. gada 13. oktobrī un 2000. gada 6. novembrī pieņemtie lēmumi ir atzīti par spēkā neesošiem attiecībā uz atteikumu 100 % apmērā atmaksāt noteiktus medicīniskos pakalpojumus, kurus izmantoja prasītāja sieva. |
| --- | --- |

1)

Likvidatora biroja attiecīgi 2000. gada 13. oktobrī un 2000. gada 6. novembrī pieņemtie lēmumi ir atzīti par spēkā neesošiem attiecībā uz atteikumu 100 % apmērā atmaksāt noteiktus medicīniskos pakalpojumus, kurus izmantoja prasītāja sieva.

| 2) | Komisijai ir pienākums atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

2)

Komisijai ir pienākums atlīdzināt izdevumus.

---

(1)  OV C 317, 10.11.01

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/16 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/16

---

Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko Eurodrive Services and Distribution N.V. iesniedza 2004. gada 28. janvārī

(Lieta T-31/04)

(2004/C 190/26)

Tiesvedības valoda: spāņu

Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 28. janvārī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko cēla Eurodrive Services and Distribution N.V., Amsterdamā (Nīderlande), kuru pārstāv D. Enrique Armijo Chavarri un Antonio Castan Perez-Gomez, advokāti, kas norādīja adresi Luksemburgā.

Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

| — | atzīt par spēkā neesošu pirmās apelāciju padomes 2003. gada 12. novembra lēmumus lietās R 419/2001-1 un R 530/2001-1; |
| --- | --- |

—

atzīt par spēkā neesošu pirmās apelāciju padomes 2003. gada 12. novembra lēmumus lietās R 419/2001-1 un R 530/2001-1;

| — | piespriest atbildētājam atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

—

piespriest atbildētājam atlīdzināt izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

| Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs: | M.Jesús Gomez Frías |
| --- | --- |
| Preču zīme, kas ir pieteikuma objekts: | grafiska preču zīme “EURO- MASTER” – pieteikums Nr.728.295 – pakalpojumi, kas ietilpst 39. (transporta pakalpojumi, transportlīdzekļu un to detaļu uzglabāšana noliktavā) un 41. klasē (sporta sacensību organizēšana) |
| Agrākās preču zīmes īpašnieks, kas cēlis iebildumus | prasītājs |
| Agrākā preču zīme, sakarā ar kuru celti iebildumi: | vārdiskās preču zīmes “EURO- MASTER” – spāņu (Nr.1.613.599 un Nr.1.613.600), franču (Nr.1.624.667), austriešu (Nr.172.243), Beniluksa (Nr.495.020), dāņu (Nr.VR080221991), somu (Nr.119.689), angļu (Nr.1.454.805 un Nr.1.455.074), grieķu (Nr.109.184), īru (Nr. B146.109), itāļu (Nr.608.701), portugāļu (Nr.270.874 un Nr.270.848) un zviedru (Nr.245.822) – precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 12., 16. un 37. klasē |
| Iebildumu nodaļas lēmums: | iebildumi ir pieņemami attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 39. klasē, bet noraidāmi attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 41. klasē |
| Apelāciju padomes lēmums: | sūdzību noraidīt |
| Izvirzītie pamati: | kļūdaina Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošana un minētās regulas 73. panta pārkāpums |

Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs:

M.Jesús Gomez Frías

Preču zīme, kas ir pieteikuma objekts:

grafiska preču zīme “EURO- MASTER” – pieteikums Nr.728.295 – pakalpojumi, kas ietilpst 39. (transporta pakalpojumi, transportlīdzekļu un to detaļu uzglabāšana noliktavā) un 41. klasē (sporta sacensību organizēšana)

Agrākās preču zīmes īpašnieks, kas cēlis iebildumus

prasītājs

Agrākā preču zīme, sakarā ar kuru celti iebildumi:

vārdiskās preču zīmes “EURO- MASTER” – spāņu (Nr.1.613.599 un Nr.1.613.600), franču (Nr.1.624.667), austriešu (Nr.172.243), Beniluksa (Nr.495.020), dāņu (Nr.VR080221991), somu (Nr.119.689), angļu (Nr.1.454.805 un Nr.1.455.074), grieķu (Nr.109.184), īru (Nr. B146.109), itāļu (Nr.608.701), portugāļu (Nr.270.874 un Nr.270.848) un zviedru (Nr.245.822) – precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 12., 16. un 37. klasē

Iebildumu nodaļas lēmums:

iebildumi ir pieņemami attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 39. klasē, bet noraidāmi attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 41. klasē

