----

----

I Meddelelser

Kommissionen

----

Euroens vekselkurs (1)

13. december 2006

(2006/C 305/01)

1 euro= 

----

(1)

Kilde: Referencekurs offentliggjort af Den Europæiske Centralbank.

----

----

Information vedrørende klage 2005/4347

(2006/C 305/02)

Den 18. oktober 2006 sendte Kommissionen en supplerende åbningsskrivelse til Italien vedrørende klage 2005/4347. En nærmere forklaring findes i den italienske udgave på internettet:

http://ec.europa.eu/community_law/complaints/multiple_complaints/doc/2-2005-4347_it.pdf

----

----

Kortfattede oplysninger om statsstøtte ydet i overensstemmelse med Kommissionens forordning (EF) nr. 1595/2004 af 8. september 2004 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder, der beskæftiger sig med produktion, forarbejdning og afsætning af fiskevarer

(EØS-relevant tekst)

(2006/C 305/03)

Støttenummer: XF 5/06

Forklarende bemærkninger: På grundlag af det estiske landbrugsministeriums forordning nr. 43 af 2006 får anerkendte producentorganisationer delvis kompensation for oprettelses- og administrationsudgifter. Til støtten er der på statsbudgettet afsat 2 450 000 EEK (156 584 EUR). Støtten kan ansøges af producentorganisationer, som i kalenderåret forud for støtteansøgningsåret er blevet anerkendt i henhold til »lov om markedsordningen for fiskerivarer«

Medlemsstat: Republikken Estland

Støtteordningens benævnelse: Igangsætningsstøtte til sammenslutning af fiskerivareproducenter

Retsgrundlag: Eesti Vabariigi Põllumajandusministri 2006. aasta määrus nr 43, »Kalandustoodete tootjate ühenduse tegevuse alustamise toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise kord«

Forventede årlige udgifter til støtteordningen: Ordningen fastsætter en støtte på 2 450 000 EEK (156 584 EUR) til producentorganisationer

Forventet støtteintensitet: Igangsætningsstøtten til producentorganisationer tildeles på grundlag af Rådets forordning (EF) nr. 2792/1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet (EFT L 337 af 30.12.1999, s. 10–28) artikel 15, stk. 1. I overensstemmelse hermed er den maksimale støttesats på 60 % af de afholdte oprettelses- og administrationsudgifter det første år, 40 % det andet år og 20 % det tredje år, og ikke over 3 % af værdien af medlemmernes produktion det første år, 2 % det andet år og 1 % det tredje

Gennemførelsesdato: Ansøgningsrunden begynder den 8. maj. Den kompetente beslutningsmyndighed ( (PRIA) har efter ansøgningens modtagelse 40 dage til behandling af den, hvorefter kompensationen udbetales

Ordningens varighed: Ordningens varighed: til 31.12.2006

Støttens formål: Støttens formål er at hjælpe små og mellemstore virksomheder ved delvis at godtgøre producentorganisationerne deres oprettelses- og administrationsudgifter.

Støtteordningen benytter artikel 4 (Kommissionens forordning 1595/2004), de støtteberettigede udgifter er de i artikel 4, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 908/2000 om reglerne for beregning af den støtte, som medlemsstaterne tildeler producentorganisationer inden for sektoren for fiskeri og akvakultur (EFT L 105 af 2.5.2000, s. 15-17) nævnte oprettelses- og administrationsudgifter

Berørt sektor: Fiskeri- og akvakultursektoren

Navn og adresse på den støttetildelende myndighed: 

Internetadresse: https://www.riigiteataja.ee/ert/act.jsp?id=1017124

Støttenummer: XF 8/06

Forklarende bemærkninger: På grundlag af det estiske landbrugsministeriums forordning nr. 81 af 2006 kompenseres fiskerivareproducenter delvis for renter på langfristede lån (med en tilbagebetalingstid på over et år) fra kredit- eller finansieringsinstitutter eller for en del af renterne for finansiel leasing i forbindelse med fiskeopdræt, ferskvandsfiskeri eller udvikling af fiskerihavne, hvis renterne er blevet betalt af fiskerivareproducenten i kalenderåret forud for ansøgningen om rentegodtgørelse. Til kompensationen er der på statsbudgettet afsat 1 500 000 EEK (95 867,50 EUR), der fordeles proportionelt mellem ansøgerne på grundlag af den i forrige kalenderår betalte rente opgjort i procentpoints. Kompensationen kan søges af små og mellemstore virksomheder, som har tilladelse til erhvervsfiskeri i ferskvand for 2006, er dambrugere eller ejer fiskerihavne

Medlemsstat: Republikken Estland

Støtteordningens benævnelse: Regler for ansøgning om rentegodtgørelse til fiskerivareproducenter og ansøgningens behandling

Retsgrundlag: Eesti Vabariigi Põllumajandusministri 2006. aasta määrus nr 81, »Kalandustoodete tootjate ühenduse tegevuse alustamise toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise kord«

Forventede årlige udgifter til støtteordningen: Ordningen fastsætter en støtte på 1 500 000 EEK (95 867,50 EUR) til fiskerivareproducenter

Forventet støtteintensitet: Støtteintensiteten fastsættes ved ansøgningsrundens udløb ved et dekret fra landbrugsministeriet. Støttebeløbet fastsættes i forhold til det beløb, ansøgerne har betalt i rente af langfristede lån eller som del af renterne for finansiel leasing i 2005. Der ydes støtte på op til 10 procentpoint

Gennemførelsesdato: Ansøgningsrunden slutter den 24.8.2006, og den kompetente myndighed (landbrugets registrerings- og informationskontor (PRIA)) har derefter 45 arbejdsdage til behandling af ansøgningerne, hvorefter kompensationen udbetales

Ordningens varighed: Ordningens varighed: til den 31.12.2006

Støttens formål: Støttens formål er at hjælpe små og mellemstore virksomheder ved hel eller delvis godtgørelse for renter på langfristede lån (med en tilbagebetalingstid på over et år) eller for en del af renterne på finansiel leasing, som er blevet betalt i 2005.

Støtteordningen benytter artikel 9 og 11 (Kommissionens forordning 1595/2004), og de støtteberettigede udgifter er renter af langfristede lån eller en del af rentebetalingen for finansiel leasing

Berørt sektor: Ferskvandsfiskerisektoren, dambrugssektoren og fiskerihavnes ejere

Den støttetildelende myndigheds navn og adresse: 

Internetadresse: http://www.riigiteataja.ee/ert/act.jsp?id=1046970

Støttenummer: XF 9/06

Medlemsstat: Finland

Støtteordningens benævnelse eller navnet på den virksomhed, der modtager individuel støtte: Pro Kala ry

Retsgrundlag: Laki valtion tulo- ja menoarviosta (423/1988); tuki myönnetään eduskunnan maa- ja metsätalousministeriölle valtion vuosittaisessa tulo- ja menoarviossa antaman yleisen valtuutuksen perusteella kalatalouden edellytysten edistämiseen tarkoitetulta alamomentilta.

