----

----

I Rättsakter vilkas publicering är obligatorisk

----

RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 2243/2004

av den 22 december 2004

om ändring av förordning (EG) nr 2505/96 om öppnande och förvaltning av autonoma gemenskapstullkvoter för vissa jordbruks- och industriprodukter

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 26,

med beaktande av kommissionens förslag, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Bilaga I till förordning (EG) nr 2505/96 skall ersättas med bilagan till denna förordning.

Artikel 2

För kvotperioden från och med den 1 januari till och med den 30 juni 2005 skall i bilaga I till förordning (EG) nr 2505/96

Artikel 3

För kvotperioden från och med den 1 januari till och med den 31 december 2005 skall i bilaga I till förordning (EG) nr 2505/96

Artikel 4

Tullkvoterna 09.2605, 09.2606, 09.2607, 09.2609, 09.2614, 09.2918, 09.2957, 09.2966, 09.2993 och 09.2999 skall avslutas från och med den 31 december 2004.

Artikel 5

Denna förordning träder i kraft samma dag som den offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning.

Den skall tillämpas från och med den 1 januari 2005.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 22 december 2004.

På rådets vägnar

C. VEERMAN

Ordförande

----

(1)EGT L 345, 31.12.1996, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1329/2004 (EUT L 247, 21.7.2004, s. 1).

----

BILAGA

”BILAGA I

----

(1)  Övervakningen av användningen för detta särskilda ändamål skall ske i enlighet med de tillämpliga gemenskapsbestämmelserna.

(2)  Tullkvoten får dock inte tas i anspråk då beredningen utförs av detaljhandels- eller restaurangrörelser.

(3)  De kvantiteter varor som omfattas av denna kvot och övergår till fri omsättning från och med den 1 juli 2004 i enlighet med förordning (EG) nr 1329/2004 skall till fullo räknas av mot denna kvantitet.

(4)  Den särskilda tilläggstullen är tillämplig.

----

----

KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2244/2004

av den 23 december 2004

om öppnande av tullkvoter för 2005 för import till Europeiska gemenskapen av vissa bearbetade jordbruksprodukter med ursprung i Rumänien

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 3448/93 av den 6 december 1993 om systemet för handeln med vissa varor som framställs genom bearbetning av jordbruksprodukter (1), särskilt artikel 7.2 i denna,

med beaktande av rådets beslut 98/626/EG av den 5 oktober 1998 om antagande av protokollet om anpassning av handelsaspekterna i Europaavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Rumänien, å andra sidan, för att beakta Republiken Österrikes, Republiken Finlands och Konungariket Sveriges anslutning till Europeiska unionen och resultaten av jordbruksförhandlingarna inom Uruguayrundan, däribland förbättringarna av den befintliga förmånsordningen (2), särskilt artikel 2.1 i detta, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

De årliga gemenskapstullkvoterna för de bearbetade jordbruksprodukter med ursprung i Rumänien som förtecknas i bilagan skall öppnas från och med den 1 januari 2005 till och med den 31 december 2005 i enlighet med de villkor som anges i den bilagan.

Artikel 2

De gemenskapstullkvoter som avses i artikel 1 skall förvaltas av kommissionen i enlighet med artiklarna 308a, 308b och 308c i förordning (EEG) nr 2454/93.

Artikel 3

Denna förordning träder i kraft den tredje dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

Den skall tillämpas från och med den 1 januari 2005.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 23 december 2004.

På kommissionens vägnar

Günter VERHEUGEN

Vice ordförande

----

(1)EGT L 318, 20.12.1993, s. 18. Förordningen senast ändrad genom rådets förordning (EG) nr 2580/2000 (EGT L 298, 25.11.2000, s. 5).

(2)EGT L 301, 11.11.1998, s. 1.

(3)EGT L 253, 11.10.1993, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 2286/2003 (EUT L 343, 31.12.2003, s. 1).

----

BILAGA

----

(1)  EAR = Den reducerade jordbruksrelaterade avgiftsdelen (beräknad utifrån de basbelopp som anges i protokoll 3 till avtalet), som skall tillämpas inom kvoternas kvantitetsgränser. För den reducerade jordbruksrelaterade avgiftsdelen gäller de maximitullsatser som i förekommande fall anges i den gemensamma tulltaxan, varvid det för varor enligt KN-nr 1704 10 91, 1704 10 99, 2105 00 10, 2105 00 91 eller 2106 90 10 är de i avtalet angivna maximitullsatserna som gäller.

(2)  Med undantag av varor innehållande minst 70 viktprocent sackaros (inbegripet invertsocker uttryckt som sackaros), enligt KN-nr ex 1704 90 51, ex 1704 90 99, ex 1806 20 80, ex 1806 20 95, ex 1806 90 90 eller ex 2106 90 98.

----

----

KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2245/2004

av den 27 december 2004

om ändring av bilagorna I, II, III och IV till rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (1), särskilt artikel 74 i denna, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Förordning (EG) nr 44/2001 ändras på följande sätt:

Artikel 2

Denna förordning träder i kraft den sjunde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 27 december 2004.

På kommissionens vägnar

José Manuel BARROSO

Ordförande

----

(1)EGT L 12, 16.1.2001, s. 1. Förordningen senast ändrad genom 2003 års anslutningsakt.

----

----

KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2246/2004

av den 27 december 2004

om ändring av förordning (EG) nr 1555/96 vad beträffar tröskelvolymen för tilläggstull för päron, citroner, äpplen och sommarpumpa

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 2200/96 av den 28 oktober 1996 om den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker (1), särskilt artikel 33.4 i denna, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Bilagan till förordning (EG) nr 1555/96 skall ersättas med bilagan till den här förordningen.

Artikel 2

Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

Den skall tillämpas från och med den 1 januari 2005.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 27 december 2004.

På kommissionens vägnar

Mariann FISCHER BOEL

Ledamot av kommissionen

----

(1)EGT L 297, 21.11.1996, s. 1. Förordningen senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 47/2003 (EGT L 7, 11.1.2003, s. 64).

(2)EGT L 193, 3.8.1996, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1844/2004 (EUT L 322, 23.10.2004, s. 12).

(3)EGT L 253, 11.10.1993, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 2286/2003 (EUT L 343, 31.12.2003, s. 1).

(4)EGT L 336, 23.12.1994, s. 22.

----

BILAGA

”BILAGA

Utan att tillämpningen av reglerna för tolkning av Kombinerade nomenklaturen påverkas skall varuslaget endast anses som vägledande. Tillämpningsområdet för tilläggstullen i denna bilaga avgörs genom KN-numrens omfattning vid den tidpunkt då den här förordningen antogs. När KN-numret föregås av ’ex’ skall tillämpningsområdet för tilläggstullen fastställas på grundval av såväl KN-numrets omfattning som motsvarande tillämpningsperiod.

----

----

KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2247/2004

av den 27 december 2004

om upphävande av vissa förordningar inom nötköttssektorn och förordning (EEG) nr 3882/90 inom får- och getköttssektorn

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1254/1999 av den 17 maj 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (1), särskilt artiklarna 28.2, 29.2, 33.12 och artikel 41 i denna,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 2529/2001 av den 19 december 2001 om den gemensamma organisationen av marknaden för får och getkött (2), särskilt artiklarna 15 och 24 i denna, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Förordningarna (EEG) nr 2182/77, (EEG) nr 2173/79, (EEG) nr 2326/79, (EEG) nr 2539/84, (EEG) nr 2824/85, (EEG) nr 3882/90, (EG) nr 2271/95, (EG) nr 773/96, (EG) nr 793/97, (EG) nr 1495/97, (EG) nr 23/2001, (EG) nr 252/2002 och (EG) nr 496/2003 skall upphöra att gälla.

Artikel 2

Denna förordning träder i kraft den tredje dagen efter det att den offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 27 december 2004.

På kommissionens vägnar

Mariann FISCHER BOEL

Ledamot av kommissionen

----

(1)EGT L 160, 26.6.1999, s. 21. Förordningen senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 1899/2004 (EUT L 328, 30.10.2004, s. 67).

(2)EGT L 341, 22.12.2001, s. 3. Förordningen senast ändrad genom 2003 års anslutningsakt.

(3)EGT L 251, 1.10.1977, s. 60. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 2417/95 (EGT L 248, 14.10.1995, s. 39).

(4)EGT L 251, 5.10.1979, s. 12. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 2417/95.

(5)EGT L 266, 24.10.1979, s. 5.

(6)EGT L 238, 6.9.1984, s. 13. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 2417/95.

(7)EGT L 268, 10.10.1985, s. 14. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 251/93 (EGT L 28, 5.2.1993, s. 47).

(8)EGT L 231, 28.9.1995, s. 23. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1185/98 (EGT L 164, 9.6.1998, s. 11).

(9)EGT L 104, 27.4.1996, s. 19. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1349/96 (EGT L 174, 12.7.1996, s. 13).

(10)EGT L 114, 1.5.1997, s. 29.

(11)EGT L 202, 30.7.1997, s. 35.

(12)EGT L 3, 6.1.2001, s. 7. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1840/2001 (EGT L 251, 20.9.2001, s. 4).

(13)EGT L 40, 12.2.2002, s. 6.

(14)EUT L 74, 20.3.2003, s. 3.

(15)EGT L 367, 29.12.1990, s. 127. Förordningen ändrad genom förordning (EEG) nr 3890/92 (EGT L 391, 31.12.1992, s. 51).

----

----

KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2248/2004

av den 27 december 2004

om öppnande och förvaltning av en gemenskapstullkvot för år 2005 för tapioka med ursprung i Thailand

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1095/96 av den 18 juni 1996 om genomförande av medgivandena i lista CXL som fastställts sedan förhandlingarna enligt GATT artikel XXIV.6 avslutats (1), särskilt artikel 1.1 i denna, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

KAPITEL I

ÖPPNANDE AV KVOTEN

Artikel 1

1.   En tullkvot skall öppnas för perioden 1 januari–31 december 2005 för import av 5 500 000 ton tapioka enligt KN-nummer 0714 10 10, 0714 10 91 och 0714 10 99 med ursprung i Thailand.

Värdetullen för kvoten skall vara 6 %.

Kvoten skall ha löpnummer 09.4008.

2.   De produkter som avses i punkt 1 skall omfattas av den ordning som föreskrivs i denna förordning, på villkor att de importeras enligt importlicenser vilka utfärdats mot uppvisande av en exportlicens för export till gemenskapen, vilken skall ha utfärdats av Department of Foreign Trade, Ministry of Commerce, Government of Thailand, nedan kallad ”exportlicens”.

KAPITEL II

EXPORTLICENSER

Artikel 2

1.   Exportlicensen skall utfärdas i ett original och i minst en kopia i enlighet med förlagan i bilagan.

Blankettens format skall vara ca 210 × 297 mm. Originalet skall upprättas på vitt papper med gult guillocherat bakgrundstryck som gör varje förfalskning med mekaniska eller kemiska metoder synlig.

2.   Exportlicensen skall fyllas i på engelska.

3.   Originallicensen och kopiorna skall fyllas i antingen på maskin eller för hand. I det senare fallet skall de fyllas i med bläck och med versaler.

4.   Varje exportlicens skall innehålla ett förtryckt serienummer. Det skall dessutom i det översta fältet innehålla ett licensnummer. Kopiorna skall ha samma nummer som originalet.

Artikel 3

1.   En exportlicens som utfärdas under perioden 1 januari–31 december 2005 skall vara giltig i 120 dagar från och med utfärdandedagen. Utfärdandedagen skall räknas in i licensens giltighetstid.

Licensen skall endast vara giltig om fälten är korrekt ifyllda och om den är attesterad enligt punkt 2. Utskeppningsvikten skall anges med siffror och med bokstäver.

2.   Exportlicensen är korrekt attesterad om utfärdandedagen uppges och om den är stämplad av det utfärdande organet och är undertecknad av den eller de personer som är bemyndigade att underteckna den.

KAPITEL III

IMPORTLICENSER

Artikel 4

Ansökningar om importlicenser för produkter enligt KN-nummer 0714 10 10, 0714 10 91 och 0714 10 99 med ursprung i Thailand skall göras i enlighet med förordningarna (EG) nr 1291/2000 och (EG) nr 1342/2003 och skall lämnas in till de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna samt åtföljas av exportlicensen i original.

Exportlicensen i original skall behållas av den myndighet som utfärdar importlicensen. I det fall ansökan om importlicens endast omfattar en del av den kvantitet som anges i exportlicensen skall emellertid det utfärdande organet på originalet uppge vilken kvantitet som har utnyttjats, stämpla det och sända tillbaka det till den berörda parten.

Endast den kvantitet som angivits under utskeppningvikt på exportlicensen skall komma i fråga för utfärdande av importlicens.

Artikel 5

Om det konstateras att de kvantiteter som faktiskt lossats under en viss leverans överstiger de kvantiteter som angivits på den eller de importlicenser som utfärdats för leveransen skall de behöriga myndigheterna som utfärdat importlicensen eller importlicenserna i fråga, på importörens begäran och så snart som möjligt per telex eller fax meddela kommissionen numret eller numren på de thailändska exportlicenserna, numret eller numren på importlicenserna, överskottskvantiteten samt fartygets namn.

Kommissionen skall ta kontakt med de thailändska myndigheterna så att nya exportlicenser kan utfärdas.

I väntan på dessa skall överskottskvantiteterna inte få övergå i fri omsättning på de villkor som anges i denna förordning, så länge som nya importlicenser för de berörda kvantiteterna inte läggs fram.

Nya importlicenser skall utfärdas på de villkor som anges i artikel 10.

Artikel 6

Om det konstateras att de kvantiteter som faktiskt lossats under en viss leverans är högst 2 % större än de kvantiteter som omfattas av den eller de framlagda importlicenserna, skall genom undantag från artikel 5 tredje stycket de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där produkterna övergår till fri omsättning, på importörens begäran tillåta övergång till fri omsättning för överskottskvantiteterna, om importören betalar en värdetull på högst 6 % och ställer en säkerhet som motsvarar skillnaden mellan den tull som anges i gemensamma tulltaxan och den tull som betalats.

Säkerheten skall frisläppas när en kompletterande importlicens för kvantiteterna i fråga har lagts fram för de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där produkterna övergår till fri omsättning. Ansökan om kompletterande licens är inte underställd kravet på den säkerhet för licensen som anges i artikel 15.2 i förordning (EG) nr 1291/2000 och i artikel 8 i den här förordningen.

Den kompletterande licensen skall utfärdas på de villkor som anges i artikel 10 och på villkor att en eller flera nya exportlicenser utfärdade av de thailändska myndigheterna läggs fram.

Den kompletterande importlicensen skall i fält 20 innehålla en av följande uppgifter:

Säkerheten skall vara förverkad för de kvantiteter för vilka en kompletterande importlicens inte lagts fram inom en tidsfrist på fyra månader, utom i fall av force majeure, räknat från och med dagen för godkännandet av den deklaration om övergång till fri omsättning som avses i första stycket. Säkerheten skall vara förverkad för de kvantiteter för vilka den kompletterande importlicensen inte har kunnat utfärdas enligt artikel 10 första stycket.

När den behöriga myndigheten har avskrivit och attesterat den kompletterande importlicensen i samband med frisläppandet av den säkerhet som avses i första stycket, skall licensen så snart som möjligt sändas tillbaka till det utfärdande organet.

Artikel 7

Ansökningar om importlicens enligt den här förordningen skall få lämnas in i alla medlemsstater och utfärdade licenser skall vara giltiga i hela gemenskapen.

Artikel 5.1 första stycket fjärde strecksatsen i förordning (EG) nr 1291/2000 skall inte tillämpas på import som genomförs inom ramen för den här förordningen.

Artikel 8

Genom undantag från artikel 12 i förordning (EG) nr 1342/2003 skall säkerheten för de importlicenser som avses i denna förordning vara 5 euro per ton.