Apelāciju padomes lēmums:

sūdzību noraidīt

Izvirzītie pamati:

kļūdaina Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošana un minētās regulas 73. panta pārkāpums

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/16 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/16

---

Prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju, ko iesniedza GfK Aktiengesellschaft (preču zīmes, paraugi un modeļi) 2004. gada 8. aprīlī

(Lieta T-135/04)

(2004/C 190/27)

Tiesvedības valoda nosakāma saskaņā ar Reglamenta 131. panta 2.daļu

Prasība sastādīta vācu valodā

Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 8. aprīlī ir iesniegta izskatīšanai prasība pret Iekšējā tirgus saskaņošanas biroju (preču zīmes, paraugi un modeļi), ko cēla GfK Aktiengesellschaft ar sēdekli Nirnbergā (Vācija), kuru pārstāv U. Bruckmann un R. Lange, advokāti.

Procesā Apelācijas padomē puse bija arī BUS- Betreuungs- und Unternehmensberatungs- GmbH, Minhene (Vācija).

| — | Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi: |
| --- | --- |

—

Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

| — | atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) pirmās Apelācijas padomes 2004. gada 4. februāra lēmumu (apelācijas lieta R 327/2003-1); noraidīt 2000. gada 6. oktobra personas, kas iesaistījusies lietā, iebildumus pret vācu vārdisko preču zīmi “BUS Betreuungsverbund für und Unternehmer und Selbständige e.V.” (reģistrācijas numurs DE 1 127 415) |
| --- | --- |

—

atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) pirmās Apelācijas padomes 2004. gada 4. februāra lēmumu (apelācijas lieta R 327/2003-1); noraidīt 2000. gada 6. oktobra personas, kas iesaistījusies lietā, iebildumus pret vācu vārdisko preču zīmi “BUS Betreuungsverbund für und Unternehmer und Selbständige e.V.” (reģistrācijas numurs DE 1 127 415)

| — | piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

—

piespriest Iekšējā tirgus saskaņošanas birojam atlīdzināt izdevumus.

Prasības pamati un galvenie argumenti

| Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs: | Prasītāja |
| --- | --- |
| Reģistrācijai pieteiktā Kopienas preču zīme: | Vārdiska preču zīme “ Online Bus” 35. grupas pakalpojumiem (tai skaitā, statistikas veidošana ekonomikas, mārketinga, tirgus izpētes un tirgus analīzes jomās, kā arī uzņēmumu un organizāciju konsultācijas) |
| Lietas izskatīšanas procesā apstrīdētās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks: | BUS-Betreuungs- und Unternehmensberatungs- GmbH |
| Apstrīdētā preču zīme vai apzīmējums: | Vācu grafiska preču zīme “ BUS” 35., 40., 41. un 42. grupas pakalpojumiem (uzņēmumu konsultācijas, it īpaši organizāciju un uzņēmumu saimnieciskās konsultācijas) |
| Iebildumu nodaļas lēmums: | Noraidīt preču zīmes pieteikumu |
| Apelācijas padomes lēmums: | Noraidīt prasītājas prasību |
| Izvirzītie pamati: | — | trešā persona nav pierādījusi apstrīdētās preču zīmes izmantošanu, tāpēc iebildumi jānoraida saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 40/94 43. panta 2. daļas 2. teikumu. |

Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs:

Prasītāja

Reģistrācijai pieteiktā Kopienas preču zīme:

Vārdiska preču zīme “ Online Bus” 35. grupas pakalpojumiem (tai skaitā, statistikas veidošana ekonomikas, mārketinga, tirgus izpētes un tirgus analīzes jomās, kā arī uzņēmumu un organizāciju konsultācijas)

Lietas izskatīšanas procesā apstrīdētās preču zīmes vai apzīmējuma īpašnieks:

BUS-Betreuungs- und Unternehmensberatungs- GmbH

Apstrīdētā preču zīme vai apzīmējums:

Vācu grafiska preču zīme “ BUS” 35., 40., 41. un 42. grupas pakalpojumiem (uzņēmumu konsultācijas, it īpaši organizāciju un uzņēmumu saimnieciskās konsultācijas)

Iebildumu nodaļas lēmums:

Noraidīt preču zīmes pieteikumu

Apelācijas padomes lēmums:

Noraidīt prasītājas prasību

Izvirzītie pamati:

—

trešā persona nav pierādījusi apstrīdētās preču zīmes izmantošanu, tāpēc iebildumi jānoraida saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 40/94 43. panta 2. daļas 2. teikumu.

| — | tā kā preču zīmju apzīmējumi nav līdzīgi, nepastāv iespēja tos sajaukt Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. daļas b apakšpunkta izpratnē. |
| --- | --- |