Tuen myöntämisessä, valvonnassa ja takaisinperinnässä noudatetaan valtionavustuslakia (688/2001)

Forventede årlige udgifter til ordningen eller det samlede individuelle støttebeløb, der ydes til virksomheden: Der ydes højst 80 000 EUR til udførelse af et salgsfremmende projekt

Maksimal støtteintensitet: 100 % af de støtteberettigede udgifter

Gennemførelsesdato: Tidligst den 4.8.2006

Støtteordningens eller den individuelle støttes varighed: Juni 2008

Støttens formål: Støttens formål er at gøre salgsfremstød for fisk blandt hoteller, restauranter og catering-virksomheder. Målet er at øge forbruget af fisk, hvad der vil give alle sektorens virksomheder bedre driftsvilkår

Anfør, hvilken af artiklerne 4-12 der gøres brug af, og hvilke støtteberettigede omkostninger der dækkes af ordningen eller den individuelle støtte: Forordning 1595/2004, artikel 7 (2792/1999, artikel 14 og bilag III, punkt 3).

De støtteberettigede udgifter er det salgsfremmende projekts gennemførelsesudgifter, som gælder de planlagte kampagner og seminarer i HoReCa-sektoren i forbindelse med projektet

Berørt(e) sektor(er): Støtten gælder fiskerisektoren som helhed

Den støttetildelende myndigheds navn og adresse: 

Internetadresse: http://www.mmm.fi/fi/index/etusivu/kalastus_riista_porot/elinkeinokalatalous/elinkeinokalatalouden_tuki.html

Ministeriets netsider er for tiden under omlægning

Støttenummer: XF 10/06

Medlemsstat: Finland

Støtteordningens benævnelse eller navnet på den virksomhed, der modtager individuel støtte: Suomen Kalakauppiasliitto ry

Retsgrundlag: Laki valtion tulo- ja menoarviosta (423/1988); tuki myönnetään eduskunnan maa- ja metsätalousministeriölle valtion vuosittaisessa tulo- ja menoarviossa antaman yleisen valtuutuksen perusteella kalatalouden edellytysten edistämiseen tarkoitetulta alamomentilta.

Tuen myöntämisessä, valvonnassa ja takaisinperinnässä noudatetaan valtionavustuslakia (688/2001)

Forventede årlige udgifter til ordningen eller det samlede individuelle støttebeløb, der ydes til virksomheden: Der ydes højst 15 000 EUR til gennemførelse af et salgsfremmende projekt

Maksimal støtteintensitet: 100 % af de støtteberettigede udgifter

Gennemførelsesdato: Tidligst den 4.8.2006

Støtteordningens eller den individuelle støttes varighed: Juni 2008

Støttens formål: Støttens formål er at gøre salgsfremstød for fisk blandt virksomheder i restaurations- og fiskehandelssektoren. Målet er at øge forbruget af fisk, hvad der vil give alle sektorens virksomheder bedre driftsvilkår

Anfør, hvilke af artiklerne 4-12 der gøres brug af, og hvilke støtteberettigede omkostninger der dækkes af ordningen eller den individuelle støtte: Forordning (EF) nr. 1595/2004, artikel 7 (forordning (EF) nr. 2792/1999, artikel 14 og bilag III, punkt 3).

De støtteberettigede udgifter er det salgsfremmende projekts gennemførelsesudgifter, som knytter sig til den i forbindelse med projektet planlagte konkurrence om de bedste fiskedisker i Norden

Berørt(e) sektor(er): Støtten gælder fiskerisektoren som helhed, især afsætningsleddet

Den støttetildelende myndigheds navn og adresse: 

Internetadresse: http://www.mmm.fi/fi/index/etusivu/kalastus_riista_porot/elinkeinokalatalous/elinkeinokalatalouden_tuki.html

Ministeriets netsider er for tiden under omlægning

Støttenummer: XF 11/06

Medlemsstat: Finland

Støtteordningens benævnelse eller navnet på den virksomhed, der modtager individuel støtte: Pro Kala ry

Retsgrundlag: Laki valtion tulo- ja menoarviosta (423/1988); tuki myönnetään eduskunnan maa- ja metsätalousministeriölle valtion vuosittaisessa tulo- ja menoarviossa antaman yleisen valtuutuksen perusteella kalatalouden edellytysten edistämiseen tarkoitetulta alamomentilta.

Tuen myöntämisessä, valvonnassa ja takaisinperinnässä noudatetaan valtionavustuslakia (688/2001)

Forventede årlige udgifter til ordningen eller det samlede individuelle støttebeløb, der ydes til virksomheden: Der ydes højst 8 000 EUR som engangsbeløb

Maksimal støtteintensitet: 100 % af de støtteberettigede omkostninger

Gennemførelsesdato: Tidligst den 4.8.2006

Støtteordningens eller den individuelle støttes varighed: December 2006

Støttens formål: Støtte til internationalisering af små og mellemstore virksomheder og andre virksomheder i sektoren (studierejse til Island)

Anfør, hvilken af artiklerne 4-12 der gøres brug af, og hvilke støtteberettigede omkostninger der dækkes af ordningen eller den individuelle støtte: Forordning 1595/2004, artikel 7 ((EF) nr. 2792/1999, artikel 14 og bilag III, punkt 3).

De støtteberettigede udgifter er de generelle udgifter til rejsens tilrettelæggelse: udgifter til rejseleder og tolk, leje af bus, foredragshonorar, leje af mødelokaler og andre generelle tjenesteydelser.

Rejsedeltagernes personlige rejseudgifter omfattes ikke af støtten. Støtten berører ikke støttemodtagerens driftsomkostninger

Berørt(e) sektor(er): Støtten gælder fiskerisektoren som helhed

Den støttetildelende myndigheds navn og adresse: 

Internetadresse: http://www.mmm.fi/fi/index/etusivu/kalastus_riista_porot/elinkeinokalatalous/elinkeinokalatalouden_tuki.html

Ministeriets netsider er for tiden under omlægning

Støttenummer: XF 12/06

Forklarende bemærkninger: I forbindelse med den proces til omlægning af nordsøfiskerflåden, som Nederlandene har iværksat, besluttede ministeren for landbrug, naturspørgsmål og fødevarekvalitet at lancere nogle forsøgsprojekter med temaet »mere skånsomt fiskeri«. I disse pilotforsøg udfører fiskere i højst 3 måneder forsøg med videnskabelig bistand for at finde frem til mere energieffektive, bæredygtige og selektive fangstmetoder. Der ydes ikke støtte til investeringer i materiel, f.eks. net, udstyr, motorer, ej heller til investeringer i direkte forbindelse med et fartøjs fiskeriindsats. Myndighedens støtte består i, at der tildeles et garantibeløb til de førere/redere, som deltager i et forsøgsprojekt

Medlemsstat: Nederlandene

Støtteordningens betegnelse eller navnet på den virksomhed, der modtager individuel støtte: Støtten tildeles hovedorganet Federatie van Visserijverenigingen (sammenslutningen af fiskeriforeninger), som står for udførelsen af forsøgsprojektet »mere skånsomt fiskeri/udrigning«