Artikel 9

1.   Ansökan om importlicens och själva licensen skall i fält 8 innehålla uppgiften ”Thailand”.

2.   Licensen skall innehålla följande uppgifter:

3.   Importlicensen kan endast accepteras som stöd för deklarationen om övergång till fri omsättning om det bland annat framgår av en kopia av det konossement som den berörda parten lägger fram, att de produkter för vilka övergång till fri omsättning begärs, har transporterats till gemenskapen på det fartyg som uppges på importlicensen.

4.   Med förbehåll för artikel 6 i den här förordningen och genom undantag från artikel 8.4 i förordning (EG) nr 1291/2000 får den kvantitet som övergår till fri omsättning inte vara större än den som anges i fält 17 och 18 i importlicensen. Siffran 0 skall i detta sammanhang uppges i fält 19 i den aktuella licensen.

Artikel 10

Importlicensen skall utfärdas den femte arbetsdagen efter det att ansökan lämnades in, utom i de fall då kommissionen via telex eller telefax informerat de behöriga myndigheterna i medlemsstaten om att de villkor som fastställs i denna förordning inte är uppfyllda.

På begäran av den berörda parten och efter kommissionens samtycke via telex eller telefax, får licensen utfärdas inom en kortare tidsfrist.

Om de villkor som gäller för utfärdande av licensen inte är uppfyllda får kommissionen i förekommande fall, efter samråd med de thailändska myndigheterna, vidta lämpliga åtgärder.

Artikel 11

Trots vad som sägs i artikel 6 i förordning (EG) nr 1342/2003, skall importlicensens sista giltighetsdag motsvara exportlicensens sista giltighetsdag plus 30 dagar.

Artikel 12

1.   Medlemsstaterna skall varje dag per telex eller telefax meddela kommissionen följande uppgifter om varje ansökan om importlicens:

2.   Senast i slutet av första halvåret 2006 skall de myndigheter som ansvarar för utfärdandet av importlicenser till kommissionen per telex eller telefax översända den fullständiga förteckningen över de icke avskrivna kvantiteter som anges på baksidan av importlicenserna och fartygets namn samt de berörda exportlicensernas nummer.

KAPITEL IV

SLUTBESTÄMMELSER

Artikel 13

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2005.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 27 december 2004.

På kommissionens vägnar

Mariann FISCHER BOEL

Ledamot av kommissionen

----

(1)EGT L 146, 20.6.1996, s. 1.

(2)EGT L 152, 24.6.2000, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1741/2004 (EUT L 311, 8.10.2004, s. 17).

(3)EUT L 189, 29.7.2003, s. 12. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1092/2004 (EUT L 209, 11.6.2004, s. 9).

----

ANEXO — PŘÍLOHA — BILAG — ANHANG — LISA — ΠΑΡΑΡΤΗΜΑ — ANNEX — ANNEXE — ALLEGATO — PIELIKUMS — PRIEDAS — MELLÉKLET — BIJLAGE — ZAŁĄCZNIK — ANEXO — PRÍLOHA — PRILOGA — LIITE — BILAGA

----

----

KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2249/2004

av den 27 december 2004

om ändring av förordning (EG) nr 686/2004 om övergångsbestämmelser avseende producentorganisationer på marknaden för färsk frukt och färska grönsaker med anledning av Tjeckiens, Estlands, Cyperns, Lettlands, Litauens, Ungerns, Maltas, Polens, Sloveniens och Slovakiens anslutning till Europeiska unionen

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av Anslutningsfördraget för Tjeckien, Estland, Cypern, Lettland, Litauen, Ungern, Malta, Polen, Slovenien och Slovakien,

med beaktande av Anslutningsakten för Tjeckien, Estland, Cypern, Lettland, Litauen, Ungern, Malta, Polen, Slovenien och Slovakien, särskilt artikel 41 första stycket i denna, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

I förordning (EG) nr 686/2004 skall artikel 4 ändras enligt följande:

Artikel 2

Denna förordning träder i kraft den tredje dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 27 december 2004.

På kommissionens vägnar

Mariann FISCHER BOEL

Ledamot av kommissionen

----

(1)EUT L 106, 15.4.2004, s. 10.

(2)EUT L 203, 12.8.2003, s. 25. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1813/2004 (EUT L 319, 20.10.2004, s. 5).

----

----

KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2250/2004

av den 27 december 2004

om ändring av förordning (EEG) nr 429/90, (EG) nr 2571/97, (EG) nr 174/1999, (EG) nr 2771/1999, (EG) nr 2799/1999, (EG) nr 214/2001, (EG) nr 580/2004, (EG) nr 581/2004 och (EG) nr 582/2004 angående tidsfristen för inlämnandet av anbud och meddelanden till kommissionen

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1255/1999 av den 17 maj 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter (1), särskilt artiklarna 10, 15 och 31 i denna, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Artikel 3 i förordning (EEG) nr 429/90 skall ändras på följande sätt:

Artikel 2

Artikel 14 i förordning (EG) nr 2571/97 skall ändras på följande sätt:

Artikel 3

I artikel 1 i förordning (EG) nr 174/1999 skall tredje stycket ersättas med följande:

”3.   Licensansökningar för alla produkter som avses i artikel 1.1 i rådets förordning (EG) nr 1255/1999 (11), vars inlämningsdag i den mening som avses i artikel 17 i kommissionens förordning (EG) nr 1291/2000 (12), var onsdagen och torsdagen som följer på utgången av den anbudsperiod som anges i artikel 2.2 i kommissionens förordning (EG) nr 581/2004 (13) och artikel 2.2 i kommissionens förordning (EG) nr 582/2004 (14), skall anses ha inkommit den första arbetsdagen efter den torsdagen.”

Artikel 4

Förordning (EG) nr 2771/1999 ändras på följande sätt:

Artikel 5

Förordning (EG) nr 2799/1999 ändras på följande sätt:

Artikel 6

Förordning (EG) nr 214/2001 ändras på följande sätt:

Artikel 7

Första stycket i artikel 4.2 i förordning (EG) nr 580/2004 skall ersättas med följande:

”Medlemsstaterna skall inom tre timmar efter utgången av varje anbudsperiod meddela kommissionen vilka anbud som är giltiga, på den blankett som fastställs i bilagan, utan att uppge anbudsgivarnas namn.”

Artikel 8

I artikel 2 i förordning (EG) nr 581/2004 skall punkt 2 ersättas med följande:

”2.   Varje anbudsperiod skall börja löpa kl. 13.00 (lokal tid i Bryssel) den första och den tredje tisdagen i månaden, med undantag av den första tisdagen i augusti och den tredje tisdagen i december. Om den aktuella tisdagen är en allmän helgdag skall anbudsperioden börja löpa kl. 13.00 (lokal tid i Bryssel) nästföljande arbetsdag.

Varje anbudsperiod skall löpa ut kl. 13.00 (lokal tid i Bryssel) den andra och den fjärde tisdagen i månaden, med undantag av den andra tisdagen i augusti och den fjärde tisdagen i december. Om den aktuella tisdagen är en allmän helgdag skall anbudsperioden löpa ut kl. 13.00 (lokal tid i Bryssel) den närmast föregående arbetsdagen.”

Artikel 9

I artikel 2 i förordning (EG) nr 582/2004 skall punkt 2 ersättas med följande:

”2.   Varje anbudsperiod skall börja löpa kl. 13.00 (lokal tid i Bryssel) den första och den tredje tisdagen i månaden, med undantag av den första tisdagen i augusti och den tredje tisdagen i december. Om den aktuella tisdagen är en allmän helgdag skall anbudsperioden börja löpa kl. 13.00 (lokal tid i Bryssel) nästföljande arbetsdag.

Varje anbudsperiod skall löpa ut kl. 13.00 (lokal tid i Bryssel) den andra och den fjärde tisdagen i månaden, med undantag av den andra tisdagen i augusti och den fjärde tisdagen i december. Om den aktuella tisdagen är en allmän helgdag skall anbudsperioden löpa ut kl. 13.00 (lokal tid i Bryssel) den närmast föregående arbetsdagen.”

Artikel 10

Denna förordning träder i kraft den tredje dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

Den skall tillämpas från och med den 1 januari 2005.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 27 december 2004.

På kommissionens vägnar

Mariann FISCHER BOEL

Ledamot av kommissionen

----

(1)EGT L 160, 26.6.1999, s. 48. Förordningen senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 186/2004 (EUT L 29, 3.2.2004, s. 6).

(2)EGT L 45, 21.2.1990, s. 8. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 921/2004 (EUT L 163, 30.4.2004, s. 94).

(3)EGT L 350, 20.12.1997, s. 3. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 921/2004.

(4)EGT L 333, 24.12.1999, s. 11. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1932/2004 (EUT L 333, 9.11.2004, s. 4).

(5)EGT L 340, 31.12.1999, s. 3. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1992/2004 (EUT L 344, 20.11.2004, s. 11).

(6)EGT L 37, 7.2.2001, s. 100. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1838/2004 (EUT L 322, 23.10.2004, s. 3).

(7)EUT L 90, 27.3.2004, s. 58.

(8)EUT L 90, 27.3.2004, s. 64.

(9)EUT L 90, 27.3.2004, s. 67.

(10)EGT L 20, 27.1.1999, s. 8. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1846/2004 (EUT L 322, 23.10.2004, s. 16).

(11)EGT L 160, 26.6.1999, s. 48.

(12)EGT L 152, 24.6.2000, s. 1.

(13)EUT L 90, 27.3.2004, s. 64.

(14)EUT L 90, 27.3.2004, s. 67.

----

----

KOMMISSIONENS FÖRORDNING (EG) nr 2251/2004

av den 27 december 2004

om ändring av importtullar inom spannmålssektorn från och med den 28 december 2004

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1784/2003 av den 29 september 2003 om den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål (1),

med beaktande av kommissionens förordning (EG) nr 1249/96 av den 28 juni 1996 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EEG) nr 1766/92 vad avser importtullar inom spannmålssektorn (2), särskilt artikel 2.1 i denna, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Bilagorna I och II till förordning (EG) nr 2142/2004 skall ersättas med bilagorna I och II till denna förordning.

Artikel 2

Denna förordning träder i kraft den 28 december 2004.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den 27 december 2004.

På kommissionens vägnar

J. M. SILVA RODRÍGUEZ

Generaldirektör för jordbruk och landsbygdsutveckling

----

(1)EUT L 270, 29.9.2003, s. 78.

(2)EGT L 161, 29.6.1996, s. 125. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1110/2003 (EUT L 158, 27.6.2003, s. 12).

(3)EUT L 369, 16.12.2004, s. 55. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 2215/2004 (EUT L 374, 22.12.2004, s. 61).

----

BILAGA I

Importtullar för de produkter som avses i artikel 10.2 i förordning (EG) nr 1784/2003 från och med den 28 december 2004

----

(1)  För produkter som anländer till gemenskapen via Atlanten eller via Suezkanalen (artikel 2.4 i förordning (EG) nr 1249/96) kan importören erhålla en nedsättning av tullarna med

(2)  När villkoren i artikel 2.5 i förordning (EG) nr 1249/96 är uppfyllda kan importören erhålla schablonmässig nedsättning med 24 EUR/t.

----

BILAGA II

Faktorer för beräkning av tullar

perioden 15.12.2004-23.12.2004

----

(1)  Negativt bidrag på 10 EUR/t (artikel 4.3 i förordning (EG) nr 1249/96).

(2)  Negativt bidrag på 30 EUR/t (artikel 4.3 i förordning (EG) nr 1249/96).

(3)  Positivt bidrag på 14 EUR/t ingår (artikel 4.3 i förordning (EG) nr 1249/96).

----

II Rättsakter vilkas publicering inte är obligatorisk

Rådet

----

RÅDETS BESLUT

av den 29 november 2004

om undertecknande av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Republiken San Marino om åtgärder likvärdiga med dem som föreskrivs i rådets direktiv 2003/48/EG om beskattning av inkomster från sparande i form av räntebetalningar, och om godkännande och undertecknande av det tillhörande samförståndsavtalet

(2004/903/EG)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 94 jämförd med artikel 300.2 första stycket,

med beaktande av kommissionens förslag, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Med förbehåll för att det senare ingås ett beslut om ingående av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Republiken San Marino om åtgärder likvärdiga med dem som föreskrivs i rådets direktiv 2003/48/EG om beskattning av inkomster från sparande i form av räntebetalningar, bemyndigas rådets ordförande att utse de personer som skall ha rätt att på gemenskapens vägnar underteckna avtalet och det tillhörande samförståndsavtalet samt de skrivelser från Europeiska gemenskapen som skall utväxlas i enlighet med artikel 21.2 i avtalet och sista stycket i samförståndsavtalet.

Samförståndsavtalet godkänns av rådet.

Texterna till avtalet och samförståndsavtalet åtföljer detta beslut.

Artikel 2

Detta beslut skall offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning.

Utfärdat i Bryssel den 29 november 2004.

På rådets vägnar

L. J. BRINKHORST

Ordförande

----

AVTAL

mellan Europeiska gemenskapen och Republiken San Marino om åtgärder likvärdiga med dem som föreskrivs i rådets direktiv 2003/48/EG om beskattning av inkomster från sparande i form av räntebetalningar

EUROPEISKA GEMENSKAPEN, nedan kallad ”gemenskapen”,

och

REPUBLIKEN SAN MARINO, nedan kallad ”San Marino”,

nedan kallade antingen ”avtalsslutande part” eller ”avtalsslutande parter”,

HAR ENATS OM FÖLJANDE.

Artikel 1

Mål

1.   Detta avtal mellan gemenskapen och San Marino har till syfte att befästa och utvidga de rådande nära förbindelserna mellan de avtalsslutande parterna genom att införa åtgärder som är likvärdiga med de åtgärder som föreskrivs i rådets direktiv 2003/48/EG av den 3 juni 2003 (nedan kallat ”direktivet”) rörande beskattning av inkomster från sparande i form av räntebetalningar som görs till faktiska betalningsmottagare som är fysiska personer med skatterättsligt hemvist i en medlemsstat i Europeiska gemenskapen.

2.   San Marino skall vidta nödvändiga åtgärder och införa uttryckliga bestämmelser om förfaranden och påföljder som säkerställer att de uppgifter som krävs för genomförandet av detta avtal utförs av betalningsombud etablerade inom dess territorium, oavsett var gäldenären för den räntebärande fordran är etablerad.

Artikel 2

Definition av faktisk betalningsmottagare

1.   I detta avtal avses med faktisk betalningsmottagare varje fysisk person som tar emot en räntebetalning eller varje fysisk person för vilken en räntebetalning ombesörjs, såvida inte denna person företer bevis på att betalningen inte har tagits emot eller ombesörjts för hans eller hennes egen räkning, det vill säga om han eller hon

2.   Om ett betalningsombud har information som tyder på att en fysisk person som mottar en räntebetalning eller för vilken en räntebetalning ombesörjs kanske inte är den faktiska betalningsmottagaren och om varken punkt 1 a eller punkt 1 b är tillämplig på denna fysiska person, skall ombudet vidta rimliga åtgärder för att fastställa den faktiska betalningsmottagarens identitet, i enlighet med artikel 3. Om betalningsombudet inte kan fastställa den faktiska betalningsmottagarens identitet skall ombudet betrakta den fysiska personen som den faktiska betalningsmottagaren.

Artikel 3

Den faktiska betalningsmottagarens identitet och hemvist

I syfte att fastställa identitet och hemvist för den faktiska betalningsmottagaren enligt definitionen i artikel 2 skall betalningsombudet bevara uppgifter om för- och efternamn, adress och hemvist i enlighet med den sanmarinska lagstiftningen om bekämpning av ocker och penningtvätt. När det gäller avtalsförbindelser som upprättats eller, i avsaknad av avtalsförbindelser, transaktioner som utförts från och med den 1 januari 2004 skall hemvistet för sådana fysiska personer som uppvisar ett pass eller ett officiellt identitetskort utfärdat av en medlemsstat i Europeiska unionen (nedan kallad ”medlemsstat”) och som förklarar sig ha hemvist i en annan stat än en medlemsstat eller San Marino fastställas på grundval av ett hemvistintyg utfärdat av den behöriga myndigheten i den stat där den fysiska personen förklarar sig ha hemvist. Om ett sådant intyg inte uppvisas skall den medlemsstat som har utfärdat passet eller någon annan officiell identitetshandling anses vara hemviststat.