—

tā kā preču zīmju apzīmējumi nav līdzīgi, nepastāv iespēja tos sajaukt Regulas (EK) Nr. 40/94 8. panta 1. daļas b apakšpunkta izpratnē.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/17 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/17

---

Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Domäne Vorderriss, Rasso Freiherr von Cramer-Klett un Rechtlerverband Pfronten iesniedza 2004. gada 8. aprīlī

(Lieta T-136/04)

(2004/C 190/28)

Tiesvedības valoda: vācu

Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 8. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Domäne Vorderriss, Lenggries (Vācija), Rasso Freiherr von Cramer-Klett, Aschau i. Chiemgau (Vācija) un Rechtlerverband Pfronten, Pfronten (Vācija), kuru pārstāv advokāts Th. Schönfeld, kas norādīja adresi Luksemburgā.

Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

| — | Atzīt par spēkā neesošu 2003. gada 22. decembra Komisijas lēmumu par Eiropas Kopienu nozīmes teritoriju saraksta apstiprināšanu alpīniem bioģeogrāfskiem rajoniem, kas pieņemts, piemērojot Padomes direktīvu 92/43/EEK (1); |
| --- | --- |

—

Atzīt par spēkā neesošu 2003. gada 22. decembra Komisijas lēmumu par Eiropas Kopienu nozīmes teritoriju saraksta apstiprināšanu alpīniem bioģeogrāfskiem rajoniem, kas pieņemts, piemērojot Padomes direktīvu 92/43/EEK (1);

| — | piespriest Eiropas Kopienu Komisiju atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

—

piespriest Eiropas Kopienu Komisiju atlīdzināt izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāju īpašumā ir meža zemes gabali, ko viņi apsaimnieko, vadot mežsaimniecības uzņēmumu, un kuri atbilstoši apstrīdētajam lēmumam ir pasludināti par alpīno bioģeogrāfisko rajonu Eiropas Kopienu nozīmes teritorijām (EKNT).

Prasītāji apgalvo, ka apstrīdētais lēmums aizskar prasītāju pamattiesības, kas ir jānodrošina atbilstoši vispārējo Kopienu tiesību pamatprincipiem. Šis pamattiesību aizkārums formāli ir pretlikumīgs, jo pieņemot Komisijas lēmumu (un īstenojot Direktīvu 92/43/EEK (2)) nav nodrošinātas zemes īpašnieku tiesības piedalīties sabiedriskajā apspriešanā.

Tāpat prasītāji uztur prasību par to, ka apstrīdētais lēmums pārkāpj prasītāju īpašumtiesības arī materiāltiesiskā nozīmē, jo, nosakot EKNT, netika ievērotas prasītāja (un pārējo ieinteresēto personu) individuālās īpašumtiesības, un līdz ar to netika apsvērta paredzētā EKNT noteikšana un tam pretējās prasītāju privātās intereses. Apstrīdētais lēmums ir pretrunā ar pašu Direktīvu 92/43/EEK, jo ir pilnīgi atklāts un nenoregulēts jautājums par atbilstošu finansiālo kompensāciju.

Bez tam, prasītāji uztur prasību par to, ka apstrīdētais lēmums ir nesamērīgs, jo tas pats par sevi nav piemērots vienota Eiropas ekoloģiskā tīkla izveidei, un tādējādi nav piemērots “īpašs” saraksts tikai vienam bioģeorgāfiskam reģionam nolūkā sasniegt Direktīvā izvirzīto aizsardzības mērķi. Apstrīdētais lēmums nav pieņemams arī tādēļ, ka nenotika vispārējais balsojums kopējam Kopienu reģionam. Strīda priekšmets 2003. gada 22. decembra Lēmuma Nr. 2004/69/EK, kas pieņemts, piemērojot Padomes Direktīvu Nr. 92/43/EEK par Eiropas Kopienu nozīmes teritoriju sarakstu alpīniem bioģeogrāfiskiem rajoniem (oficiāli paziņots ar numuru C(2003)4957) (OV L 14, 21.1.2004., 21. lpp.) atzīšana par spēkā neesošu

---

(1)  OV L 14, 21.1.2004., 21. lpp.

(2)  Padomes Direktīva 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 7. lpp).

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/18 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/18

---

Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Antonietta Camurato Carfagno iesniedza 2004. gada 13. aprīlī

(Lieta T-143/04)

(2004/C 190/29)

Tiesvedības valoda: franču

Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 13. aprīlī izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Antonietta Camurato Carfagno, Braine - L'Alleud (Beļģija), kuru pārstāv Carlos Mourato, avocat, kas norādīja adresi Luksemburgā.

Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

| — | atcelt 2003. gada 9. aprīļa pārvērtētāja lēmumu saistībā ar prasītāja karjeras attīstības ziņojumu (KAZ) par periodu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim; |
| --- | --- |

—

atcelt 2003. gada 9. aprīļa pārvērtētāja lēmumu saistībā ar prasītāja karjeras attīstības ziņojumu (KAZ) par periodu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim;

| — | atcelt iecēlējiestādes 2003. gada 11. decembra tiešo lēmumu, kas sniedz negatīvu atbildi uz prasītājas sūdzību(R/353/03); |
| --- | --- |

—

atcelt iecēlējiestādes 2003. gada 11. decembra tiešo lēmumu, kas sniedz negatīvu atbildi uz prasītājas sūdzību(R/353/03);

| — | pieņemt zināšanai, ka prasītāja sev patur tiesības noformulēt papildus pamatu saistībā ar novērtētāju un iecēlējiestādes pilnvaru pārkāpšanu; |
| --- | --- |

—

pieņemt zināšanai, ka prasītāja sev patur tiesības noformulēt papildus pamatu saistībā ar novērtētāju un iecēlējiestādes pilnvaru pārkāpšanu;

| — | piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesas izdevumus, kā arī ar lietas vešanu saistītos izdevumus, proti, izdevumus saistībā ar adreses norādīšanu, ceļa un uzturēšanās izdevumus, kā arī izdevumi par advokātu palīdzību. |
| --- | --- |

—

piespriest atbildētājai atlīdzināt tiesas izdevumus, kā arī ar lietas vešanu saistītos izdevumus, proti, izdevumus saistībā ar adreses norādīšanu, ceļa un uzturēšanās izdevumus, kā arī izdevumi par advokātu palīdzību.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāja apstrīd savu karjeras attīstības ziņojumu (KAZ) par periodu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim.

Pamatojot savu prasību, prasītāja norāda, ka KAZ iekļautais novērtējums ir acīmredzami kļūdains, ņemot vērā vairākus notikumus un faktus, kas iestājušies aplūkotajā periodā un pēc tā, un novērtētāja un apstiprinātāja komentārus, kas ir pretrunīgi attiecībā uz piešķirto atzīmi un tās nozīmi. Papildus prasītāja uzskata, ka KAZ pārkāpj Eiropas Kopienu Civildienesta noteikumu 43. pantu, jo jaunā novērtēšanas sistēma var izraisīt ierēdņu pienācīgu nenovērtēšanu, kā tas pēc prasītājas domām ir noticis viņas gadījumā, īpaši attiecībā uz pienākumu ievērot vidējo mērķi 14/20.

Turklāt prasītāja atsaucās uz:

| — | acīmredzamu kļūdu vērtējumā; |
| --- | --- |

—

acīmredzamu kļūdu vērtējumā;

| — | vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpšanu; |
| --- | --- |

—

vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpšanu;

| — | pamatošanas pienākuma pārkāpšanu. |
| --- | --- |

—

pamatošanas pienākuma pārkāpšanu.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/18 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/18

---

Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Patricia Wauthier un Viviane Deveen iesniedza 2004. gada 10. maijā

(Lieta T-164/04)

(2004/C 190/30)

Tiesvedības valoda: franču

Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 10. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Patricia Wauthier un Viviane Deveen, dzīvojošas Beļģijā, kuras pārstāv Gilles Bounéou un Frédéric Frabetti, avocats, kas norādīja adresi Luksemburgā.

Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

| — | Atcelt 2001.– 2002. gada novērtējuma ziņojumu attiecībā uz prasītājām; |
| --- | --- |

—

Atcelt 2001.– 2002. gada novērtējuma ziņojumu attiecībā uz prasītājām;

| — | Papildus– atcelt karjeras attīstības ziņojumus (REC/CDR) par prasītājām par laika periodu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim; |
| --- | --- |

—

Papildus– atcelt karjeras attīstības ziņojumus (REC/CDR) par prasītājām par laika periodu no 2001. gada 1. jūlija līdz 2002. gada 31. decembrim;

| — | Lemt par izdevumiem, izmaksām un atalgojumu un piespriest Eiropas Kopienu Komisijai tos atlīdzināt. |
| --- | --- |

—

Lemt par izdevumiem, izmaksām un atalgojumu un piespriest Eiropas Kopienu Komisijai tos atlīdzināt.