Retsgrundlag: Artikel 2 en 5 van de Kaderwet LNV-subsidies juncto artikel 4:23 van de Algemene wet bestuursrecht

Forventede årlige udgifter til ordningen eller det samlede individuelle støttebeløb, der ydes virksomheden: (Beløbene angives i euro eller i givet fald i national valuta: Enkeltbetaling på højst 150 000 EUR, hvoraf 1/5 afsættes til den teknisk/videnskabelige bistand

Maksimal støtteintensitet: Det maksimale støttebeløb til gennemførelsen af pilotforsøget og omkostningerne til den videnskabelige bistand udgør 150 000 EUR, hvoraf højst 30 000 EUR afsættes til den videnskabelige bistand

Gennemførelsesdato: Fra 14. august 2006

Ordningens eller den individuelle støttes varighed: Pilotforsøget løber til og med oktober 2006. Det forventes, at udbetalingen finder sted i november-december 2006

Støttens formål: Aktiviteterne, som fiskeriselskaberne skal gennemføre inden for pilotforsøget »mere skånsomt fiskeri/tilpasning af fiskeredskaber«, har til formål at høste erfaringer med fiskemetoder, som nederlandske fiskere hidtil ikke har anvendt. Disse omfatter forsøg, som kan skabe et alternativ til det traditionelle fiskeri med bomtrawl, og som sektoren muligvis vil kunne anvende i større målestok. Grundet investeringsrisikoen har selskaberne indtil videre ikke villet investere i de nye fiskemetoder. Da myndigheden nu — inden for rammerne af en proces, hvorved nordsøfiskerflåden omstilles til et mere energieffektivt, bæredygtigt og selektivt fiskeri — i en kort periode stiller sig som garant for fiskere, der vil gennemføre forsøgene, indvilger de berørte fiskere i at udføre pilotforsøget. I dette pilotforsøg vil en gruppe på fem fiskere, der er medlemmer af Federatie van Visserijverenigingen i en begrænset tidsperiode (august til og med oktober 2006) foretage forsøg med trawl, som ikke kommer i kontakt med havbunden, og som derfor vil have en direkte, gunstig virkning på fangsten af undermålsfisk samt på fiskenes kvalitet. Der udføres også forsøg med rulleformede slæder og tilpassede bomme, der er udformet med henblik på at mindske friktionsmodstanden og kontakten med havbunden.

Med pilotforsøget øges kendskabet til, hvordan omkostningerne kan mindskes, hvordan mængden af udsætninger kan nedbringes, og hvordan kontakten med havbunden reduceres

Relevante artikler i forordning (EF) nr. 1595/2004: Udstedelsen af en garanti til deltagere i pilotforsøget bygger på artikel 4 i forordning (EF) nr. 1595/2004, hvori der henvises til artikel 15 i FIUF. I den sidstnævnte artikel er det fastsat, at medlemsstaterne kan tilskynde til tidsbegrænsede aktioner af kollektiv interesse, som går ud over, hvad der normalt henhører under det private erhvervsliv. I FIUF fastsættes det, at disse aktioner gennemføres med en aktiv indsats fra erhvervet selv eller af organisationer, som optræder på vegne af producenterne, og som bidrager til en virkeliggørelse af målene for den fælles fiskeripolitik

Berørt(e) sektor(er): Støtte til fiskere i havfiskerisektoren

Den støttetildelende myndigheds navn og adresse: 

Websted: www.hetlnvloket.nl. Det tilrådes derefter at benytte søgefunktionen

Andre oplysninger: Kontaktperson: Fiskeridirektoratet, hr. Frans Vroegop

Støttenummer: XF 13/06

Forklarende bemærkninger: I forbindelse med den proces til omlægning af nordsøfiskerflåden, som Nederlandene har iværksat, besluttede ministeren for landbrug, naturspørgsmål og fødevarekvalitet at lancere nogle forsøgsprojekter med temaet »mere skånsomt fiskeri«. I disse pilotforsøg udfører fiskere i højst 3 måneder forsøg med videnskabelig bistand for at finde frem til mere energieffektive, bæredygtige og selektive fangstmetoder. Der ydes ikke støtte til investeringer i materiel, f.eks. net, udstyr, motorer, ej heller til investeringer i direkte forbindelse med et fartøjs fiskeriindsats. Myndighedens støtte består i, at der tildeles et garantibeløb til de førere/redere, som deltager i et forsøgsprojekt

Medlemsstat: Nederlandene

Støtteordningens betegnelse eller navnet på den virksomhed, der modtager individuel støtte: Støtten tildeles hovedorganet Nederlandse Vissersbond (den nederlandske fiskeriforening), som står for udførelsen af forsøgsprojektet »mere skånsomt fiskeri/udrigning«

Retsgrundlag: Artikel 2 en 5 van de Kaderwet LNV-subsidies juncto artikel 4:23 van de Algemene wet bestuursrecht

Forventede årlige udgifter til ordningen eller det samlede individuelle støttebeløb, der ydes virksomheden: Enkeltbetaling på højst 150 000 EUR, hvoraf 1/5 afsættes til den teknisk/videnskabelige bistand

Maksimal støtteintensitet: Det maksimale støttebeløb til gennemførelsen af pilotforsøget og omkostningerne til den videnskabelige bistand udgør 150 000 EUR, hvoraf højst 30 000 EUR afsættes til den videnskabelige bistand

Gennemførelsesdato: Fra 14. august 2006

Ordningens eller den individuelle støttes varighed: Pilotforsøget løber til og med oktober 2006. Det forventes, at udbetalingen finder sted i november-december 2006

Støttens formål: (Det er underforstået, at det primære formål er støtte til SMV: Aktiviteterne, som fiskeriselskaberne skal gennemføre inden for pilotforsøget »mere skånsomt fiskeri/udrigning«, har til formål at høste erfaringer med fiskemetoder, som nederlandske fiskere hidtil ikke har anvendt. Disse omfatter forsøg, som kan skabe et alternativ til det traditionelle fiskeri med bomtrawl, og som sektoren muligvis vil kunne anvende i større målestok. Grundet investeringsrisikoen har selskaberne indtil videre ikke villet investere i de nye fiskemetoder. Da myndigheden nu — inden for rammerne af en proces, hvorved nordsøfiskerflåden omstilles til et mere energieffektivt, bæredygtigt og selektivt fiskeri — i en kort periode stiller sig som garant for fiskere, der vil gennemføre forsøgene, indvilger de berørte fiskere i at udføre pilotforsøget. I dette pilotforsøg vil en gruppe på fire fiskere, der er medlemmer af Nederlandse Vissersbond, i en begrænset tidsperiode (august til og med oktober 2006) foretage forsøg med denne fiskemetode, som hidtil ikke har været anvendt af nederlandske fiskere. Denne fiskemetode kan udgøre et alternativ til bomtrawl. Fiskeriet foregår med de såkaldte »Perfekt« skovle, hvor nettet i modsætning til normale skovltrawl eller dobbeltriggerfiskeri er direkte fæstet til skovlen. Foruden mindskede omkostninger er en nedbringelse af mængden af udsætninger en væsentlig faktor for det forsøgsprojekt, som skal udføres