Artikel 4

Definition av betalningsombud

I detta avtal avses med betalningsombud i San Marino banker som omfattas av sanmarinsk banklagstiftning, samt ekonomiska aktörer, inbegripet fysiska och juridiska personer som har sitt hemvist eller är etablerade i San Marino, handelsbolag och utländska företags fasta driftställen som, även om det bara sker emellanåt, tar emot, innehar, investerar eller överför tredje parters tillgångar eller enbart betalar eller ombesörjer betalning av ränta inom ramen för sin verksamhet.

Artikel 5

Definition av behörig myndighet

1.   I detta avtal avses med de avtalsslutande parternas behöriga myndigheter de myndigheter som anges i bilaga I.

2.   I fråga om tredjeland avses med behöriga myndigheter de myndigheter som är behöriga med avseende på bilaterala och multilaterala konventioner eller, om sådana myndigheter saknas, de myndigheter som är behöriga att utfärda intyg om skatterättsligt hemvist.

Artikel 6

Definition av räntebetalning

1.   I detta avtal avses med räntebetalning följande:

San Marino har dock rätt att i definitionen av räntebetalning inbegripa sådana inkomster som anges i led d endast i den mån dessa inkomster svarar mot inkomster som direkt eller indirekt härrör från räntebetalningar i den mening som avses i leden a och b.

2.   När det gäller punkt 1 c och d skall hela inkomstbeloppet anses vara en räntebetalning om betalningsombudet inte har några uppgifter om hur stor andel av inkomsterna som härrör från räntebetalningar.

3.   När det gäller punkt 1 d skall den procentuella andelen anses vara mer än 40 % om betalningsombudet inte har några uppgifter om den procentuella andel av tillgångarna som investerats i fordringar eller i aktier eller andelar enligt definitionen i det ledet. Om betalningsombudet inte kan avgöra hur stor inkomst den faktiska betalningsmottagaren har haft, skall inkomsten anses vara det belopp som erhållits vid försäljningen, återbetalningen eller inlösen av aktierna eller andelarna.

4.   När det gäller punkt 1 b och d skall San Marino ha rätt att kräva att betalningsombud inom dess territorium beräknar räntan på årsbasis för en period som inte får överstiga ett år och att behandla sådan på årsbasis beräknad ränta som en räntebetalning, även om ingen försäljning, inlösen eller återbetalning sker under den perioden.

5.   Genom undantag från punkt 1 c och d har San Marino rätt att från definitionen av räntebetalning undanta sådana inkomster som anges i dessa led och som kommer från företag eller subjekt etablerade inom dess territorium under förutsättning att dessa företag investerat högst 15 % av sina tillgångar i de fordringar som avses i punkt 1 a.

Om San Marino utövar denna rätt skall detta vara bindande för båda avtalsslutande parter från och med det att San Marino underrättat den andra avtalsslutande parten om detta.

6.   Den procentuella andel som avses i punkt 1 d och punkt 3 skall vara 25 % från och med den 31 december 2010.

7.   De procentuella andelar som avses i punkt 1 d och punkt 5 skall fastställas med hänvisning till placeringsinriktningen enligt de berörda företagens eller subjektens fondbestämmelser eller bolagsordning eller, i avsaknad av sådana, efter sammansättningen av de berörda företagens eller subjektens tillgångar.

Artikel 7

Källskatt

1.   När den faktiska betalningsmottagaren har hemvist i en medlemsstat skall San Marino ta ut en källskatt på 15 % under de första tre åren av detta avtals tillämpningsperiod, 20 % för de följande tre åren och 35 % därefter.

2.   Betalningsombudet skall ta ut källskatt enligt följande bestämmelser:

3.   När det gäller punkt 2 a och b skall källskatten tas ut i proportion till den tid som den faktiska betalningsmottagaren innehaft fordran. Om betalningsombudet inte kan fastställa tiden för innehavet på grundval av tillgängliga uppgifter, skall ombudet anse att den faktiska betalningsmottagaren har innehaft fordran så länge som den har existerat, om inte den faktiska betalningsmottagaren lägger fram bevis om tidpunkten för förvärvet.

4.   Andra skatter än de som föreskrivs i detta avtal på samma räntebetalning, särskilt de källskatter som tas ut av San Marino på inkomster av räntebetalningar i San Marino, skall dras av från den källskatt som beräknas i enlighet med denna artikel.

5.   Även om ett betalningsombud etablerat i San Marino tar ut källskatt skall detta inte hindra den medlemsstat där den faktiska betalningsmottagaren har skatterättsligt hemvist från att beskatta inkomsterna i enlighet med den nationella lagstiftningen. I det fall en skattebetalare deklarerar ränteinkomster som betalats av ett betalningsombud etablerat i San Marino till skattemyndigheterna i den medlemsstat där han eller hon har hemvist skall dessa ränteinkomster omfattas av samma skattesats som den som gäller för räntor som betalas ut i denna medlemsstat.

Artikel 8

Intäktsdelning

1.   San Marino skall behålla 25 % av sina intäkter av den källskatt som anges i artikel 7 och överföra 75 % av intäkterna till den medlemsstat där den faktiska betalningsmottagaren av räntan har hemvist.

2.   Överföringarna skall ske i form av en enda betalning per medlemsstat och år och göras senast sex månader efter utgången av beskattningsåret i San Marino.

3.   San Marino skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att ordningen för intäktsdelning skall fungera väl.

Artikel 9

Frivilligt utlämnande av uppgifter

1.   San Marino skall införa ett förfarande som gör det möjligt för den faktiska betalningsmottagaren enligt definitionen i artikel 2 att undvika den särskilda källskatt som avses i artikel 7 genom att uttryckligen bemyndiga sitt betalningsombud i San Marino att anmäla räntebetalningarna till den behöriga myndigheten i den staten. Ett sådant bemyndigande skall gälla samtliga räntebetalningar som betalningsombudet gör till den faktiska betalningsmottagaren eller har ombesörjt direkt till förmån för denne.

2.   De uppgifter som betalningsombudet skall lämna i fall av ett uttryckligt bemyndigande från den faktiska betalningsmottagaren skall åtminstone innefatta följande:

3.   Den behöriga myndigheten i San Marino skall vidarebefordra de uppgifter som avses i punkt 2 till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där den faktiska betalningsmottagaren har hemvist. Uppgifterna skall vidarebefordras automatiskt och minst en gång om året, inom sex månader efter beskattningsårets utgång i San Marino, och avse alla räntebetalningar gjorda under det året.

Artikel 10

Undanröjande av dubbelbeskattning

1.   Den medlemsstat där en faktisk betalningsmottagare har skatterättsligt hemvist skall, i enlighet med punkterna 2 och 3, sörja för att sådan dubbelbeskattning som kan uppstå till följd av den källskatt som avses i artikel 7 undanröjs.

2.   Om de räntor som en faktisk betalningsmottagare erhållit har källbeskattats som anges i artikel 7 i San Marino skall den medlemsstat där den faktiska betalningsmottagaren har skatterättsligt hemvist bevilja honom eller henne avräkning med det uttagna skattebeloppet, i enlighet med den nationella lagstiftningen. Om det uttagna skattebeloppet överstiger det skattebelopp som skall betalas i enlighet med den nationella lagstiftningen för hela den räntebetalning som belagts med den källskatt som anges i artikel 7 skall den medlemsstat i Europeiska gemenskapen där den faktiska betalningsmottagaren har skatterättsligt hemvist återbetala det överskjutande källskattebeloppet till denne.

3.   Om ränta som en faktisk betalningsmottagare erhållit beskattats med någon annan typ av källskatt, utöver den källskatt som avses i artikel 7, och om den medlemsstat där den faktiska betalningsmottagaren har skatterättsligt hemvist beviljar avräkning för denna källskatt i enlighet med den nationella lagstiftningen eller enligt dubbelbeskattningsavtal, skall denna källskatt avräknas innan förfarandet enligt punkt 2 tillämpas.

4.   Den medlemsstat där den faktiska betalningsmottagaren har skatterättsligt hemvist får ersätta den avräkning som avses i punkterna 2 och 3 med återbetalning av den källskatt som avses i artikel 7.

Artikel 11

Övergångsbestämmelser om överlåtbara skuldebrev

1.   Från och med den dag då detta avtal börjar tillämpas och så länge som minst en medlemsstat också tillämpar liknande bestämmelser, dock senast till och med den 31 december 2010, skall inhemska och internationella obligationer och andra överlåtbara skuldebrev som emitterats första gången före den 1 mars 2001 eller för vilka de ursprungliga emissionsprospekten har godkänts före den tidpunkten av de behöriga myndigheterna i den emitterande staten inte anses vara fordringar enligt artikel 6.1 a, under förutsättning att inga ytterligare emissioner av sådana överlåtbara skuldebrev görs från och med den 1 mars 2002.

Så länge som minst en medlemsstat också tillämpar bestämmelser liknande dem i artikel 7 i detta avtal skall emellertid bestämmelserna i den här artikeln fortsätta att gälla efter den 31 december 2010 för överlåtbara skuldebrev

Om och när alla medlemsstater slutar tillämpa bestämmelser liknande dem i artikel 7 i detta avtal skall emellertid bestämmelserna i den här artikeln fortsätta att gälla endast för överlåtbara skuldebrev

Om ytterligare emissioner görs från och med den 1 mars 2002 av överlåtbara skuldebrev enligt ovan som emitterats av en regering eller ett närstående rättssubjekt som agerar som myndighet eller vars roll erkänns i ett internationellt avtal (förtecknat i bilaga II till detta avtal), skall emissionen i sin helhet, dvs. den ursprungliga emissionen och eventuella ytterligare emissioner, anses vara en fordran enligt artikel 6.1 a.

Om ytterligare emissioner görs från och med den 1 mars 2002 av överlåtbara skuldebrev enligt ovan som emitterats av en annan emittent som inte omfattas av fjärde stycket skall varje sådan ytterligare emission anses vara en fordran enligt artikel 6.1 a.

2.   Denna artikel skall inte hindra San Marino och medlemsstaterna från att fortsätta att ta ut skatt på inkomster från de i punkt 1 nämnda överlåtbara skuldebreven i enlighet med sin nationella lagstiftning.

Artikel 12

Andra källskatter – förhållande till andra avtal

1.   Denna artikel skall inte hindra parterna från att ta ut andra typer av källskatt än den som anges i detta avtal i enlighet med sin nationella lagstiftning eller med dubbelbeskattningsavtal.

2.   Dubbelbeskattningsavtalen mellan San Marino och medlemsstaterna skall inte hindra uttag av den särskilda källskatten enligt detta avtal.

Artikel 13

Informationsutbyte på begäran

1.   De behöriga myndigheterna i San Marino och var och en av medlemsstaterna skall utbyta information om handlingar som utgör skattebedrägeri enligt lagstiftningen i den anmodade staten eller liknande handlingar, när det gäller inkomster som omfattas av detta avtal. ”Liknande handlingar” skall endast innefatta brott som är lika allvarliga som skattebedrägeri enligt lagstiftningen i den anmodade staten och skadar den begärande statens skatteintressen. Den anmodade staten skall som svar på en vederbörligen motiverad begäran tillhandahålla information avseende de handlingar som den begärande staten undersöker eller kan komma att undersöka både ur straffrättslig och icke-straffrättslig synpunkt.

2.   När den anmodade staten skall besluta om uppgifter kan lämnas till följd av en begäran, skall den staten tillämpa preskriptionsbestämmelserna enligt lagstiftningen i den begärande staten.

3.   Den anmodade staten skall tillhandahålla information om den begärande staten har en skälig misstanke om att den berörda handlingen kan utgöra skattebedrägeri eller en liknande handling. Den begärande statens skäliga misstanke om skattebedrägeri eller en liknande handling får baseras på

4.   Den behöriga myndigheten i den begärande staten skall lämna följande uppgifter till den behöriga myndigheten i den anmodade staten i samband med en begäran om uppgifter enligt detta avtal för att påvisa uppgifternas förutsebara relevans för begäran:

5.   Den behöriga myndigheten i den anmodade staten skall lämna de begärda uppgifterna till den begärande staten så snart som möjligt.

6.   San Marino skall inleda bilaterala förhandlingar med varje medlemsstat i syfte att fastställa enskilda kategorier av ”liknande handlingar” i enlighet med beskattningsförfarandet i dessa stater.

Artikel 14

Konfidentiell behandling

Alla uppgifter som en avtalsslutande part mottar enligt detta avtal skall behandlas konfidentiellt och får endast meddelas till personer eller myndigheter (inbegripet domstolar och förvaltningar) inom den avtalsslutande partens jurisdiktion som är inblandade i beräkning eller uppbörd av, verkställighet eller åtal avseende, eller prövning av överklaganden i samband med sådan inkomstbeskattning som omfattas av avtalet. Personerna eller myndigheterna skall endast använda uppgifterna i dessa syften. De får lämna ut uppgifterna i samband med allmänna domstolsförhandlingar eller rättsliga avgöranden. Uppgifterna får inte meddelas någon annan person, myndighet eller jurisdiktion eller annat rättssubjekt utan uttryckligt skriftligt tillstånd från den anmodade partens behöriga myndighet.

Artikel 15

Samråd och översyn

1.   Om oenighet om tolkningen eller tillämpningen av detta avtal uppstår mellan de behöriga myndigheterna i San Marino och en eller flera av de andra behöriga myndigheter som anges i bilaga I, skall de sträva efter att finna en lösning i samförstånd. De skall omedelbart underrätta Europeiska gemenskapernas kommission och de behöriga myndigheterna i de övriga medlemsstaterna om resultatet av samrådet. Kommissionen får på begäran av någon av de behöriga myndigheter som anges i bilaga I delta i samråd som gäller tolkningsfrågor.

2.   De avtalsslutande parterna skall samråda med varandra åtminstone vart tredje år eller på begäran av endera avtalsslutande parten i syfte att se över och – om de avtalsslutande parterna anser att det behövs – förbättra det sätt på vilket avtalet fungerar rent tekniskt samt bedöma den internationella utvecklingen. Samrådet skall hållas inom en månad efter begäran eller, i brådskande fall, så snart som möjligt.

3.   De avtalsslutande parterna får på grundval av en sådan bedömning samråda med varandra för att undersöka om avtalet behöver ändras med hänsyn till den internationella utvecklingen.

4.   Så snart som det finns tillräcklig erfarenhet av det fullständiga genomförandet av detta avtal skall de avtalsslutande parterna samråda med varandra för att undersöka om avtalet behöver ändras med hänsyn till den internationella utvecklingen.

5.   När det gäller samråd enligt punkterna 1, 2 och 3 skall en avtalsslutande part underrätta den andra avtalsslutande parten om händelser som eventuellt kan inverka på detta avtals sätt att fungera. Detta skall även innefatta eventuella relevanta avtal mellan en av de avtalsslutande parterna och tredjestat.

Artikel 16

Undertecknande, ikraftträdande och uppsägning

1.   Detta avtal förutsätter att de avtalsslutande parterna ratificerar eller godkänner det enligt sina egna förfaranden. De avtalsslutande parterna skall underrätta varandra om att förfarandena avslutats. Avtalet träder i kraft den första dagen i den andra månaden efter dagen för den sista underrättelsen.

2.   Med förbehåll för sina konstitutionella bestämmelser om ingående av internationella avtal och utan att det påverkar tilllämpningen av artikel 17 skall San Marino faktiskt genomföra och börja tillämpa detta avtal från och med den 1 juli 2005 och underrätta gemenskapen om detta.