Pamati un galvenie argumenti

Pamati un argumenti, ko prasītājas minēja šajā lietā, ir identiski tiem, uz kuriem prasītāji atsaucās lietās T-43/04 un T-47/04.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/19 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/19

---

Prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju, ko Daniel Surget iesniedza 2004. gada 17. maijā

(Lieta T-171/04)

(2004/C 190/31)

Tiesvedības valoda: franču

Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 17. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Savienības Padomi un Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Daniel Surget, ar dzīvesvietu Cherbourg (Francijā), kuru pārstāv advokāts Jean-François Péricaud.

Prasītāja prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

| — | Piespriest Padomei un Komisijai kā zaudējumu atlīdzību solidāri samaksāt prasītājam summu 9 094 28 eiro apmērā, papildus– summu 7 401 90 eiro apmērā, kas jebkurā gadījumā tiek palielināta, ņemot vērā likumiskos procentus, kas tiek skaitīti no šīs prasības iesniegšanas dienas. |
| --- | --- |

—

Piespriest Padomei un Komisijai kā zaudējumu atlīdzību solidāri samaksāt prasītājam summu 9 094 28 eiro apmērā, papildus– summu 7 401 90 eiro apmērā, kas jebkurā gadījumā tiek palielināta, ņemot vērā likumiskos procentus, kas tiek skaitīti no šīs prasības iesniegšanas dienas.

| — | piespriest Padomei un Komisijai solidāri atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

—

piespriest Padomei un Komisijai solidāri atlīdzināt izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Pamati un galvenie argumenti ir identiski tiem, kas izvirzīti lietā T-440/03 Arizmendi u.c./Padome un Komisija (1).

---

(1)  OV C 59, 6.3.2004., 31. lpp.

---

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/19 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/19

---

Prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko Nathalie Heinen iesniedza 2004. gada 17. maijā

(Lieta T-181/04)

(2004/C 190/32)

Tiesvedības valoda: franču

Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā 2004. gada 17. maijā izskatīšanai ir iesniegta prasība pret Eiropas Kopienu Komisiju, ko cēla Nathalie Heinen, ar dzīvesvietu Ottignies (Beļģijā), kuru pārstāv advokāti Sébastien Orlandi, Albert Coolen, Jean-Noël Louis un Etienne Marchal, kas norādīja adresi Luksemburgā.

Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:

| — | Atzīt par spēkā neesošu konkursa COM/PB/02 komisijas lēmumu, ar kuru tiek atteikta prasītājas uzvārda iekļaušana rezerves sarakstā. |
| --- | --- |

—

Atzīt par spēkā neesošu konkursa COM/PB/02 komisijas lēmumu, ar kuru tiek atteikta prasītājas uzvārda iekļaušana rezerves sarakstā.

| — | Piespriest atbildētājam atlīdzināt izdevumus. |
| --- | --- |

—

Piespriest atbildētājam atlīdzināt izdevumus.

Pamati un galvenie argumenti

Prasītāja, kas ir piedalījusies iekšējā konkursa COM/PB/02 pārbaudījumos pārejai no kategorijas C uz kategoriju B, apstrīd konkursa komisijas lēmumu neiekļaut viņu minētā konkursa rezerves sarakstā pēc rezultātiem, ko viņa ir ieguvusi mutiskajā pārbaudījumā, kas, lai arī augstāki nekā parasti tiek prasīti, bija nepietiekami.

Pamatojot savas prasības, prasītāja norāda uz konkursa noteikumu pārkāpumu, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principa pārkāpumu.

Šajā sakarā prasītāja norāda, ka, lai arī konkursa noteikumi paredz to, ka kandidātiem savā pieteikumā jānorāda viņu izvēlētā valoda priekšatlases testiem un mutiskajam pārbaudījumam ar iespēju mutiskajam pārbaudījumam izvēlēties citu valodu, pie kam šī izvēle ir galīga, daži kandidāti varēja mainīt valodu pēc pieteikuma iesniegšanas un daži – mutiskā pārbaudījuma dienā.

---

III Paziņojumi

| 24.7.2004 | LV | Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis | C 190/20 |
| --- | --- | --- | --- |

24.7.2004

LV

Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis

C 190/20

---

(2004/C 190/33)

Tiesas pēdējā publikācija
  Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī

OV C 179, 10.7.2004.

Iepriekšējās publikācijas:

OV C 168, 26.6.2004.

OV C 156, 12.6.2004.

OV C 106, 30.4.2004.

Šie teksti pieejami arī:

| | EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex |
| --- | --- |

EUR-Lex: http://europa.eu.int/eur-lex

| | CELEX: http://europa.eu.int/celex |
| --- | --- |

CELEX: http://europa.eu.int/celex

---