Relevante artikler i forordning (EF) nr. 1595/2004: Udstedelsen af en garanti til deltagere i pilotforsøget bygger på artikel 4 i forordning (EF) nr. 1595/2004, hvori der henvises til artikel 15 i FIUF. I den sidstnævnte artikel er det fastsat, at medlemsstaterne kan tilskynde til tidsbegrænsede aktioner af kollektiv interesse, som går ud over, hvad der normalt henhører under det private erhvervsliv. I FIUF fastsættes det, at disse aktioner gennemføres med en aktiv indsats fra erhvervet selv eller af organisationer, som optræder på vegne af producenterne, og som bidrager til en virkeliggørelse af målene for den fælles fiskeripolitik

Berørt(e) sektor(er): Støtte til fiskere i havfiskerisektoren

Den støttetildelende myndigheds navn og adresse: 

Websted: www.hetlnvloket.nl. Det tilrådes derefter at benytte søgefunktionen

Andre oplysninger: Kontaktperson: Fiskeridirektoratet, hr. Frans Vroegop

----

----

Godkendt statsstøtte inden for rammerne af bestemmelserne i artikel 87 og 88 i EF-traktaten

Tilfælde, mod hvilke Kommissionen ikke gør indsigelse

(EØS-relevant tekst)

(2006/C 305/04)

Den autentiske tekst til beslutningen (renset for fortrolige oplysninger) findes på:

http://ec.europa.eu/community_law/state_aids/

Den autentiske tekst til beslutningen (renset for fortrolige oplysninger) findes på:

http://ec.europa.eu/community_law/state_aids/

Den autentiske tekst til beslutningen (renset for fortrolige oplysninger) findes på:

http://ec.europa.eu/community_law/state_aids/

Den autentiske tekst til beslutningen (renset for fortrolige oplysninger) findes på:

http://ec.europa.eu/community_law/state_aids/

Den autentiske tekst til beslutningen (renset for fortrolige oplysninger) findes på:

http://ec.europa.eu/community_law/state_aids/

Den autentiske tekst til beslutningen (renset for fortrolige oplysninger) findes på:

http://ec.europa.eu/community_law/state_aids/

Den autentiske tekst til beslutningen (renset for fortrolige oplysninger) findes på:

http://ec.europa.eu/community_law/state_aids/

Den autentiske tekst til beslutningen (renset for fortrolige oplysninger) findes på:

http://ec.europa.eu/community_law/state_aids/

Den autentiske tekst til beslutningen (renset for fortrolige oplysninger) findes på:

http://ec.europa.eu/community_law/state_aids/

----

----

Meddelelse fra Kommissionen i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 2408/92

Indførelse af forpligtelse til offentlig tjeneste hvad angår ruteflyvning i Italien

(EØS-relevant tekst)

(2006/C 305/05)

I medfør af bestemmelserne i artikel 4, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 2408/92 af 23. juli 1992 om EF-luftfartsselskabers adgang til luftruter inden for Fællesskabet har den italienske regering, i overensstemmelse med beslutninger truffet på mødet for de berørte tjenestegrene i Regionen Sicilien, besluttet at indføre forpligtelse til offentlig tjeneste, hvad angår ruteflyvning på følgende ruter:

1.   Ruter:

I henhold til bilag II til forordning (EØF) nr. 2408/92 forstås med destinationen Rom Roms lufthavnssystem, der omfatter Rom-Fiumicino og Rom-Ciampino

2.   Forpligtelserne til offentlig tjeneste omfatter følgende:

2.1   Mindste antal afgange:

a.   Pantelleria — Palermo og retur

Følgende hyppigheder skal overholdes:

b.   Lampedusa — Palermo og retur

Følgende hyppigheder skal overholdes:

c.   Lampedusa — Catania og retur

Følgende hyppigheder skal overholdes:

d.   Lampedusa — Rom og retur

Følgende hyppigheder skal overholdes:

e.   Pantelleria — Rom og retur

Følgende hyppigheder skal overholdes:

I tilfælde af skade på det normalt anvendte fly på ruten skal der inden for 4 timer kunne stilles et andet fly til rådighed.

Hvert flys samlede kapacitet skal udbydes til salg i henhold til forpligtelsen til offentlig tjeneste.

2.2.   Fartplan:

Der skal

på ruten Pantelleria — Palermo være

mindst:

på ruten Palermo — Pantelleria være

mindst:

på ruten Lampedusa — Palermo være

mindst:

på ruten Palermo — Lampedusa være

mindst:

For ruterne Lampedusa — Catania og retur, Lampedusa — Rom og retur og Pantelleria — Rom og retur skal fartplanen gøre det muligt at flyve videre på det nationale og internationale rutenet, i henholdsvis Catania og Rom.

2.3.   Flytyper og udbudt kapacitet:

Ruteflyvningen Pantelleria — Palermo og retur og Lampedusa — Palermo og retur skal foretages med trykregulerede tomotorede turboprop- eller turbojetfly med en kapacitet på mindst 120 pladser pr. flyvning som specificeret i henholdsvis punkt 2.1 a og 2.1. b.

Ruteflyvningen Lampedusa — Catania og retur skal foretages med trykregulerede tomotorede turboprop- eller turbojetfly med en daglig kapacitet på mindst 44 pladser hver vej som specificeret i punkt 2.1 c.

Ruteflyvningen Lampedusa — Rom og Pantelleria — Rom skal foretages med fly, der har en kapacitet på mindst 120 pladser på hver afgang som specificeret i henholdsvis punkt 2.1 d og 2.1 e.

Hvis efterspørgslen stiger, skal der udbydes mere kapacitet ved at gennemføre flere flyvninger uden yderligere kompensation og til samme billetpriser som anført under pkt. 2.4.

På de ovenfor anførte afgange skal der garanteres en reserve på 3 pladser til sygetransport o. lign. eller til opfyldelse af institutionelle organers behov. Af de 3 nævnte pladser kan 2 først reserveres/sælges 24 timer før afgang og 1 først 12 timer før afgang.

På flyvninger med fly, der mindst har 120 pladser, skal der sikres et passende antal til transport af bevægelseshæmmede, bårebårne personer, lig og efter behov også gods.

Det luftfartsselskab, der accepterer den offentlige tjeneste, forpligter sig til på de anvendte fly at tilbyde assistance i forbindelse med transport af bevægelseshæmmede passagerer; bordingafvisning begrundet af sikkerhedshensyn kan dog forekomme.