3.   Detta avtal gäller till dess att en avtalsslutande part säger upp det.

4.   Varje avtalsslutande part får säga upp avtalet genom anmälan till den andra avtalsslutande parten. I så fall skall avtalet upphöra att gälla tolv månader efter uppsägelsen.

Artikel 17

Tillämpning och tillfälligt avbrytande av tillämpningen

1.   Ett villkor för tillämpningen av detta avtal skall vara att de av medlemsstaternas beroende och associerade territorier som nämns i Ekofinrådets rapport till Europeiska rådets möte i Santa Maria da Feira den 19 och den 20 juni 2000 samt Förenta staterna, Schweiz, Andorra, Liechtenstein och Monaco var och en antar och genomför bestämmelser som är förenliga med eller likvärdiga med bestämmelserna i direktivet eller detta avtal.

2.   De avtalsslutande parterna skall i samförstånd minst sex månader före den dag som nämns i artikel 16.2 besluta om villkoret i punkt 1 kommer att uppfyllas med tanke på tidpunkterna för ikraftträdande av de relevanta bestämmelserna i de berörda tredjestaterna och beroende eller associerade territorierna. Om de avtalsslutande parterna inte beslutar att villkoret kommer att vara uppfyllt skall de i samförstånd anta ett nytt datum i stället för det som anges i artikel 16.2.

3.   Tillämpningen av detta avtal eller delar av det kan avbrytas tillfälligt av en avtalsslutande part med omedelbar verkan genom anmälan till den andra parten, om direktivet eller en del av direktivet upphöra att vara tillämpligt antingen tillfälligt eller permanent i enlighet med gemenskapens lagstiftning eller om en medlemsstat tillfälligt avbryter tillämpningen av sin genomförandelagstiftning.

4.   En avtalsslutande part får tillfälligt avbryta tillämpningen av detta avtal genom anmälan till den andra parten, om någon/något av de tredjestater eller territorier som avses i punkt 1 senare slutar tillämpa de bestämmelser som avses i den punkten. Tillämpningen får avbrytas tidigast två månader efter anmälan. Tillämpningen av detta avtal skall återupptas så snart som bestämmelserna åter tillämpas.

Artikel 18

Fordringar och slutbetalning

1.   Om detta avtal sägs upp eller dess tillämpning tillfälligt avbryts, helt eller delvis, skall fysiska personers fordringar enligt artikel 10 inte påverkas.

2.   San Marino skall i så fall upprätta en slutredovisning senast när avtalets tillämpning upphör och göra en slutbetalning till medlemsstaterna.

Artikel 19

Territoriell tillämpning

Detta avtal skall tillämpas, å ena sidan, på de territorier där fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen är tillämpligt och i enlighet med de villkor som fastställs i det fördraget och, å andra sidan, på San Marinos territorium.

Artikel 20

Bilagor

1.   Bilagorna skall utgöra en integrerad del av detta avtal.

2.   Förteckningen över behöriga myndigheter i bilaga I får ändras genom en enkel anmälan från San Marino till den andra avtalsslutande parten när det gäller den myndighet som anges i led a i den bilagan och genom en enkel anmälan från gemenskapen när det gäller övriga myndigheter.

Förteckningen över närstående rättssubjekt i bilaga II får ändras i samförstånd.

Artikel 21

Språk

1.   Detta avtal skall upprättas i två exemplar på danska, engelska, estniska, finska, franska, grekiska, italienska, lettiska, litauiska, nederländska, polska, portugisiska, slovakiska, slovenska, spanska, svenska, tjeckiska, tyska och ungerska språken, vilka alla texter är lika giltiga.

2.   Den maltesiska språkversionen skall bekräftas av de avtalsslutande parterna genom skriftväxling. Den versionen har därefter samma giltighet som de språkversioner som avses i punkt 1.

EN FE DE LO CUAL, los plenipotenciarios abajo firmantes suscriben el presente Acuerdo.

NA DŮKAZ ČEHOŽ připojili níže podepsaní zplnomocnění zástupci k této smlouvě své podpisy.

TIL BEKRÆFTELSE HERAF har undertegnede befuldmægtigede underskrevet denne aftale.

ZU URKUND DESSEN haben die unterzeichneten Bevollmächtigten ihre Unterschriften unter dieses Abkommen gesetzt.

SELLE KINNITUSEKS on täievolilised esindajad käesolevale lepingule alla kirjutanud.

ΣΕ ΠΙΣΤΩΣΗ ΤΩΝ ΑΝΩΤΕΡΩ, οι υπογράφοντες πληρεξούσιοι έθεσαν την υπογραφή τους κάτω από την παρούσα συμφωνία.

IN WITNESS WHEREOF, the undersigned Plenipotentiaries have hereunto set their hands.

EN FOI DE QUOI, les plénipotentiaires soussignés ont apposé leurs signatures au bas du présent accord.

IN FEDE DI CHE, i plenipotenziari sottoscritti hanno apposto la propria firma in calce al presente accordo.

TO APLIECINOT, attiecīgi pilnvarotas personas ir parakstījušas šo nolīgumu.

TAI PALIUDYDAMI, šį Susitarimą pasirašė toliau nurodyti įgaliotieji atstovai.

FENTIEK HITELÉÜL e megállapodást az alulírott meghatalmazottak alább kézjegyükkel látták el.

B'XIEHDA TA' DAN, il-Plenipotenzjari hawn taħt iffirmati ffirmaw dan il-Ftehim.

TEN BLIJKE WAARVAN de ondergetekende gevolmachtigden hun handtekening onder deze overeenkomst hebben geplaatst.

W DOWÓD CZEGO, niżej podpisani pełnomocnicy złożyli swoje podpisy.

EM FÉ DO QUE, os plenipotenciários abaixo assinados apuserem as suas assinaturas no final do presente Acordo.

NA DÔKAZ ČOHO dolupodpísaní splnomocnení zástupcovia podpísali túto dohodu.

V POTRDITEV TEGA so spodaj podpisani pooblaščenci podpisali ta sporazum.

TÄMÄN VAKUUDEKSI allamainitut täysivaltaiset edustajat ovat allekirjoittaneet tämän sopimuksen.

TILL BEVIS HÄRPÅ har undertecknade befullmäktigade undertecknat detta avtal.

Hecho en Bruselas, el siete de diciembre del dos mil cuatro.

V Bruselu dne sedmého prosince dva tisíce čtyři.

Udfærdiget i Bruxelles den syvende december to tusind og fire.

Geschehen zu Brüssel am siebten Dezember zweitausendundvier.

Kahe tuhande neljanda aasta detsembrikuu seitsmendal päeval Brüsselis.

Έγινε στις Βρυξέλλες, στις εφτά Δεκεμβρίου δύο χιλιάδες τέσσερα.

Done at Brussels on the seventh day of December in the year two thousand and four.

Fait à Bruxelles, le sept décembre deux mille quatre.

Fatto a Bruxelles, addì sette dicembre duemilaquattro.

Briselē, divi tūkstoši ceturtā gada septītajā decembrī.

Pasirašyta du tūkstančiai ketvirtų metų gruodžio septintą dieną Briuselyje.

Kelt Brüsszelben, a kettőezer negyedik év december hetedik napján.

Magħmul fi Brussel fis-seba' jum ta' Diċembru tas-sena elfejn u erbgħa.

Gedaan te Brussel, de zevende december tweeduizendvier.

Sporządzono w Brukseli dnia siódmego grudnia roku dwutysięcznego czwartego.

Feito em Bruxelas, em sete de Dezembro de dois mil e quatro.

V Bruseli siedmeho decembra dvetisícštyri.

V Bruslju, dne sedmega decembra leta dva tisoč štiri.

Tehty Brysselissä seitsemäntenä päivänä joulukuuta vuonna kaksituhattaneljä.

Som skedde i Bryssel den sjunde december tjugohundrafyra.

Por la Comunidad Europea

Za Evropské společenství

For Det Europæiske Fællesskab

Für die Europäische Gemeinschaft

Euroopa Ühenduse nimel

Για την Ευρωπαϊκή Κοινότητα

For the European Community

Pour la Communauté européenne

Per la Comunità europea

Eiropas Kopienas vārdā

Europos bendrijos vardu

az Európai Közösség részéről

Għall-Komunità Ewropea

Voor de Europese Gemeenschap

W imieniu Wspólnoty Europejskiej

Pela Comunidade Europeia

Za Európske spoločenstvo

za Evropsko skupnost

Euroopan yhteisön puolesta

På Europeiska gemenskapens vägnar

Per la Repubblica di San Marino

BILAGA I

FÖRTECKNING ÖVER DE AVTALSSLUTANDE PARTERNAS BEHÖRIGA MYNDIGHETER

”Behöriga myndigheter” enligt detta avtal skall vara följande:

BILAGA II

FÖRTECKNING ÖVER NÄRSTÅENDE RÄTTSSUBJEKT

För tillämpningen av artikel 11 i detta avtal kommer följande organ att anses vara ”ett närstående rättssubjekt som agerar som myndighet eller vars roll erkänns i ett internationellt avtal”:

----

SAMFÖRSTÅNDSAVTAL

mellan Europeiska gemenskapen, Konungariket Belgien, Republiken Tjeckien, Konungariket Danmark, Förbundsrepubliken Tyskland, Republiken Estland, Republiken Grekland, Konungariket Spanien, Republiken Frankrike, Irland, Republiken Italien, Republiken Cypern, Republiken Lettland, Republiken Litauen, Storhertigdömet Luxemburg, Republiken Ungern, Republiken Malta, Konungariket Nederländerna, Republiken Österrike, Republiken Polen, Republiken Portugal, Republiken Slovenien, Republiken Slovakien, Republiken Finland, Konungariket Sverige, Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland och Republiken San Marino

EUROPEISKA GEMENSKAPEN, nedan kallad ”gemenskapen”,

KONUNGARIKET BELGIEN,

REPUBLIKEN TJECKIEN,

KONUNGARIKET DANMARK,

FÖRBUNDSREPUBLIKEN TYSKLAND,

REPUBLIKEN ESTLAND,

REPUBLIKEN GREKLAND,

KONUNGARIKET SPANIEN,

REPUBLIKEN FRANKRIKE,

IRLAND,

REPUBLIKEN ITALIEN,

REPUBLIKEN CYPERN,

REPUBLIKEN LETTLAND,

REPUBLIKEN LITAUEN,

STORHERTIGDÖMET LUXEMBURG,

REPUBLIKEN UNGERN,

REPUBLIKEN MALTA,

KONUNGARIKET NEDERLÄNDERNA,

REPUBLIKEN ÖSTERRIKE,

REPUBLIKEN POLEN,

REPUBLIKEN PORTUGAL,

REPUBLIKEN SLOVENIEN,

REPUBLIKEN SLOVAKIEN,

REPUBLIKEN FINLAND,

KONUNGARIKET SVERIGE,

FÖRENADE KONUNGARIKET STORBRITANNIEN OCH NORDIRLAND

OCH

REPUBLIKEN SAN MARINO, nedan kallad ”San Marino”,

HAR ENATS OM FÖLJANDE.

I samband med ingåendet av ett avtal om åtgärder likvärdiga med dem som föreskrivs i rådets direktiv 2003/48/EG av den 3 juni 2003 om beskattning av inkomster från sparande i form av räntebetalningar (nedan kallat ”direktivet”) undertecknade Europeiska gemenskapen, Konungariket Belgien, Republiken Tjeckien, Konungariket Danmark, Förbundsrepubliken Tyskland, Republiken Estland, Republiken Grekland, Konungariket Spanien, Republiken Frankrike, Irland, Republiken Italien, Republiken Cypern, Republiken Lettland, Republiken Litauen, Storhertigdömet Luxemburg, Republiken Ungern, Republiken Malta, Konungariket Nederländerna, Republiken Österrike, Republiken Polen, Republiken Portugal, Republiken Slovenien, Republiken Slovakien, Republiken Finland, Konungariket Sverige, Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland, å ena sidan, och Republiken San Marino, å andra sidan, detta samförståndsavtal som kompletterar avtalet.

Undertecknat i Bryssel den 7 december 2004 i två exemplar på danska, engelska, estniska, finska, franska, grekiska, italienska, lettiska, litauiska, nederländska, polska, portugisiska, slovakiska, slovenska, spanska, svenska, tjeckiska, tyska och ungerska språken, vilka alla texter är lika giltiga.

Den maltesiska språkversionen skall bekräftas av de avtalsslutande parterna genom skriftväxling. Den versionen har därefter samma giltighet som de språkversioner som avses i föregående stycket.

Pour le Royaume de Belgique

Voor het Koninkrijk België

Für das Königreich Belgien

Za Českou republiku

På Kongeriget Danmarks vegne

Für die Bundesrepublik Deutschland

Eesti Vabariigi nimel

Για την Ελληνική Δημοκρατία

Por el Reino de España

Pour la République française

Thar cheann Na hÉireann

For Ireland

Per la Repubblica italiana

Για την Κυπριακή Δημοκρατία,

Latvijas Republikas vārdā

Lietuvos Respublikos vardu

Pour le Grand-Duché de Luxembourg

A Magyar Köztársaság részéről

Għar-Republikka ta' Malta

Voor het Koninkrijk der Nederlanden

Für die Republik Österreich

W imieniu Rzeczypospolitej Polskiej

Pela República Portuguesa

Za Republiko Slovenijo

Za Slovenskú republiku

Suomen tasavallan puolesta

För Republiken Finland

För Konungariket Sverige

For the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland

Por la Comunidad Europea

Za Evropské společenství

For Det Europæiske Fællesskab

Für die Europäische Gemeinschaft

Euroopa Ühenduse nimel

Για την Ευρωπαϊκή Κοινότητα

For the European Community

Pour la Communauté européenne

Per la Comunità europea

Eiropas Kopienas vārdā

Europos bendrijos vardu

az Európai Közösség részéről

Għall-Komunità Ewropea

Voor de Europese Gemeenschap

W imieniu Wspólnoty Europejskiej

Pela Comunidade Europeia

Za Európske spoločenstvo

za Evropsko skupnost

Euroopan yhteisön puolesta

På Europeiska gemenskapens vägnar

Per la Repubblica di San Marino

----

----

RÅDETS BESLUT

av den 2 december 2004

om inrättande av Europeiska flyktingfonden för perioden 2005–2010

(2004/904/EG)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 63.2 b i detta,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande (1),

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),

efter att ha hört Regionkommittén, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

KAPITEL I

MÅL OCH UPPGIFTER

Artikel 1

Inrättande och mål

1.   Genom detta beslut inrättas Europeiska flyktingfonden, nedan kallad ”fonden”, för perioden från och med den 1 januari 2005 till och med den 31 december 2010.

2.   Fonden skall stödja och uppmuntra medlemsstaternas ansträngningar för att ta emot flyktingar och fördrivna personer och bära följderna av detta genom att medfinansiera de insatser som föreskrivs i det här beslutet, med hänsyn till gemenskapslagstiftningen inom området.

Artikel 2

Finansiella bestämmelser

1.   Det finansiella referensbeloppet för fondens genomförande skall vara 114 miljoner euro för perioden från och med den 1 januari 2005 till och med den 31 december 2006.

2.   De årliga anslagen för fonden skall godkännas av budgetmyndigheten inom ramen för budgetplanen.

Artikel 3

Målgrupper för insatserna

Målgrupperna enligt detta beslut skall omfatta följande kategorier:

Artikel 4

Insatser

1.   Fonden skall stödja insatser som genomförs i medlemsstaterna angående en eller flera av följande punkter:

2.   De insatser som avses i punkt 1 skall särskilt främja genomförandet av bestämmelserna i tillämplig befintlig och framtida gemenskapslagstiftning om det gemensamma europeiska asylsystemet.