2.4.   Priser:

Ministeren for infrastruktur og transport foretager, med Siciliens regionspræsidents godkendelse, hvert halve år en eventuel justering af billetpriserne. I tilfælde af en stigning ud over den angivne procentvise ændring indleder det fælles tekniske udvalg proceduren for justering efter underretning fra de luftfartsselskaber, som driver de berørte ruter. I tilfælde af et fald indledes justeringsproceduren af sig selv uden underretning fra luftfartselskaberne. I løbet af undersøgelsen skal der indhentes udtalelser fra de luftfartselskaber, som driver de berørte ruter.

En eventuel justering af billetprisen træder i kraft i begyndelsen af det halvår, som følger efter halvåret med konstatering af ændringen.

Der gives meddelelse om justeringer til alle luftfartsselskaber, som beflyver de pågældende ruter, og til Europa-Kommissionen med henblik på offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende.

2.5.   Driftens kontinuitet

For at garantere tjenestens kontinuitet, regelmæssighed og punktlighed skal det luftfartsselskab, der accepterer forpligtelsen til denne offentlige tjeneste, forpligte sig til at:

De ovenfor beskrevne bestemmelser gælder ikke for aflysninger og forsinkelser, som skyldes vejrforhold, strejker eller andre forhold, som luftfartsselskabet ikke har nogen indflydelse på og/eller ansvar for.

Bøder i henhold til dette punkt kommer oven i de sanktioner, der er foreskrevet i lovdekret nr. 69 af 27.1.2006 om »Sanktioner i forbindelse med overtrædelse af forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser«.

----

----

Retningslinjer for end-use »til industriel fremstilling« til anvendelse af visse toldkontingenter for fiskerivarer med oprindelse i Norge og i Island

(EØS-relevant tekst)

(2006/C 305/06)

Ved Rådets forordning (EF) nr. 1920/2004 om ændring af forordning (EF) nr. 992/95 om åbning og forvaltning af fællesskabstoldkontingenter for visse landbrugsprodukter og fiskerivarer med oprindelse i Norge og ved Rådets forordning (EF) nr. 1921/2004 om ændring af forordning (EF) nr. 499/96 om åbning og forvaltning af fællesskabstoldkontingenter for visse fiskerivarer og for levende heste med oprindelse i Island åbnes der toldkontingenter med løbenumrene 09.0752, 09.0754, 09.0756, 09.0760, 09.0763, 09.0778 og 09.0792 for visse fiskerivarer »til industriel fremstilling«. Det præciseres ikke i forordningerne, hvad der forstås ved »til industriel fremstilling«.

Med henblik på at sikre en ensartet anvendelse af disse fællesskabstoldkontingenter har Kommissionen, efter at have hørt Toldkodeksudvalget — Gruppen for Økonomiske Tarifspørgsmål, udarbejdet de her nævnte retningslinjer.

----

----

Ingen indsigelse mod en anmeldt fusion

(Sag COMP/M.4455 — Schmolz + Bickenbach/Swiss Steel)

(EØS-relevant tekst)

(2006/C 305/07)

Den 29. november 2006 besluttede Kommissionen ikke at rejse indsigelse mod ovennævnte anmeldte fusion og at erklære den forenelig med fællesmarkedet. Denne beslutning er truffet efter artikel 6, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004. Beslutningens fulde ordlyd foreligger kun på tysk og vil blive offentliggjort, efter at eventuelle forretningshemmeligheder er udeladt. Den kan fås:

----

----

Ingen indsigelse mod en anmeldt fusion

(Sag COMP/COMP/M.4449 — KKR/SIF (Tarkett))

(EØS-relevant tekst)

(2006/C 305/08)

Den 7. december 2006 besluttede Kommissionen ikke at rejse indsigelse mod ovennævnte anmeldte fusion og at erklære den forenelig med fællesmarkedet. Denne beslutning er truffet efter artikel 6, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004. Beslutningens fulde ordlyd foreligger kun på engelsk og vil blive offentliggjort, efter at eventuelle forretningshemmeligheder er udeladt. Den kan fås:

----

----

Ingen indsigelse mod en anmeldt fusion

(Sag COMP/M.4239 — Plastic Omnium/Inopart)

(EØS-relevant tekst)

(2006/C 305/09)

Den 27. oktober 2006 besluttede Kommissionen ikke at rejse indsigelse mod ovennævnte anmeldte fusion og at erklære den forenelig med fællesmarkedet. Denne beslutning er truffet efter artikel 6, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004. Beslutningens fulde ordlyd foreligger kun på engelsk og vil blive offentliggjort, efter at eventuelle forretningshemmeligheder er udeladt. Den kan fås:

----

DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE SAMARBEJDSOMRÅDE

EFTA-Tilsynsmyndigheden

----

Meddelelse fra EFTA-Tilsynsmyndigheden om samarbejdet mellem EFTA-Tilsynsmyndigheden og domstolene i EFTA-staterne om anvendelse af EØS-aftalens artikel 53 og 54

(2006/C 305/10)

I.   MEDDELELSENS ANVENDELSESOMRÅDE

II.   DE NATIONALE DOMSTOLES ANVENDELSE AF EØS-KONKURRENCEREGLERNE

A.   DE NATIONALE DOMSTOLES KOMPETENCE TIL AT ANVENDE EØS-KONKURRENCEREGLERNE

I det omfang de nationale domstole har kompetence til at behandle en sag (7), har de også beføjelse til at anvende EØS-aftalens artikel 53 og 54 (8). Det bør desuden fastholdes, at EØS-aftalens artikel 53 og 54 er grundlæggende retsregler, som er væsentlige for virkeliggørelsen af EØS-aftalens mål, hvoraf et er at sikre indførelse af en ordning til at sikre, at konkurrencen ikke fordrejes, og at konkurrencereglerne overholdes (9).

B.   PROCEDUREMÆSSIGE ASPEKTER VED DE NATIONALE DOMSTOLES ANVENDELSE AF EØS-KONKURRENCEREGLERNE

Efter princippet om, at gennemførte EØF-regler har forrang for national ret (33), må en national domstol ikke anvende nationale bestemmelser, der strider mod disse principper.

C.   EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS OG DE NATIONALE DOMSTOLES PARALLELLE ELLER EFTERFØLGENDE ANVENDELSE AF EØS-KONKURRENCEREGLERNE

III.   SAMARBEJDET MELLEM EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN OG DE NATIONALE DOMSTOLE

A.   EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDEN SOM AMICUS CURIAE

1.   EFTA-Tilsynsmyndighedens oplysningspligt over for de nationale domstole

2.   Anmodning om udtalelse om spørgsmål angående anvendelsen af EØS-konkurrencereglerne

3.   EFTA-Tilsynsmyndighedens indlæg for den nationale domstol

B.   DE NATIONALE DOMSTOLE LETTER EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS ROLLE VED HÅNDHÆVELSEN AF EØS-KONKURRENCEREGLERNE

1.   Fremsendelse af de nationale domstoles domme om anvendelse af EØS-aftalens artikel 53 eller 54

2.   De nationale domstoles rolle i forbindelse med EFTA-Tilsynsmyndighedens kontrolundersøgelser

IV.   AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

----

(1)EUT C 101 af 27.4.2004, s. 54.