3.   I insatserna skall hänsyn tas till den särskilda situationen för utsatta personer, t.ex. underåriga, underåriga utan medföljande vuxen, personer med funktionshinder, äldre personer, gravida kvinnor, ensamstående föräldrar med underåriga barn och personer som har utsatts för tortyr, våldtäkt eller andra allvarliga former av psykiskt, fysiskt eller sexuellt våld.

Artikel 5

Stödberättigande nationella insatser som gäller mottagningsförhållanden och handläggning av asylförfaranden

Särskilt följande insatser som gäller mottagningsförhållanden och handläggning av asylärenden skall kunna få stöd från fonden:

Artikel 6

Stödberättigande nationella insatser som gäller integration

Särskilt följande insatser, som gäller integration i medlemsstaterna för personer som avses i artikel 4.1 b och deras familjemedlemmar, skall kunna få stöd från fonden:

Artikel 7

Stödberättigande nationella insatser som gäller frivilligt återvändande

Särskilt följande insatser som gäller frivilligt återvändande skall kunna få stöd från fonden:

Artikel 8

Gemenskapsinsatser

1.   Utöver de insatser som avses i artiklarna 5, 6 och 7 får, på kommissionens initiativ, högst 7 % av fondens tillgängliga medel användas för att finansiera gränsöverskridande insatser och insatser av intresse för hela gemenskapen som gäller asylpolitik och åtgärder för flyktingar och fördrivna personer enligt punkt 2.

2.   De stödberättigande gemenskapsinsatserna hänför sig särskilt till följande områden:

3.   Det årliga arbetsprogrammet, i vilket prioriteringar fastställs för gemenskapens insatser, skall antas i enlighet med det förfarande som avses i artikel 11.2.

Artikel 9

Brådskande åtgärder

1.   Om mekanismerna för tillfälligt skydd enligt direktiv 2001/55/EG träder i funktion, skall fonden, utöver de insatser som avses i artikel 4 och som komplement till dem, finansiera brådskande åtgärder till förmån för medlemsstaterna.

2.   De stödberättigande brådskande åtgärderna hänför sig till följande typer av insatser:

KAPITEL II

GENOMFÖRANDE OCH FÖRVALTNING

Artikel 10

Genomförande

Kommissionen skall ansvara för genomförandet av detta beslut och anta nödvändiga genomförandebestämmelser.

Artikel 11

Kommittéförfarande

1.   Kommissionen skall biträdas av en kommitté.

2.   När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 4 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas.

Den tid som avses i artikel 4.3 i beslut 1999/468/EG skall vara tre månader.

3.   När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 3 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas.

4.   Kommittén skall själv anta sin arbetsordning.

Artikel 12

Kommissionens respektive medlemsstaternas ansvar

1.   Följande åligger kommissionen:

2.   Följande åligger medlemsstaterna:

3.   Följande åligger kommissionen i samarbete med medlemsstaterna:

Artikel 13

Ansvariga myndigheter

1.   Varje medlemsstat skall utse en ansvarig myndighet som skall svara för alla kontakter med kommissionen. Denna myndighet skall vara ett förvaltningsorgan i medlemsstaten eller ett nationellt offentligt organ. Den ansvariga myndigheten får delegera en del av eller alla sina genomförandeuppgifter till en annan offentlig förvaltning eller till en privaträttslig enhet som omfattas av medlemsstatens lagstiftning och som har en uppgift inom den offentliga sektorn. Om medlemsstaten utser en annan ansvarig myndighet än staten själv, skall medlemsstaten fastställa alla bestämmelser om sina förbindelser med denna myndighet och myndighetens förbindelser med kommissionen.

2.   Det organ som utses till ansvarig myndighet eller den myndighet till vilken uppgifter har delegerats skall uppfylla följande minimivillkor:

3.   De ansvariga myndigheterna skall bland annat utföra följande uppgifter:

4.   Medlemsstaterna skall förse den ansvariga myndigheten eller den myndighet till vilken uppgifter har delegerats med tillräckliga resurser så att den kan fortsätta att utföra sina uppgifter korrekt under den period då insatser som finansieras från fonden genomförs. Genomförandeverksamheten får finansieras via det tekniska och administrativa stöd som anges i artikel 18.

5.   Kommissionen skall, i enlighet med det förfarande som avses i artikel 11.2, anta bestämmelser om medlemsstaternas förvaltnings- och kontrollsystem och bestämmelser om administrativ och ekonomisk förvaltning av de nationella insatser som medfinansieras av fonden.

Artikel 14

Urvalskriterier

Den ansvariga myndigheten skall välja ut projekt på grundval av följande kriterier:

KAPITEL III

PROGRAM

Artikel 15

Fleråriga program

1.   Medlemsstaternas insatser skall genomföras under två treåriga programperioder (2005–2007 och 2008–2010).

2.   På grundval av de riktlinjer för prioriteringarna i de fleråriga programmen och de vägledande finansiella anslag som meddelas av kommissionen och avses i artikel 12.1 a, skall varje medlemsstat lägga fram ett utkast till flerårigt program för varje programperiod som bland annat innehåller följande:

3.   Medlemsstaterna skall lämna in sitt utkast till flerårigt program till kommissionen senast fyra månader efter det att kommissionen har meddelat riktlinjer och vägledande finansiella anslag för den aktuella perioden.

4.   Kommissionen skall i enlighet med det förfarande som avses i artikel 11.3 godkänna utkasten till de fleråriga programmen senast tre månader efter att ha mottagit dem, mot bakgrund av rekommendationerna i de riktlinjer som har antagits enligt artikel 12.1 a.

Artikel 16

Årliga program

1.   De fleråriga program som har godkänts av kommissionen skall genomföras med hjälp av årliga arbetsprogram.

2.   Kommissionen skall senast den 1 juli varje år meddela medlemsstaterna vilka belopp enligt beräkningsmetoderna i artikel 17 som kan komma att tilldelas dem för påföljande år från de sammanlagda budgetanslag som beviljas i samband med det årliga budgetförfarandet.

3.   Medlemsstaterna skall senast den 1 november varje år till kommissionen överlämna ett förslag till årligt program för påföljande år, som upprättats i enlighet med det godkända fleråriga programmet och som bland annat omfattar följande:

4.   Kommissionen skall granska medlemsstatens förslag, bland annat med hänsyn till det slutliga belopp som tilldelats fonden vid budgetförfarandet, och fatta beslut om fondens medfinansiering senast den 1 mars det aktuella året. I beslutet skall anges det belopp som tilldelats medlemsstaten och under vilken period utgifterna är stödberättigande.

5.   Om betydande ändringar påverkar genomförandet av det årliga programmet och de medför en överföring av medel mellan olika insatser som överstiger 10 % av det totala belopp som har tilldelats medlemsstaten för det aktuella året, skall medlemsstaten överlämna ett reviderat årligt program till kommissionen för godkännande senast i samband med att den lägesrapport som avses i artikel 23.3 överlämnas.

Artikel 17

Årlig fördelning av medel för de insatser i medlemsstaternasom avses i artiklarna 5, 6 och 7

1.   Varje medlemsstat skall erhålla ett fast belopp på 300 000 euro från fondens årliga tilldelning. Detta belopp skall fastställas till 500 000 euro per år för åren 2005, 2006 och 2007 i enlighet med de nya budgetplanerna för de stater som anslöt sig till Europeiska unionen den 1 maj 2004.

2.   Återstoden av de årliga tillgängliga medlen skall fördelas mellan medlemsstaterna enligt följande:

3.   Referenstalen skall utgöras av de senaste uppgifterna från Europeiska gemenskapens statistikkontor, i enlighet med gemenskapslagstiftningen om insamling och analys av statistik på asylområdet.

Artikel 18

Tekniskt och administrativt stöd

En del av den årliga medfinansiering som tilldelas en medlemsstat kan avsättas för tekniskt och administrativt stöd för att förbereda, följa upp och utvärdera insatserna.

Det årliga belopp som anslås till tekniskt och administrativt stöd får inte överstiga 7 % av den sammanlagda årliga medfinansiering som tilldelas en medlemsstat, plus 30 000 euro.

Artikel 19

Särskilda bestämmelser om brådskande åtgärder

1.   Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om sina behov och lägga fram en plan för hur de brådskande åtgärder som avses i artikel 9 skall genomföras, tillsammans med en beskrivning av de planerade åtgärderna och av de organ som skall ansvara för genomförandet.

2.   Det ekonomiska stödet från fonden till de brådskande åtgärder som avses i artikel 9 skall vara begränsat till sex månader och får inte överstiga 80 % av kostnaden för varje enskild åtgärd.

3.   Tillgängliga medel skall fördelas mellan medlemsstaterna i förhållande till hur många personer i varje medlemsstat som åtnjuter det tillfälliga skydd som avses i artikel 9.1.

4.   Artikel 20.1 och 20.2, artikel 21 och artiklarna 23–26 skall tillämpas.

KAPITEL IV

EKONOMISK FÖRVALTNING OCH KONTROLL

Artikel 20

Finansieringsstruktur

1.   Fondens ekonomiska stöd skall utgöras av icke-återbetalningspliktiga bidrag.

2.   De insatser som stöds av fonden skall medfinansieras från offentliga eller privata källor, skall genomföras utan vinstsyfte och skall inte berättiga till finansiering från andra källor i Europeiska unionens allmänna budget.

3.   Anslagen från fonden skall komplettera medlemsstaternas offentliga eller motsvarande utgifter för de insatser och åtgärder som omfattas av beslutet.

4.   Gemenskapens bidrag till insatserna får inte överstiga

5.   Gemenskapens finansiella stöd till insatser via fonden skall i allmänhet beviljas för en period av högst tre år, under förutsättning att det görs en regelbunden granskning av uppnådda resultat.

Artikel 21

Rätt till stöd

1.   Utgifterna skall motsvara de betalningar som utförts av de slutliga bidragsmottagarna. De skall styrkas med betalda fakturor eller motsvarande handlingar.

2.   En utgift berättigar till stöd från fonden endast om den faktiskt har betalats tidigast den 1 januari det år som det kommissionsbeslut om medfinansiering som avses i artikel 16.4 hänför sig till.

3.   Kommissionen skall i enlighet med det förfarande som avses i artikel 11.3 fastställa regler för vilka utgifter som är stödberättigande i samband med sådana insatser som genomförs i medlemsstaterna och som avses i artiklarna 5, 6 och 7 och medfinansieras av fonden.

Artikel 22

Åtaganden

Gemenskapens budgetåtaganden skall göras årligen på grundval av det kommissionsbeslut om medfinansiering som avses i artikel 16.4.

Artikel 23

Betalningar

1.   Kommissionen skall betala bidraget från fonden till den ansvariga myndigheten i enlighet med motsvarande budgetåtaganden.

2.   En första förhandsfinansiering på 50 % av beloppet i kommissionens årliga beslut om medfinansiering från fonden skall utbetalas till medlemsstaten inom 60 dagar efter antagandet av beslutet om medfinansiering.

3.   En andra förhandsfinansiering skall utbetalas inom tre månader efter det att kommissionen har godkänt lägesrapporten om genomförandet av det årliga arbetsprogrammet och en utgiftsdeklaration som visar att utgifterna motsvarar minst 70 % av det första förhandsfinansieringsbeloppet. Kommissionens andra utbetalning som förhandsfinansiering får inte överstiga 50 % av det totala belopp som tilldelats enligt beslutet om medfinansiering eller, under några omständigheter, skillnaden mellan de gemenskapsmedel som medlemsstaten faktiskt använt till de insatser som valts ut inom ramen för det årliga programmet och det första förhandsfinansieringsbeloppet.

4.   Slutbetalningen, eller begäran om återbetalning av belopp som utbetalats i samband med den första eller andra förhandsfinansieringen och som överstiger de slutliga utgifter som godkänts för fonden, skall ske inom tre månader efter kommissionens godkännande av den slutliga genomföranderapporten om det årliga programmet och den slutliga utgiftsdeklaration som avses i artiklarna 24.3 och 28.2.

Artikel 24

Utgiftsdeklarationer

1.   Den ansvariga myndigheten skall i samband med varje utgiftsdeklaration avge en försäkran till kommissionen om att de nationella genomförandeprogrammen förvaltas i enlighet med tillämplig gemenskapslagstiftning och att medlen används enligt principen om sund ekonomisk förvaltning.

2.   Utgiftsdeklarationerna skall intygas av en person eller enhet som är oberoende av de avdelningar som fungerar som utanordnare vid den ansvariga myndigheten.

3.   Inom nio månader efter den dag som i beslutet om medfinansiering har fastställts för betalning av utgifterna skall den ansvariga myndigheten överlämna en slutlig utgiftsdeklaration till kommissionen. Om ingen sådan sänds till kommissionen inom denna tidsfrist, skall kommissionen automatiskt avsluta det årliga programmet och frigöra de anslag som avsatts till det.

Artikel 25

Medlemsstaternas kontroller och finansiella korrigeringar

1.   Utan att det påverkar kommissionens ansvar för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget skall ansvaret för den finansiella kontrollen av insatserna i första hand ligga hos medlemsstaterna. I detta syfte skall medlemsstaterna vidta bland annat följande åtgärder:

2.   Medlemsstaterna skall göra de finansiella korrigeringar som är nödvändiga i samband med en konstaterad oegentlighet, med hänsyn till om det rör sig om en enskild eller en systembetingad oegentlighet. De finansiella korrigeringarna skall bestå i en indragning av hela eller delar av fondens bidrag till de berörda insatserna och skall medföra dröjsmålsränta enligt den räntesats som föreskrivs i artikel 26.4 om beloppet inte återbetalats inom den tid som fastställts av medlemsstaten.

3.   Kommissionen skall i enlighet med det förfarande som avses i artikel 11.3 fastställa regler och förfaranden för medlemsstaternas finansiella korrigeringar i samband med sådana insatser som genomförs i medlemsstaterna och som avses i artiklarna 5, 6 och 7 och medfinansieras av fonden.

Artikel 26

Kommissionens kontroller och finansiella korrigeringar

1.   Utan att det påverkar revisionsrättens befogenheter eller de kontroller som utförs av medlemsstaterna i enlighet med nationella lagar och andra författningar, får kommissionens tjänstemän eller andra företrädare för kommissionen med minst tre arbetsdagars varsel utföra kontroller på plats, inklusive stickprovskontroller, av de insatser som finansieras av fonden samt av förvaltnings- och kontrollsystem. Kommissionen skall underrätta den berörda medlemsstaten om detta för att få all hjälp som behövs. Tjänstemän eller andra företrädare för medlemsstaten får delta i dessa kontroller.

Kommissionen får begära att den berörda medlemsstaten utför en kontroll på plats för att kontrollera korrektheten i en eller flera transaktioner. Tjänstemän eller andra företrädare för kommissionen får delta i dessa kontroller.

2.   Om kommissionen, efter att ha slutfört de nödvändiga kontrollerna, finner att en medlemsstat inte har uppfyllt de förpliktelser som åligger den enligt artikel 25, skall kommissionen tillfälligt hålla inne förhandsfinansieringen eller slutbetalningen avseende fondens medfinansiering av årsprogrammen i följande fall:

I dessa fall skall kommissionen med angivande av sina skäl begära att medlemsstaten lämnar sina synpunkter och i förekommande fall gör eventuella korrigeringar inom en fastställd tid.

3.   Om ingen överenskommelse nåtts och medlemsstaten inte har gjort korrigeringarna vid utgången av den tidsfrist som kommissionen fastställt och med hänsyn till eventuella synpunkter från medlemsstaten kan kommissionen inom tre månader besluta att

Om det inte fattas något beslut om att handla i enlighet med a eller b skall betalningarna återupptas omedelbart.

4.   Belopp som har tagits emot orättmätigt skall betalas tillbaka till kommissionen. Om beloppet inte återbetalats inom den tid som fastställts av kommissionen beläggs beloppet med dröjsmålsränta enligt den räntesats som Europeiska centralbanken tillämpar vid större refinansieringstransaktioner i euro, höjd med tre och en halv punkt. Höjningen skall beräknas utifrån den räntesats som gäller den första dagen i den månad då betalningsfristen löper ut enligt offentliggörandet i Europeiska unionens officiella tidning, C-serien.