(2)  I denne meddelelse forstås ved EFTA-staterne de EFTA-stater, der er omfattet af EØS-aftalen.

(3)  Kompetencen til at behandle individuelle sager, der falder ind under EØS-aftalens artikel 53 og 54, er i henhold til reglerne i EØS-aftalens artikel 56 delt mellem EFTA-Tilsynsmyndigheden og Kommissionen. Enhver sag kan kun behandles af den ene af de to myndigheder.

(4)  Med hensyn til kriterierne for, hvilke organer der kan betragtes som retter efter tilsyns- og domstolsaftalens artikel 34, henvises f.eks. til EFTA-Domstolens dom, sag E-1/94, Ravintoloitsijain Liiton Kustannus Oy Restamark, EFTA Court Report [1994-1995], s. 15, og EF-Domstolens dom, sag C-516/99, Schmid, Sml. 2002-I, s. 4573, præmis 34: Domstolen tager »en hel række forhold i betragtning, nemlig om organet er oprettet ved lov, har permanent karakter, virker som obligatorisk retsinstans, anvender en kontradiktorisk sagsbehandling, træffer afgørelse på grundlag af retsregler, og om det er uafhængigt«. For så vidt angår praksis ved Fællesskabets retsinstanser, er det bestemt i EØS-aftalens artikel 6, at med forbehold af fremtidig udvikling i retspraksis fortolkes bestemmelserne i denne aftale i det omfang, de indholdsmæssigt er identiske med tilsvarende regler i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab samt retsakter udstedt i medfør af disse to traktater, ved deres gennemførelse og anvendelse i overensstemmelse med de relevante afgørelser, der er truffet af De Europæiske Fællesskabers Domstol forud for tidspunktet for undertegnelsen af denne aftale. Hvad angår relevante afgørelser truffet af EF-Domstolen efter undertegnelsen af EØS-aftalen, følger det af artikel 3, stk. 2, i tilsyns- og domstolsaftalen, at EFTA-Tilsynsmyndigheden og EFTA-Domstolen skal tage hensyn til de principper, der er opstillet ved disse afgørelser.

(5)  Med aftalen om ændring af protokol 4 til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol af 24. september 2004, som trådte i kraft den 19. maj 2005, afspejler kapitel II i protokol 4 til tilsyns- og domstolsaftalen i vid udstrækning Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (EFT L 1 af 4.1.2003, s. 1) i EFTA-søjlen.

(6)  EFTA-Tilsynsmyndighedens meddelelse om samarbejdet inden for EFTA-netværket af konkurrencemyndigheder (endnu ikke offentliggjort).

(7)  En national domstols kompetence afhænger af de nationale jurisdiktionsregler, de relevante EØS-jurisdiktionsregler og de internationale jurisdiktionsregler.

(8)  Se artikel 6 i kapitel II.

(9)  Se EØS-aftalens artikel 1, stk. 2, litra e), i henhold til hvilken det for at virkeliggøre EØS-aftalens mål er nødvendigt at indføre en ordning til at sikre, at konkurrencen ikke fordrejes, og at konkurrencereglerne overholdes fuldt ud af alle parter, sag E-8/00, Landsorganisasjonen i Norge with Norsk Kommuneforbund, EFTA Court Report [2002], s. 114, præmis 40.

(10)  Forenede sager C-430/93 og C-431/93, van Schijndel, Sml. 1995-I, s. 4705, præmis 13-15 og 22.

(11)  Situationen er en anden ved EØS-regler, der ikke er gennemført. Det følger af artikel 7 og protokol 35 til EØS-aftalen, at EØS-retten ikke indebærer overdragelse af lovgivningsmæssige beføjelser. Protokol 35 til EØS-aftalen pålægger EFTA-staterne en forpligtelse til om fornødent ved at fastsætte en lovbestemmelse herom at garantere, at EØS-reglerne har forrang i tilfælde af konflikt mellem gennemførte EØS-regler og andre lovbestemmelser. EØS-retten kræver derfor ikke, at enkeltpersoner og erhvervsdrivende direkte kan påberåbe sig ikke-gennemførte EØS-regler ved en national domstol. Det følger dog samtidig af EØS-aftalens generelle målsætning om at oprette et dynamisk og ensartet marked, af den vægt, der følgelig lægges på den retslige beskyttelse og håndhævelse af den enkeltes rettigheder, og af det folkeretlige effektivitetsprincip, at de nationale domstole, når de fortolker national ret, vil tage ethvert relevant aspekt af EØS-retten i betragtning, uanset om det er gennemført eller ej, sag E-4/01, Karl K. Karlsson, EFTA Court Report [2002], s. 240, præmis 28.

(12)  Ifølge betragtning 8, sidste punktum, i forordning (EF) nr. 1/2003 finder forordningen ikke anvendelse på national lovgivning, der pålægger fysiske personer strafferetlige sanktioner, medmindre det er på denne måde, at de konkurrenceregler, der finder anvendelse på virksomheder, håndhæves. EFTA-Tilsynsmyndigheden mener, at kapitel II på tilsvarende vis ikke finder anvendelse på national lovgivning i de EFTA-stater, der pålægger fysiske personer strafferetlige sanktioner, medmindre det er på denne måde, at de konkurrenceregler, der finder anvendelse på virksomheder, håndhæves.

(13)  Sag T-24/90, Automec, Sml. 1992-II, s. 2223, præmis 85.

(14)  Med hensyn til begrebet påvirkning af handelen henvises til meddelelsen herom (endnu ikke offentliggjort).

(15)  Artikel 3, stk. 1, i kapitel II.

(16)  Se også meddelelsen om anvendelsen af EØS-aftalens artikel 53, stk. 3, (endnu ikke offentliggjort).

(17)  Se i denne henseende sag E-1/94, Restamark, fodnote 4 ovenfor og sag 14/68, Walt Wilhelm, Sml. 1969-1, og forenede sager 253/78 og 1-3/79, Giry og Guerlain, Sml. 1980, s. 2327, præmis 15-17.

(18)  Se i denne henseende sag E-1/94, Restamark, fodnote 4 ovenfor og sag C-198/01, Consorzio Industrie Fiammiferi (CIF), Sml. 2003, præmis 49. Se også fodnote 11 ovenfor.

(19)  En national domstol kan f.eks. blive anmodet om at håndhæve en beslutning truffet af EFTA-Tilsynsmyndigheden i henhold til artikel 7-10, artikel 23 og artikel 24 i kapitel II.

(20)  Se f.eks. sag 5/88, Wachauf, Sml. 1989, s. 2609, præmis 19.

(21)  Forenede sager C-215/96 og C-216/96, Bagnasco, Sml. 1999-I, s. 135, præmis 50.

(22)  Se fodnote 4 ovenfor.

(23)  Sag 63/75, Fonderies Roubaix, Sml. 1976, s. 111, præmis 9-11, og sag C-234/89, Delimitis, Sml. 1991-I, s. 935, præmis 46.

(24)  Med hensyn til de nationale domstoles og myndighedens parallelle eller efterfølgende anvendelse af EØS-konkurrencereglerne se også punkt 11-14.

(25)  Sag 66/86, Ahmed Saeed Flugreisen, Sml. 1989, s. 803, præmis 27, og sag C-234/89, Delimitis, Sml. 1991-I, s. 935, præmis 50. En fortegnelse over EFTA-Tilsynsmyndighedens retningslinjer og meddelelser på konkurrenceområdet og de retsakter, der er inkorporeret i EØS-aftalen, om anvendelse af EØS-aftalens artikel 53, stk. 3, på visse former for aftaler, vedtagelser eller samordnet praksis, er vedføjet som bilag til denne meddelelse.

(26)  Med hensyn til de nationale domstoles mulighed for at anmode EFTA-Tilsynsmyndigheden om en udtalelse henvises til punkt 27-30 i denne meddelelse.

(27)  Med hensyn til fremsættelsen af indlæg henvises til punkt 31-35 i denne meddelelse.

(28)  Se punkt 3 i denne meddelelse og fodnote 11 dertil.

(29)  Sag 68/88, Kommissionen mod Grækenland, Sml. 1989, s. 2965, præmis 23-25.

(30)  Med hensyn til erstatning ved en EFTA-stats overtrædelse og betingelserne for et sådant erstatningsansvar henvises til sag E-9/97, Erla Maria Sveinbjörnsdóttir, EFTA Court Report [1995], s. 95, præmis 66, og sag E-4/01, Karl K. Karlsson hf, fodnote 11 ovenfor. Med hensyn til erstatning ved en virksomheds overtrædelse henvises til sag C-453/99, Courage og Crehan, Sml. 2001, s. 6297, præmis 26 og 27. Med hensyn til erstatning ved en overtrædelse begået af en medlemsstat eller en statslig myndighed og betingelserne for et sådant erstatningsansvar henvises f.eks. til forenede sager C-6/90 og C-9/90, Francovich, Sml. 1991-I, s. 5357, præmis 33-36, sag C-271/91, Marshall mod Southampton og South West Hampshire Area Health Authority, Sml. 1993-I, s. 4367, præmis 30 og 34-35, forenede sager C-46/93 og C-48/93, Brasserie du Pêcheur og Factortame, Sml. 1996-I, s. 1029, sag C-392/93, British Telecommunications, Sml. 1996-I, s. 1631, præmis 39-46, og forenede sager C-178/94, C-179/94 og C-188/94-190/94, Dillenkofer, Sml. 1996-I, s. 4845, præmis 22-26 og 72.

(31)  Se f.eks. sag E-4/01, Karl K. Karlsson hf, fodnote 11 ovenfor, præmis 33, sag 33/76, Rewe, Sml. 1976, s. 1989, præmis 5, sag 45/76, Comet, Sml. 1976, s. 2043, præmis 12, og sag 79/83, Harz, Sml. 1984, s. 1921, præmis 18 og 23.

(32)  Se f.eks. sag E-4/01, Karl K. Karlsson hf, fodnote 11 ovenfor, præmis 33, sag 33/76, Rewe, Sml. 1976, s. 1989, præmis 5, sag 158/80, Rewe, Sml. 1981, s. 1805, præmis 44, sag 199/82, San Giorgio, Sml. 1983, s. 3595, præmis 12, og sag C-231/96, Edis, Sml. 1998-I, s. 4951, præmis 36 og 37.

(33)  Se punkt 6 og fodnote 11 ovenfor.

(34)  Artikel 11, stk. 6, sammenholdt med artikel 40, stk. 3 og 4, i kapitel II bør kun forhindre, at EØS-aftalens artikel 53 og 54 kan anvendes parallelt af EFTA-Tilsynsmyndigheden og en national domstol i de tilfælde, hvor sidstnævnte er blevet udpeget som national konkurrencemyndighed.

(35)  Når de nationale domstole udøver deres beføjelser i henhold til EØS-aftalens artikel 53 og 54, skal de desuden tage hensyn til Kommissionens beføjelser for at undgå beslutninger, der ville være i strid med de beslutninger, Kommissionen har truffet eller har til hensigt at træffe, sag C-234/89, Delimitis, Sml. 1991-I, s. 935, præmis 47.

(36)  Artikel 16, stk. 1, i kapitel II.

(37)  Myndigheden indleder sin procedure med henblik på at træffe en beslutning i henhold til artikel 7-10 i kapitel II (se artikel 2, stk. 2, i kapitel III). Ifølge EF-Domstolen indebærer det forhold, at Kommissionen indleder en procedure, en myndighedsakt, hvorved den tilkendegiver sin vilje til at nå frem til en afgørelse (sag 48/72, Brasserie de Haecht, Sml. 1973, s. 77, præmis 16).

(38)  Sag C-234/89, Delimitis, Sml. 1991-I, s. 935, præmis 53, og forenede sager C-319/93, C-40/94 og C-224/94, Dijkstra, Sml. 1995-I, s. 4471, præmis 34. Spørgsmålet er beskrevet nærmere i punkt 21 i denne meddelelse.

(39)  Se artikel 16, stk. 1, i kapitel II og sag C-234/89, Delimitis, Sml. 1991-I, s. 935, præmis 47, og sag C-344/98, Masterfoods, Sml. 2000-I, s. 11369, præmis 51.

(40)  Sag 314/85, Foto-Frost, Sml. 1987, s. 4199, præmis 12-20.

(41)  Se artikel 16, stk. 1, i kapitel II og sag C-344/98, Masterfoods, Sml. 2000-I, s. 11369, præmis 52-59.

(42)  Sag C-344/98, Masterfoods, Sml. 2000-I, s. 11369, præmis 58.

(43)  Sag C-2/88, Imm Zwartveld, Sml. 1990-I, s. 3365, præmis 16-22, og sag C-234/89, Delimitis, Sml. 1991-I, s. 935, præmis 53.

(44)  Sag C-94/00, Roquette Frères, Sml. 2002, s. 9011, præmis 31.

(45)  Med hensyn til sådanne nationale procedurereglers forenelighed med de generelle EØS-retlige principper henvises til punkt 9 og 10 i denne meddelelse.

(46)  Med hensyn til disse forpligtelser henvises til f.eks. punkt 23-26 i denne meddelelse.

(47)  Sag C-234/89, Delimitis, Sml. 1991-I, s. 935, præmis 53, og forenede sager C-319/93, C-40/94 og C-224/94, Dijkstra, Sml. 1995-I, s. 4471, præmis 34.

(48)  Sag C-234/89, Delimitis, Sml. 1991-I, s. 935, præmis 53.

(49)  Sag T-353/94, Postbank, Sml. 1996-II, s. 921, præmis 86 og 87, og sag 145/83, Adams, Sml. 1985, s. 3539, præmis 34.

(50)  Sag C-2/88, Zwartveld, Sml. 1990-I, s. 4405, præmis 10 og 11, og sag T-353/94, Postbank, Sml. 1996-II, s. 921, præmis 93.