5.   Kommissionen skall i enlighet med det förfarande som avses i artikel 11.3 fastställa regler och förfaranden för kommissionens finansiella korrigeringar i samband med sådana insatser som genomförs i medlemsstaterna enligt artiklarna 5, 6 och 7 och medfinansieras av fonden.

KAPITEL V

ÖVERVAKNING, UTVÄRDERING OCH RAPPORTER

Artikel 27

Övervakning och utvärdering

1.   Kommissionen skall regelbundet övervaka fonden i samarbete med medlemsstaterna.

2.   Kommissionen skall tillsammans med medlemsstaterna regelbundet utvärdera fonden med avseende på hur relevanta, effektiva och verkningsfulla insatserna har varit i förhållande till de mål som avses i artikel 1. Kommissionen skall också bedöma komplementariteten mellan insatser genomförda inom fondens ram och insatser genomförda i enlighet med gemenskapens övriga berörda politik, instrument och åtgärder.

Artikel 28

Rapporter

1.   Den ansvariga myndigheten i varje medlemsstat skall vidta de åtgärder som behövs för att övervaka och utvärdera insatserna.

För detta ändamål skall de överenskommelser och kontrakt som den ansvariga myndigheten ingår med de organisationer som ansvarar för att genomföra insatserna innehålla en skyldighet att regelbundet överlämna detaljerade lägesrapporter om genomförandet av dessa insatser och en detaljerad slutlig rapport om genomförandet med uppgift om i vilken utsträckning de fastställda målen har uppnåtts.

2.   Inom nio månader efter den dag då utgifterna upphör att vara stödberättigande enligt medfinansieringsbeslutet för varje årligt program, skall den ansvariga myndigheten överlämna en slutlig rapport om genomförandet av insatserna till kommissionen tillsammans med den slutliga utgiftsdeklaration som avses i artikel 24.3.

3.   Medlemsstaterna skall överlämna följande till kommissionen:

4.   Kommissionen skall till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén överlämna följande:

KAPITEL VI

ÖVERGÅNGSBESTÄMMELSER

Artikel 29

Flerårigt program 2005–2007

Med avvikelse från artikel 15 skall följande tidsplan gälla för genomförandet av det fleråriga programmet för perioden 2005–2007:

Artikel 30

Årligt program för 2005

Med avvikelse från artikel 16 skall följande tidsplan gälla för genomförandet under budgetåret 2005:

De utgifter som faktiskt har betalats mellan den 1 januari 2005 och dagen för antagandet av besluten om medfinansiering kan få stöd från fonden.

KAPITEL VII

SLUTBESTÄMMELSER

Artikel 31

Översyn

Rådet skall på förslag av kommissionen göra en översyn av detta beslut senast den 31 december 2010.

Artikel 32

Adressater

Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna i enlighet med Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

Utfärdat i Bryssel den 2 december 2004.

På rådets vägnar

J. P. H. DONNER

Ordförande

----

(1)  Yttrande av den 20 april 2004 (ännu ej offentliggjort i EUT).

(2)EUT C 241, 28.9.2004, s. 27.

(3)EGT L 252, 6.10.2000, s. 12.

(4)EGT L 212, 7.8.2001, s. 12.

(5)EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

(6)EUT L 304, 30.9.2004, s. 12.

----

Kommissionen

----

KOMMISSIONENS BESLUT

av den 14 december 2004

om fastställande av riktlinjer för underrättelser från tillverkare och distributörer om farliga konsumentprodukter till medlemsstaternas behöriga myndigheter i enlighet med artikel 5.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/95/EG

(delgivet med nr K(2004) 4772)

(Text av betydelse för EES)

(2004/905/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSIONEN HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/95/EG av den 3 december 2001 om allmän produktsäkerhet (1), särskilt artikel 5.3 i detta,

efter samråd med den kommitté som inrättats genom artikel 15 i direktiv 2001/95/EG, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Kommissionen antar härmed riktlinjer för underrättelser från tillverkare och distributörer om farliga konsumentprodukter till medlemsstaternas behöriga myndigheter i enlighet med artikel 5.3 i direktiv 2001/95/EG.

Riktlinjerna återfinns i bilagan till detta beslut.

Artikel 2

Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdad i Bryssel den 14 december 2004.

På kommissionens vägnar

Markos KYPRIANOU

Ledamot av kommissionen

----

(1)EGT L 11, 15.1.2002, s. 4.

----

BILAGA

Riktlinjer för underrättelse av farliga konsumtionsvaror till de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna från tillverkare och distributörer i enlighet med artikel 5.3 i direktiv 2001/95/EG

1.   INLEDNING

1.1   Riktlinjernas bakgrund och syfte

Syftet med direktivet om allmän produktsäkerhet är att säkerställa att konsumtionsprodukter som inte är livsmedel och som släpps ut på marknaden är säkra. Enligt direktivet är tillverkare och distributörer skyldiga att informera den behöriga myndigheten om upptäckt av och åtgärder om farliga produkter.

I direktivet om allmän produktsäkerhet föreskrivs att kommissionen med hjälp av medlemsstaternas kommitté skall utforma en handbok med enkla och tydliga kriterier för att underlätta uppfyllandet av denna skyldighet. Dessutom skall handboken tjäna till att förenkla arbetet för de ekonomiska aktörerna och de behöriga myndigheterna genom att fastställa under vilka omständigheter, särskilt när det gäller enstaka produkter eller förhållanden, underrättelse inte är lämpligt. I denna handbok bör även innehållet i och utformandet av standardformulären för underrättelser från tillverkare och distributörer till myndigheterna fastställas.

Kommissionen ansvarar särskilt för att se till att underrättelsesystemet är effektivt och fungerar på ett bra sätt.

Syftet med dessa riktlinjer är således att:

1.2   Riktlinjernas status och ytterligare utveckling av dem

Status

Dessa riktlinjer är operativa. De har antagits av kommissionen efter samråd med medlemsstaterna i kommittén för direktivet om allmän produktsäkerhet, som arbetar i enlighet med det rådgivande förfarandet.

De utgör således ett referensdokument för tillämpningen av bestämmelserna i direktivet om allmän produktsäkerhet angående underrättelser av farliga konsumtionsvaror från tillverkare och distributörer till de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna.

Fortsatt utveckling

Riktlinjerna bör anpassas efter erfarenheter och ny utveckling. Kommissionen kommer om nödvändigt att uppdatera eller ändra dem i samråd med den kommitté som avses i artikel 15 i direktivet om allmän produktsäkerhet.

1.3   Till vem vänder sig riktlinjerna?

Dessa riktlinjer riktar sig till medlemsstaterna. De skall användas för att vägleda tillverkare och distributörer av konsumtionsprodukter, samt nationella myndigheter som utsetts till kontaktpunkter för att ta emot information från tillverkare och distributörer, i syfte att säkerställa en effektiv och enhetlig tillämpning av underrättelsekravet.

2.   SAMMANFATTNING AV BESTÄMMELSERNA I DIREKTIVET OM ALLMÄN PRODUKTSÄKERHET ANGÅENDE UNDERÄTTELSE FRÅN TILLVERKARE OCH DISTRIBUTÖRER

2.1   Skyldighet att informera behöriga myndigheter i medlemsstaterna

Enligt direktivet om allmän produktsäkerhet måste tillverkare och distributörer underrätta de berörda myndigheterna om de på grundval av egen fackkännedom eller uppgifter de förfogar över vet eller borde känna till att den produkt som de har släppt ut på marknaden är farlig (enligt definitionerna och kriterierna i direktivet).

”Enstaka” produkter eller förhållanden är undantagna från underrättelseplikten.

Tillverkare och distributörer kan ge myndigheterna preliminär information om en potentiell produktrisk så snart de får kännedom om den. Med denna information kan myndigheterna eventuellt hjälpa tillverkare och distributörer att fullfölja sin underrättelseplikt på ett korrekt sätt. Dessutom uppmuntras dessa att kontakta sina nationella myndigheter om de är osäkra på huruvida det föreligger en produktrisk.

2.2   Anledningen till och syftet med bestämmelsen om underrättelser

Skyldigheten att informera myndigheterna om farliga produkter är en viktig faktor för förbättrad marknadsövervakning och riskhantering.

Tillverkare och distributörer är, inom ramen för sin egen verksamhet, i första hand ansvariga för att förebygga riskerna med farliga produkter. De har dock kanske inte vidtagit (eller kunnat vidta) alla nödvändiga åtgärder. Dessutom kan andra produkter av samma typ medföra risker som liknar dem som kan hänföras till de berörda produkterna.

Syftet med underrättelseförfarandet är att möjliggöra för de behöriga myndigheterna att övervaka att företagen har vidtagit lämpliga åtgärder för att ta itu med de risker som en produkt som redan släppts ut på marknaden medför, och om nödvändigt besluta om eller vidta ytterligare riskförebyggande åtgärder. Med hjälp av underrättelserna kan de behöriga myndigheterna också bedöma huruvida de borde kontrollera liknande produkter på marknaden. De behöriga myndigheterna måste därför få den information som krävs för att kunna avgöra om en ekonomisk aktör har vidtagit lämpliga åtgärder angående en farlig produkt. Det bör noteras att de behöriga myndigheterna enligt direktivet om allmän produktsäkerhet har rätt att kräva ytterligare information om de känner att de inte kan bedöma huruvida ett företag har vidtagit lämpliga åtgärder angående en farlig produkt.

3.   UNDERRÄTTELSEKRITERIER

3.1   Tillämpningsområde

Det första underrättelsekravet enligt direktivet om allmän produktsäkerhet är att produkten skall omfattas av direktivet och att villkoren i artikel 5.3 är uppfyllda.

För underrättelse av farliga livsmedelsprodukter finns särskilda bestämmelser i EU:s livsmedelslagstiftning (Europaparlamentets och rådets förordning nr (EG) 178/2002 (1)).

Om det finns underrättelseplikter med samma syften i den sektorsspecifika gemenskapslagstiftningen om produktsäkerhet tillämpas inte direktivet om allmän produktsäkerhet på de produktkategorier som omfattas av de sektorsspecifika bestämmelserna. För ytterligare information om underrättelseförfarandena och deras syften hänvisas till ”Vägledande dokument om sambandet mellan det allmänna produktsäkerhetsdirektivet och vissa sektorsdirektiv med bestämmelser om produktsäkerhet” (2). Detta dokument kommer att bearbetas ytterligare, särskilt om det efterhand visar sig att det finns en överlappning mellan artikel 5.3 i direktivet om allmän produktsäkerhet och relevant sektorsinformation eller underrättelsekrav i särskild gemenskapslagstiftning eller osäkerhet när det gäller tillämpningen.

Dessutom är det värt att påpeka att dessa riktlinjer inte gäller för, eller påverkar tillämpningen av kraven på ”skyddsklausuler” eller andra underrättelseförfaranden som finns i den vertikala gemenskapslagstiftningen om produktsäkerhet.

Följande kriterier är viktiga för underrättelserna:

3.2   Det allmänna säkerhetskravet och överensstämmelsekriterier

Tillverkare och distributörer måste underrätta de berörda myndigheterna i medlemsstaterna om en produkt som de har släppt ut på marknaden medför risker för konsumenterna ”som inte är förenliga med de allmänna säkerhetskraven”. Tillverkare är skyldiga att endast släppa ut ”säkra” produkter på marknaden. I artikel 2 b definieras en säker produkt som en som ”vid normala eller rimligen förutsebara användningsförhållanden, även i fråga om tid samt i förekommande fall i samband med ibruktagande, installation och underhållsbehov, inte medför någon risk eller endast en låg risk som är förenlig med användningen av produkten och som kan anses som godtagbar och förenlig med en hög skyddsnivå när det gäller människors säkerhet och hälsa, särskilt med hänsyn till följande:

Möjligheten att uppnå en högre säkerhetsnivå eller att införskaffa andra produkter som medför en lägre risk skall inte utgöra en tillräcklig grund för att en produkt skall anses som farlig”.

Varje produkt som inte överensstämmer med denna definition anses som farlig (artikel 2 c). Med andra ord är en produkt ”farlig” om den inte uppfyller det allmänna säkerhetskravet (produkter på marknaden måste vara säkra).

I artikel 3 i direktivet om allmän produktsäkerhet beskrivs hur överensstämmelse med nationell lagstiftning, Europastandarder och annat referensmaterial bedöms. När det inte finns några lämpliga Europastandarder får andra faktorer beaktas vid bedömningen av en produkts säkerhet, såsom nationella standarder och uppförandekoder.

Därutöver hänvisas det även till allvarliga risker, som i artikel 2 d definieras som ”alla allvarliga risker, även sådana som inte har omedelbar verkan, som kräver ett snabbt ingripande från offentliga myndigheter”.

Det anges dock i direktivet att möjligheten att uppnå en högre säkerhetsnivå eller att införskaffa andra produkter som medför en lägre risk inte utgör en tillräcklig grund för att en produkt skall anses som ”farlig”.

Risknivån kan bero på en rad faktorer, t.ex. typ av användare och hur utsatt denna är samt i vilken utsträckning tillverkaren har vidtagit försiktighetsåtgärder som skydd mot risken och för att varna användaren. Dessa faktorer bör också tas med i bedömningen av vilken risknivå som anses farlig och som kräver att tillverkarna underrättar de behöriga myndigheterna.

En risk kan vara resultatet av ett fabrikations- eller tillverkningsfel eller bero på produktens utformning eller materialen som används i den. En risk kan också uppkomma genom produktens innehåll, bearbetning eller paketering, samt genom varningar eller instruktioner.

När det gäller att bestämma om en produkt är farlig enligt direktivet om allmän produktsäkerhet skall flera frågor analyseras, t.ex. produktens användningsområde, typ av risk, vilka befolkningsgrupper som berörs och tidigare erfarenhet av liknande produkter. En säker produkt skall inte utgöra någon risk eller endast en minimal risk i förhållande till vad den används för och vad som behövs för att säkerställa att produkten fungerar på ett bra sätt.

Tillverkare förväntas göra en riskbedömning av sina produkter innan de saluförs. Detta ligger till grund för deras slutsats att produkten uppfyller det allmänna säkerhetskravet och kan saluföras, och kan också utgöra en referens för senare omprövning av ytterligare riskinformation och huruvida produkten fortfarande kan definieras som en ”säker produkt” eller om en underrättelse måste göras.

Om tillverkare eller distributörer får kännedom om information eller nya belägg som visar att en produkt kan vara farlig, skall de avgöra om denna information innebär att en produkt verkligen är farlig.

Den vägledning som det hänvisas till i detta dokument utarbetades för riktlinjerna ”för förvaltningen av gemenskapens system för snabbt informationsutbyte (RAPEX) och för underrättelser som läggs fram i enlighet med artikel 11 i direktiv 2001/95/EG” (3). Den presenteras här i syfte att hjälpa tillverkare och distributörer att bestämma om en specifik situation som orsakas av en konsumtionsprodukt kräver att de behöriga myndigheterna underrättas. Det rör sig om ett metodologiskt ramverk där syftet är att främja enhetlighet och man tar inte med alla faktorer i beräkningen. Det bör dock underlätta enhetliga, rimliga professionella bedömningar om de risker som vissa konsumtionsprodukter medför. Om tillverkare eller distributörer anser sig ha tydliga belägg som grundas på olika överväganden om behovet av underrättelse måste de dock underrätta myndigheterna.

De skall analysera den insamlade informationen och bestämma om viss farlig situation kräver att de behöriga myndigheterna underrättas. Följande skall tas i beaktande:

I bilaga II finns närmare upplysningar om den metod för bedömning och utvärdering som utarbetats för dokumentet ”riktlinjer för förvaltningen av gemenskapens system för snabbt informationsutbyte (RAPEX) och för underrättelser som läggs fram i enlighet med artikel 11 i direktiv 2001/95/EG”. Andra metoder kan vara lämpliga och valet av metod kan komma att bero på tillgängliga resurser och information.

Tillverkare och distributörer bör uppmuntras att kontakta myndigheterna om de har belägg för ett tänkbart problem, för att diskutera om det är lämpligt att underrätta myndigheterna. Myndigheterna kommer att ansvara för att bistå och hjälpa dem att uppfylla sin underrättelseplikt.

3.3   Kriterier för när man inte skall underrätta myndigheterna

Informationsflödet måste vara hanterbart såväl för de ekonomiska aktörerna som för myndigheterna. Inom underrättelseförfarandet skall endast befogade fall som uppfyller de kriterier som nämns ovan behandlas så att man undviker att systemet överbelastas med underrättelser som inte är relevanta.

För att kunna bedöma om det är befogat att tillverkaren eller distributören underrättar de behöriga myndigheterna måste man även känna till när en underrättelse inte krävs.

Syftet är att förebygga en ökning av antalet underrättelser om åtgärder eller beslut som hänför sig till ”enstaka produkter eller förhållanden”, och som inte kräver bekräftelse, övervakning eller åtgärder från myndigheterna sida och som inte ger information som är användbar för riskbedömning och konsumentskydd. Detta kan inträffa när det är uppenbart att risken endast hänför sig till ett begränsat antal väl identifierade produkter (eller produktpartier), och att tillverkaren eller distributören har tydliga belägg för att kunna dra slutsatsen att risken är helt under kontroll och att orsaken inte utgör värdefull information för myndigheterna (t.ex. att en produktionslinje inte fungerar eller felaktigheter vid hantering eller emballering.)

Enligt direktivet om allmän produktsäkerhet behöver tillverkare och distributörer inte underrätta myndigheterna i följande fall:

4.   UNDERRÄTTELSEFÖRFARANDE

4.1   Vem har underrättelseplikt?

Både tillverkare och distributörer omfattas av underrättelseplikten, inom ramen för deras egen verksamhet och i förhållande till sina ansvarsområden.

Det kan råda tvivel om vem som skall informera först. Därför är det bra om alla i försörjningskedjan diskuterar de praktiska detaljerna angående ansvaret för underrättelserna innan behovet uppstår. Om det blir nödvändigt att göra en underrättelse kommer de olika aktörerna då att veta vad de skall göra och man undviker onödigt dubbelarbete. Dessutom är det mycket viktigt att myndigheterna och företagen har direktkontakt om företagen är osäkra på sin underrättelseplikt.

Om det är tillverkaren eller importören av produkten som först har belägg för att en produkt är farlig skall han/hon informera de behöriga nationella myndigheterna och vidarebefordra en kopia på informationen till återförsäljare och distributörer. Den distributör eller återförsäljare som tar emot information om farliga produkter från en tillverkare eller importör måste informera myndigheterna, såvida man inte vet att den nationella myndigheten redan har blivit informerad av tillverkaren eller en annan myndighet.

Om det är återförsäljarna eller distributörerna av en produkt som först har belägg för att en produkt är farlig skall de informera de behöriga nationella myndigheterna och vidarebefordra en kopia på informationen till tillverkaren eller importören. En tillverkare eller importör som tar emot information om farliga produkter från en återförsäljare eller distributör måste vidarebefordra all information som de har om den farliga produkten, särskilt när det gäller identifiering av andra distributörer eller återförsäljare av produkten, så att produktens spårbarhet kan säkerställas.

Distributörer som tvivlar på om huruvida en produkt är säker eller om en farlig produkt utgör ett ”enstaka fall” måste överföra den information de har till tillverkaren. De kan också kontakta de behöriga myndigheterna för råd om hur de skall gå vidare.

Många riskfyllda situationer upptäcks av tillverkaren endast efter en samlad bedömning av individuella meddelanden från olika återförsäljare och distributörer. Tillverkaren ansvarar för en bedömning av informationen för att avgöra hur den potentiella risken har uppstått och för att vidta de åtgärder som verkar nödvändiga, t.ex. att underrätta myndigheterna.

Ett företag skall överföra ansvaret för den information som skall underrättas till någon med tillräcklig kunskap om produkten.

4.2   Till vem skall underrättelserna skickas?

Enligt direktivet om allmän produktsäkerhet måste tillverkare och distributörer skicka sina underrättelser till myndigheterna för marknadsövervakning/kontroll i alla de medlemsstater där produkten har saluförts eller på andra sätt tillhandahållits konsumenterna. Varje medlemsstat måste utse en myndighet som ansvarar för att ta emot sådana underrättelser. En förteckning över de myndigheter som utsetts till detta finns på kommissionens webbplats.

I bilaga I till direktivet om allmän produktsäkerhet anges att uppgifterna i artikel 5.3 måste lämnas till de behöriga myndigheterna i de medlemsstater där de aktuella produkterna släpps ut eller har släppts ut på marknaden eller på annat sätt tillhandahållits konsumenterna.

Det är dock önskvärt att man minskar bördan för tillverkare och distributörer genom att inrätta mekanismer för att underlätta den praktiska tillämpningen av kraven, samtidigt som man ser till att alla berörda myndigheter är informerade. Detta kommer även att bidra till att förhindra att flera underrättelser skickas in om samma defekt.

Tillverkare och distributörer har därför möjlighet att skicka in den begärda informationen till myndigheterna i den medlemsstat där de är etablerade, om ett av följande två villkor är uppfyllda:

Den tillverkare eller distributör som endast informerar myndigheten i det land där han eller hon är etablerad skall alltid förse denna myndighet med tillgänglig information om andra länder där produkten har saluförts.

Om de nationella myndigheterna drar slutsatsen eller får belägg för att en produkt som släppts ut på marknaden är farlig och de inte har informerats av tillverkaren eller distributörerna, måste de undersöka om och när de berörda aktörerna skulle ha underrättat dem om detta, och besluta om lämpliga åtgärder och tänkbara påföljder.

4.3   Underrättelseförfarande

Ett företag skall underrätta de behöriga myndigheterna genom att fylla i formuläret i bilaga I och utan dröjsmål skicka in det. Den aktör som skickar underrättelsen måste tillhandahålla den information som krävs i formuläret. Inget företag skall dock försena en underrättelse på grund av att vissa uppgifter ännu inte är tillgängliga.

Det kan vara till hjälp att dela upp formuläret i två delar. Den första delen skall fyllas i omedelbart (avsnitten 1 till 5) och den andra delen (avsnitt 6) skall fyllas i när informationen har samlats in (en tidtabell för tillhandahållandet av den saknade informationen skall lämnas), och när det rör sig om en allvarlig risksituation eller när tillverkarna/distributörerna väljer att endast skicka underrättelsen till myndigheten i den medlemsstat där de är etablerade. Underrättelsen skall inte försenas om några av fälten i ett avsnitt inte kan fyllas i.

Enligt direktivet om allmän produktsäkerhet måste de berörda myndigheterna underrättas omedelbart. Ett företag måste därför utan dröjsmål informera dem så snart relevant information blivit tillgänglig, och i varje fall inom tio dagar (5) efter det att företaget har fått information att rapportera, även under pågående undersökningar, för att visa att det rör sig om en farlig produkt. När det handlar om en allvarlig risk måste företagen informera myndigheterna omedelbart och under inga omständigheter senare än tre dagar efter det att de har fått den information som myndigheterna måste underrättas om.

I en nödsituation, t.ex. när ett företag vidtar omedelbara åtgärder, skall företaget informera myndigheterna omedelbart och på snabbaste sätt.

5.   UNDERRÄTTELSERNAS INNEHÅLL

5.1   Bakgrund till underrättelserna (övervakningsskyldighet efter saluföring)

Utöver skyldigheten att se till att deras produkter uppfyller det allmänna säkerhetskravet är tillverkare och distributörer dessutom skyldiga att i egenskap av yrkesutövare och inom ramen för den egna verksamheten se till att säkerheten hos de produkter de tillhandahåller följs upp på ett lämpligt sätt. Tillverkarnas och distributörernas skyldigheter enligt direktivet om allmän produktsäkerhet när det gäller information till konsumenter, övervakning av produktrisker efter saluföring, tillbakadragande av farliga produkter, osv. har nämnts ovan. Tillverkarnas skyldigheter gäller för fabrikanter, men även för andra som deltar i försörjningskedjan och som kan påverka produktens säkerhetsegenskaper.

Inom ramen för deras skyldigheter efter saluföringen kan aktörerna få tillgång till olika typer av belägg som kan leda till en underrättelse, såsom

5.2   Underrättelseformulär

Den information som krävs har delats in under följande avdelningar:

Om en allvarlig risk uppstår måste tillverkare och distributörer ta upp all information som är relevant för att spåra produkten. Det kan ta längre tid att samla in den information som krävs i avsnitt 6 av underrättelseformuläret (se bilaga I) än i de övriga avsnitten, eftersom informationen eventuellt måste samlas in från olika organisationer. Företagen skall fylla i och skicka in avsnitten 1 till 5 så snart som möjligt och skicka avsnitt 6 så fort informationen finns tillgänglig och i en allvarlig risksituation eller när tillverkarna/distributörerna väljer att endast skicka underrättelsen till myndigheten i den medlemsstat där de är etablerade.

6.   UPPFÖLJNING AV UNDERRÄTTELSER

Efter att en underrättelse har skickats in kan situationen utvecklas på olika sätt: Detta gäller i synnerhet följande:

----

(1)EGT L 31, 1.2.2002. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1642/2003 (EUT L 245, 29.9.2003, s. 4).

(2)  http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_safe/prod_safe/gpsd/revisedGPSD_en.htm

(3)  Kommissionens beslut 2004/418/EG av den 29 april 2004 (EUT L 151, 30.4.2004, s. 86).

(4)  Det nätverk för produktsäkerhet som nämns i direktivet om allmän produktsäkerhet utgör ramverket för hur man lämpligen underlättar ett sådant utbyte.

(5)  Alla tidsfrister i texten anges i kalenderdagar.

(6)  Även när det gäller en produkt som endast marknadsförs i en medlemsstat är det relevant med en lista över företag som innehar berörda produkter i det landet, så att den behöriga myndigheten kan kontrollera att de åtgärder som vidtagits är effektiva.

BILAGA I

Formulär för underrättelser av farliga produkter till myndigheterna från tillverkare eller distributörer

Avsnitt 6 skall endast fyllas i och skickas in om det rör sig om en allvarlig risk eller när tillverkarna/distributörerna väljer att endast skicka underrättelsen till myndigheten i den medlemsstat där de är etablerade

BILAGA II

Metoder för att underlätta bedömningen och utvärderingen av risker

Följande text grundas på det ramverk som utarbetades för RAPEX-riktlinjerna och presenteras här för att hjälpa företag att bedöma risknivån och besluta om huruvida det är nödvändigt att underrätta myndigheterna. Riktlinjerna i bilaga II är inte uttömmande och är inte ett försök att ta med alla möjliga faktorer i beräkningen. Företagen bör bedöma varje enskilt fall utifrån sina egna förutsättningar, på grundval av de kriterier som anges i dessa riktlinjer och utifrån sina egna erfarenheter och rutiner, andra relevanta överväganden och lämpliga metoder.

En konsumtionsprodukt kan ha en eller flera inneboende risker. Det kan röra sig om olika typer av risker, t.ex. kemiska, mekaniska eller elektriska, eller risker som uppkommer från t.ex. värme eller strålning. Risken består i produktens inneboende förmåga att under vissa omständigheter medföra skador på användarnas hälsa och säkerhet.

Hur allvarlig varje typ av risk är kan graderas på grundval av kvalitativa och ibland kvantitativa kriterier som avser den typ av skada som den kan medföra.

Det kan vara så att inte alla enskilda produkter medför risken i fråga, utan bara några av de produkter som släppts ut på marknaden. Risken kan bero på en defekt som endast vissa av de produkter av en viss typ (märke, modell osv.) som har släppts ut på marknaden har. I sådana fall bör sannolikheten för den defekt/risk som felet medför beaktas.

Sannolikheten för att en risk skall visa sig ha en verklig negativ inverkan på hälsa/säkerhet beror på i vilken utsträckning konsumenten exponeras för produkten vid normal användning eller på ett sätt som rimligen kan förväntas under dess livstid. Dessutom kan i vissa fall fler än en person åt gången exponeras för vissa risker. När man fastställer vilken grad av risk som en produkt medför genom att lägga samman riskens allvar med exponeringen för produkten, bör man även beakta den exponerade konsumentens förmåga att förebygga eller reagera på den farliga situationen. Detta beror på beläggen för risken, vilka varningar som getts och hur pass utsatt den konsument är som kan exponeras för den.

Mot bakgrund av ovanstående kan följande begreppsmässiga tillvägagångssätt vara till hjälp för företag när de avgör om en viss farlig situation som orsakas av en konsumtionsprodukt kräver att de behöriga myndigheterna underrättas.

Bedömningarna bör göras av en liten grupp som har kunskap om och erfarenhet av produkten och de risker den medför. Bedömarna måste eventuellt göra subjektiva bedömningar om inga objektiva data finns att tillgå och förhoppningen är att dessa metoder kan hjälpa dem att göra konsekventa och rimliga bedömningar om verkliga och möjliga risker.

Bedömarna bör analysera den insamlade informationen och använda riskbedömningstabellerna på följande sätt:

Tabell A – Riskbedömning: svårhetsgrad och sannolikhet för skador på hälsa/säkerhet

I tabell A läggs de två faktorer som inverkar på riskbedömningen samman, dvs. hur svåra respektive sannolika skadorna på hälsa/säkerhet är. Följande definitioner av svårhetsgrad och sannolikhet har fastställts som hjälp vid urvalet av lämpliga värden.

Svårhetsgrad

Bedömningen av svårhetsgraden grundar sig på eventuella hälso-/säkerhetsföljder av de risker som de berörda produkterna medför. En specifik gradering bör göras för varje enskild typ av risk (1).

I denna bedömning bör hänsyn även tas till hur stort antal människor som kan komma att påverkas av en farlig produkt. Detta innebär att risken med en produkt som kan innebära en risk för fler än en person åt gången (exempelvis vid brand eller gasförgiftning från en apparat som drivs med gas) bör klassificeras som allvarligare än en risk som endast kan påverka en person.

Den första riskbedömningen bör avse den risk produkten medför för alla personer som exponeras för den, och bör inte påverkas av hur stort antal personer som utsätts för risken. Det kan dock vara motiverat att företagen tar hänsyn till det totala antalet personer som exponeras för en produkt när de fattar beslut om vilken åtgärd som skall vidtas.

För många risker kan man föreställa sig osannolika omständigheter som skulle kunna få mycket allvarliga följder, exempelvis att man snubblar på en kabel, faller och slår i huvudet med dödlig utgång, även om mindre allvarliga följder är mer sannolika. Bedömningen av svårhetsgraden bör bygga på om det finns rimliga bevis för att den skada som kan härledas till produkten kan inträffa under normal användning. Detta skulle t.ex. kunna vara de värsta erfarenheterna med liknande produkter.

Total sannolikhet

Med detta avses sannolikheten för negativa effekter på hälsa/säkerhet för en person som exponeras för risken. Ingen hänsyn tas till det totala antalet personer i riskzonen. När det hänvisas till sannolikheten att en produkt är defekt, bör detta inte gälla om det går att identifiera vart och ett av de defekta exemplaren. I så fall exponeras användarna av de defekta produkterna för hela risken och användarna av de andra produkterna inte för någon risk alls.

Den totala sannolikheten är lika med alla bidragande möjligheter:

Dessa två sannolikheter läggs samman i följande tabell i syfte att ge en total sannolikhet som anges i tabell A.

Om svårhetsgraden och den totala sannolikheten för skador i tabell A läggs ihop ger det en uppskattning av riskens allvarlighetsgrad. Hur exakt denna bedömning är beror på kvaliteten på den information som företaget har tillgång till. Denna bedömning måste dock modifieras mot bakgrund av allmänhetens uppfattning om hur godtagbar risken är. Allmänheten godtar mycket större risker under vissa omständigheter, t.ex. vid bilkörning, än under andra omständigheter, t.ex. för leksaker för barn. Tabell B används för att beakta denna faktor.

Tabell B – Gradering av risk: typ av person, kunskaper om risken och försiktighetsåtgärder

Allmänheten godtar högre risker under vissa omständigheter än under andra. De främsta faktorer som påverkar risknivån är utsattheten hos den typ av person som berörs och, för vuxna som inte tillhör en utsatt grupp, kunskaperna om risken och möjligheten att skydda sig mot den.

Utsatta personer

Typen av person som använder en produkt bör tas med i beräkningarna. Om produkten sannolikt kommer att användas av utsatta personer, bör den risknivå då underrättelse krävs vara lägre. Två kategorier av utsatta personer föreslås nedan, med exempel:

Vanliga vuxna personer

Justeringen av nivån för riskens allvar för vuxna som inte tillhör en utsatt grupp bör endast tillämpas om risken är uppenbar och nödvändig för att produkten skall fungera. För dessa vuxna personer fastställs risknivån utifrån huruvida risken är uppenbar och huruvida tillverkaren har ansträngt sig för att göra produkten säker och tillhandahålla skyddsmekanismer och varningar, särskilt om risken inte är uppenbar. Om en produkt är försedd med lämpliga varningar och skyddsmekanismer och risken är uppenbar, kan det hända att effekterna inte räknas som allvarliga vid gradering av risken (tabell B). Vissa åtgärder kan dock krävas för att förbättra produktens säkerheten. Om produkten å andra sidan inte är försedd med lämpliga skyddsmekanismer och varningar och risken inte är uppenbar, räknas måttliga effekter som allvarliga vid gradering av risken (tabell B).

Riskanalys av konsumentprodukter för direktivet om allmän produktsäkerhet

Detta förfarande föreslås för att hjälpa företagen att avgöra om en viss riskfylld situation som orsakas av en konsumtionsprodukt kräver att myndigheterna underrättas.

Tabell A används för att bestämma hur allvarlig en händelse vid fara är, beroende på hur svåra respektive sannolika de möjliga skadorna på hälsa/säkerhet är (se tabeller i anm.)

Tabell B används för att bestämma graderingen av riskens allvar beroende på typ av användare och, för vuxna som inte tillhör en utsatt grupp, om produkten är försedd med lämpliga varningar och skyddsmekanismer och om risken är tillräckligt uppenbar

Exempel (se pilarna ovan)

En motorsågsanvändare har skadat sig allvarligt i handen och det konstateras att motorsågen har ett olämpligt utformat skydd som innebär att användarens hand har kunnat glida framåt och vidröra kedjan. Företagets bedömare gör följande riskbedömning:

Tabell A: Sannolikheten bedöms som hög, eftersom risken förekommer på alla produkter och kan inträffa under vissa omständigheter. Svårhetsgraden bedöms som svår och den sammanlagda allvarlighetsgraden bedöms som hög.

Tabell B: Motorsågen skall användas av vuxna som inte tilllhör en utsatt grupp, men meddför uppenbara risker och har otillräckligt skydd.

Den höga allvarlighetsgaden kan därför inte godtas och en allvarlig risk föreligger.

----

(1)  Som exempel föreslås för vissa mekaniska risker följande definitioner för klassificeringarna, med angivelse av typiska skador:

----

----

KOMMISSIONENS BESLUT

av den 23 december 2004

om utnämning av ledamöter till yrkesinspektörskommittén för en mandatperiod

(2004/906/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av kommissionens beslut 95/319/EG av den 12 juli 1995 om inrättande av en yrkesinspektörskommitté (1), särskilt artikel 5 i detta,

med beaktande av kommissionens beslut K(2004) 1542 av den 27 april 2004 (2),

med beaktande av förteckningen över kandidater från de tio nya medlemsstaterna, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Enda artikel

De personer som förtecknas i bilagan till detta beslut utnämns till ledamöter av yrkesinspektörskommittén för perioden 1 maj 2004–31 december 2006.

Utfärdat i Bryssel den 23 december 2004.

På kommissionens vägnar

Vladimír ŠPIDLA

Ledamot av kommissionen

----

(1)EGT L 188, 9.8.1995, s. 11.

(2)  Ännu ej offentliggjort i EUT.

----

BILAGA

Utnämning av ledamöter till yrkesinspektörskommittén

Yrkesinspektörskommittén inrättades genom beslut 95/319/EG.

Kommissionen har beslutat att utnämna följande personer till ledamöter av yrkesinspektörskommittén för perioden 1 maj 2004–31 december 2006.

----

----

KOMMISSIONENS BESLUT

av den 27 december 2004

om ekonomiskt bidrag från gemenskapen för anordnandet av ett internationellt seminarium om djurskydd inom ramen för avtalet mellan EG och Chile om sanitära och fytosanitära åtgärder som är tillämpliga på handeln med djur, animaliska produkter, växter, vegetabiliska produkter och andra varor samt om djurskydd

(2004/907/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets beslut 90/424/EEG av den 26 juni 1990 om utgifter inom veterinärområdet (1), särskilt artikel 20 i detta, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Enda artikel

Härmed godkänns åtgärden att stödja anordnandet av ett internationellt seminarium om djurskydd inom ramen för avtalet mellan EG och Chile om sanitära och fytosanitära åtgärder som är tillämpliga på handeln med djur, animaliska produkter, växter, vegetabiliska produkter och andra varor samt om djurskydd, som skall finansieras med högst 35 000 euro från budgetpost 17.4.02 i Europeiska unionens budget för 2004. Av gemenskapens finansiering får totalt högst 35 000 euro användas till publicering och distribution av de vetenskapliga konferensrapporterna.

Utfärdat i Bryssel den 27 december 2004.

På kommissionens vägnar

Markos KYPRIANOU

Ledamot av kommissionen

----

(1)EGT L 224, 18.8.1990, s. 19. Beslutet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/99/EG av den 17 november 2003 (EUT L 325, 12.12.2003, s. 31).

----

----

KOMMISSIONENS BESLUT

av den 23 december 2004

om skyddsåtgärder i samband med Newcastlesjuka i Bulgarien

(delgivet med nr K(2004) 5650)

(Text av betydelse för EES)

(2004/908/EG)

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets direktiv 91/496/EEG av den 15 juli 1991 om fastställande av regler för hur veterinärkontroller skall organiseras för djur som importeras till gemenskapen från tredje land och om ändring av direktiven 89/662/EEG, 90/425/EEG och 90/675/EEG (1), särskilt artikel 18.1 i detta,

med beaktande av rådets direktiv 97/78/EG av den 18 december 1997 om principerna för organisering av veterinärkontroller av produkter från tredje land som förs in i gemenskapen (2), särskilt artikel 22.1 i detta, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Medlemsstaterna skall stoppa import från Bulgarien av levande fjäderfä, ratiter, fågelvilt i hägn och viltlevande fågelvilt samt kläckägg av dessa arter.

Artikel 2

Medlemsstaterna skall stoppa import från Bulgarien av

Artikel 3

1.   Genom undantag från artikel 2 skall medlemsstaterna tillåta import av de produkter som förtecknas i artikel 2 om de härrör från fåglar som slaktats före den 16 november 2004.

2.   I veterinärintyget som åtföljer de sändningar av sådana produkter som avses i punkt 1 skall följande införas:

”Färskt fjäderfäkött/färskt ratitkött/färskt kött av viltlevande fågelvilt/färskt kött av fågelvilt i hägn/köttprodukter som består av eller innehåller kött av fjäderfä, ratiter, fågelvilt i hägn och viltlevande fågelvilt/beredningar som består av eller innehåller kött av fjäderfä, ratiter, fågelvilt i hägn och viltlevande fågelvilt och som erhållits från fåglar som slaktats före den 16 november 2004 och i enlighet med artikel 3.1 i beslut 2004/908/EG (4).”.

3.   Genom undantag från artikel 2 skall medlemsstaterna tillåta import av produkter som består av eller innehåller kött av fjäderfä, ratiter, fågelvilt i hägn och viltlevande fågelvilt, om köttet av dessa arter har genomgått en av de särskilda behandlingar som avses i B, C eller D i del IV i bilagan till beslut 97/222/EG.

Artikel 4

Medlemsstaterna skall ändra de åtgärder som de tillämpar för import så att dessa överensstämmer med detta beslut och skall omedelbart på lämpligt sätt offentliggöra och informera om de åtgärder som har vidtagits. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

Artikel 5

Detta beslut skall ses över vid mötet i Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa den 11–12 januari 2005 mot bakgrund av sjukdomsutvecklingen och den information som tillhandahållits av veterinärmyndigheterna i Bulgarien.

Artikel 6

Detta beslut skall gälla till och med den 31 januari 2005.

Artikel 7

Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den 23 december 2004.

På kommissionens vägnar

Markos KYPRIANOU

Ledamot av kommissionen

----

(1)EGT L 268, 24.9.1991, s. 56. Direktivet senast ändrat genom Anslutningsakten från 2003.

(2)EGT L 24, 31.1.1998, s. 9. Direktivet senast ändrat genom Anslutningsakten från 2003.

(3)EGT L 98, 4.4.1997, s. 39. Beslutet senast ändrat genom beslut 2004/857/EG (EUT L 369, 16.12.2004, s. 65).

(4)  Föreliggande beslut.

----

Rättsakter som antagits med tillämpning av avdelning V i Fördraget om Europeiska unionen

----

RÅDETS GEMENSAMMA ÅTGÄRD 2004/909/GUSP

av den 26 november 2004

om inrättande av en expertgrupp inför ett eventuellt samordnat EU-uppdrag i Irak avseende polisen, rättsstatsprincipen och den civila förvaltningen

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA GEMENSAMMA ÅTGÄRD

med beaktande av fördraget om Europeiska unionen, särskilt artiklarna 14 och 26 i detta, och

av följande skäl:

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Uppdraget

1.   En expertgrupp upprättas härmed för att fortsätta dialogen med de irakiska myndigheterna, för att börja den inledande planeringen för ett eventuellt samordnat EU-uppdrag avseende polisen, rättsstatsprincipen och den civila förvaltningen, som förväntas börja efter valen i januari 2005, och i synnerhet för att bedöma de brådskande säkerhetsbehoven för ett sådant uppdrag. En dialog med andra länder i regionen bör också uppmuntras.

2.   Expertgruppen skall sändas ut senast i slutet av november 2004.

3.   Expertgruppen skall verka i enlighet med det mandat som anges i artikel 2.

Artikel 2

Mandat

1.   Senast i slutet av januari 2005 förväntas expertgruppen upprätta en rapport där detaljerade alternativ för att ta itu med ovannämnda mål anges. Dess resultat skall stödjas av detaljerade analyser av både de olika alternativens genomförbarhet, deras mervärde i förhållande till befintliga och planerade nationella och internationella initiativ på detta område och säkerhetskraven.

2.   Expertgruppen skall grunda sin inledande planering på Europeiska rådets uttalande att ”även om Europeiska rådet gjorde den bedömningen att verksamhet utanför Irak med närvaro av sambandsmän i Irak skulle vara genomförbar i detta skede, var det enigt om att alla säkerhetsaspekter måste tas i vederbörligt beaktande innan något beslut kan fattas om ett uppdrag i Irak”. Dialog med andra länder i regionen bör också föras.

3.   Rapporten skall i synnerhet identifiera och inbegripa

4.   Expertgruppen skall föra lämplig dialog med irakiska myndigheter både på nationell och regional nivå och inom den straffrättsliga sektorn och med andra relevanta aktörer. Den bör säkerställa regelbunden kontakt med det irakiska planeringsministeriet, som har ansvar för den övergripande samordningen av biståndsinsatser. Gruppen skall också upprätta nära kontakt med Europeiska kommissionens kontor för Irak (för närvarande baserat i Amman), medlemsstaternas bilaterala program, FN:s biståndsmission i Irak (UNAMI) och FN:s utvecklingsgrupp, andra väsentliga internationella biståndsgivare och myndigheter från området.

5.   Expertgruppen kommer att bestå av en liten kärntrupp som vid behov kan kompletteras med kortvarig hjälp med sakkunskap.

Artikel 3

Chef för expertgruppen och medlemmar av expertgruppen

1.   Pieter Feith utnämns till chef för expertgruppen. Han skall välja ut medlemmarna i expertgruppen under generalsekreterarens/den höge representantens ledning. Chefen för expertgruppen skall rådgöra med Kommittén för utrikes- och säkerhetspolitik, nedan kallad KUSP, i fråga om expertgruppens storlek och sammansättning.

2.   Expertgruppens chef och dess medlemmar skall utstationeras av medlemsstaterna eller EU:s institutioner. Alla medlemmar i expertgruppen skall kvarstå under utstationerande medlemsstats eller EU-institutions ledning och skall genomföra sina uppgifter och agera så att expertgruppens intresse tillgodoses. Både under och efter det att deras mandat har verkställts skall medlemmarna i expertgruppen visa största diskretion med avseende på alla omständigheter och all information rörande uppdraget.

3.   Den medlemsstat eller EU-institution som har utstationerat en medlem av personalen skall vara ansvarig för att besvara alla anspråk från eller rörande denne i samband med utstationeringen. Den berörda medlemsstaten eller EU-institutionen skall vara ansvarig för att i förekommande fall väcka talan mot den utstationerade personen.

4.   Expertgruppens chef skall stå i spetsen för expertgruppen och ansvara för dess ledning.

Artikel 4

Politisk kontroll och rapportering

1.   Expertgruppens chef skall agera under generalsekreterarens/den höge representantens ledning och rapportera till honom. KUSP skall regelbundet erhålla rapporter från expertgruppens chef.

2.   KUSP skall under rådets ansvar utöva den politiska kontrollen. KUSP skall regelbundet rapportera till rådet.

Artikel 5

Säkerhet

1.   Expertgruppens chef skall – i samråd med representanten för rådets säkerhetsbyrå för uppdraget – ansvara för att de minimisäkerhetsnormer som gäller för expertgruppen uppfylls.

2.   Medlemsstaterna skall sträva efter att förse expertgruppen med säker inkvartering, skyddsvästar och närskydd i Irak.

3.   Expertgruppens chef skall samråda med KUSP om säkerhetsfrågor som påverkar utplaceringen av gruppen i enlighet med instruktionerna från generalsekreteraren/den höge representanten.

Artikel 6

Finansiella arrangemang

1.   Det finansiella referensbeloppet för att täcka kostnaderna för expertgruppen skall vara 1 058 000 EUR.

2.   De utgifter som finansieras genom det i punkt 1 angivna beloppet skall förvaltas i enlighet med de förfaranden och regler som gäller för Europeiska unionens allmänna budget, med undantag för att eventuell förhandsfinansiering inte skall förbli gemenskapens egendom.

3.   Kommissionen skall ingå ett kontrakt med expertgruppens chef. Denne skall lämna en fullständig rapport till kommissionen och övervakas av denna när det gäller budgetaspekterna av den verksamhet som bedrivs inom ramen för hans kontrakt. Expertgruppens chef skall vara redovisningsskyldig inför kommissionen beträffande alla utgifter.

4.   I de finansiella arrangemangen skall expertgruppens operationella behov respekteras, inbegripet de som hör samman med dess säkerhet.

5.   Utgifterna skall vara stödberättigande från och med datum för ikraftträdandet av denna gemensamma åtgärd.

Artikel 7

Ikraftträdande

Denna gemensamma åtgärd träder i kraft samma dag som den antas.

Den skall upphöra att gälla den 15 februari 2005.

Artikel 8

Offentliggörande

Denna gemensamma åtgärd skall offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning.

Utfärdad i Bryssel den 26 november 2004.

På rådets vägnar

B. R. BOT

Ordförande

----