(51)  Sag C-2/88, Zwartveld, Sml. 1990-I, s. 4405, præmis 10 og 11, sag C-275/00, First og Franex, Sml. 2002-I, s. 10943, præmis 49, og sag T-353/94, Postbank, Sml. 1996-II, s. 921, præmis 93.

(52)  Se punkt 8 i denne meddelelse.

(53)  Sag C-234/89, Delimitis, Sml. 1991-I, s. 935, præmis 53, og forenede sager C-319/93, C-40/94 og C-224/94, Dijkstra, Sml. 1995-I, s. 4471, præmis 34.

(54)  Sammenlign med sag 96/81, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. 1982, s. 1791, præmis 7, og sag 272/86, Kommissionen mod Grækenland, Sml. 1988, s. 4875, præmis 30.

(55)  Efter artikel 15, stk. 4, i kapitel II påvirker dette ikke de nationale konkurrencemyndigheders mere vidtrækkende beføjelser efter national ret til at fremsætte indlæg for domstolene.

(56)  Se også artikel 28, stk. 2, i kapitel II, der forbyder EFTA-Tilsynsmyndigheden at videregive oplysninger, som den har modtaget, og som er omfattet af tavshedspligten.

(57)  Forenede sager 46/87 og 227/88, Hoechst, Sml. 1989, s. 2859, præmis 33. Se også artikel 15, stk. 3, i kapitel II.

(58)  Sag C-69/90, Kommissionen mod Italien, Sml. 1991, s. 6011, præmis 15.

(59)  Artikel 20, stk. 6-8, i kapitel II og sag C-94/00, Roquette Frères, Sml. 2002, s. 9011.

(60)  Artikel 21, stk. 3, i kapitel II.

(61)  Sag C-94/00, Roquette Frères, Sml. 2002, s. 9011, præmis 39 og præmis 62-66.

(62)  Se også samme sted, præmis 91 og 92.

(63)EFT C 112 af 4.5.1995, s. 7.

----

BILAG

RETSAKTER SVARENDE TIL EU-GRUPPEFRITAGELSESFORORDNINGER, DER ER NÆVNT I BILAG XIV TIL EØS-AFTALEN, OG EFTA-TILSYNSMYNDIGHEDENS MEDDELELSER

Denne fortegnelse er også tilgængelig på EFTA-Tilsynsmyndighedens websted:

http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldcompetition/otherpublications/dbaFile1127.html

A.   Regler, der ikke er sektorspecifikke

1.   Meddelelser af generel karakter

2.   Vertikale aftaler

3.   Horisontale samarbejdsaftaler

4.   Licensaftaler om teknologioverførsel

B.   Sektorspecifikke regler

1.   Forsikring

2.   Motorkøretøjer

3.   Telekommunikation

4.   Transport

----

----

Anmeldelse fra de norske myndigheder vedrørende regionalt differentierede socialsikringsbidrag

EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning om ikke at gøre indsigelse

(2006/C 305/11)

Godkendelsesdato: 

EFTA-stat: Norge

Sag nr.: 59280

Støtteordning: Regionalt differentierede socialsikringsbidrag

Formål: Mindske eller forebygge affolkningen af de mindst befolkede regioner i Norge ved at stimulere beskæftigelsen her

Retsgrundlag: § 1 i Stortingets årlige beslutning om størrelsen af socialsikringsbidragene m.m. og § 23-2 i lov nr. 19 af 28. februar 1997 om folketrygd (Folketrygdloven)

Støttebeløb: Ca. 8,5 mia. NOK (ca. 1 mia. EUR) om året

Varighed: Fra 1. januar 2007 til 31. december 2013

Den autentiske udgave af beslutningen (renset for fortrolige oplysninger) findes på:

http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldstateaid/stateaidregistry/

----

----

Tærskelværdier for offentlige indkøb

(2006/C 305/12)

Nedenfor findes de tærskelværdier, der gælder i henhold til den retsakt, der er anført i punkt 2 (1) i bilag XVI til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004, senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2083/2005), og den retsakt, der er anført i punkt 4 (2) i bilag XVI til EØS-aftalen (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004, senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2083/2005):

----

(1)  senest ændret ved Det Blandede EØS-udvalgs afgørelser nr. 68/2006 og nr. 69/2006, begge af 2. juni 2006, om ændring af bilag XVI (indkøb) til EØS-aftalen.

(2)  Idem.

----

----

Meddelelse fra EFTA-Tilsynsmyndigheden om uformel vejledning i relation til nye spørgsmål vedrørende EØS-aftalens artikel 53 og 54, som opstår i individuelle sager (vejledningsskrivelser)

(2006/C 305/13)

I.   KAPITEL II I DEL I I PROTOKOL 4 TIL AFTALEN OM OPRETTELSE AF TILSYNSMYNDIGHEDEN OG DOMSTOLEN:

II.   GRUNDLAGET FOR AT VURDERE, OM DER SKAL UDFÆRDIGES EN VEJLEDNINGSSKRIVELSE

III.   ANMODNING OM VEJLEDNING

IV.   BEHANDLING AF ANMODNINGEN

V.   VEJLEDNINGSSKRIVELSER

VI.   VIRKNINGERNE AF VEJLEDNINGSSKRIVELSER

----

(1)EUT C 101 af 27.4.2004, s. 78-80.

(2)  EFTA-Tilsynsmyndigheden og Kommissionen deler i henhold til reglerne i EØS-aftalens artikel 56 sagsbehandlingskompetencen i enkelttilfælde, der falder ind under EØS-aftalens artikel 53 og 54. Kun en af tilsynsmyndighederne kan gribe til handling i en given sag.

(3)  Når en aftale om ændring af protokol 4 til aftalen af 24. september 2004 mellem EFTA-staterne om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol er trådt i kraft, får kapitel II i protokol 4 i tilsyns- og domstolsaftalen i vid udstrækning virkning i EFTA-søjlen. Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 (EUT L 1 af 4.1.2003, s. 1).

(4)  I denne meddelelse anvendes udtrykket »aftale« for aftaler, vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og samordnet praksis. Udtrykket »praksis« henviser til dominerende virksomheders adfærd. Udtrykket »virksomheder« dækker ligeledes »sammenslutninger af virksomheder«.

(5)  De fleste af de nævnte tekster kan findes på

http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldcompetition/ eller http://europa.eu.int/comm/competition/index_en.html.

(6)  EFTA-Tilsynsmyndighedens meddelelse — Retningslinjer for anvendelsen af EØS-aftalens artikel 53, stk. 3, endnu ikke offentliggjort.

(7)  Symbolske bøder vil normalt være på 1 000 EUR, jf. EFTA-Tilsynsmyndighedens retningslinjer for beregning af bøder i henhold til EØS-konkurrencereglerne, EUT C 10 af 16.1.2003, s. 16 og EØS-tillægget til EUT nr. 3 af 16.1.2003, s. 6.

(8)  Se især artikel 7-9, 12, 17-24 og 29 i kapitel II i del I i protokol 4 til aftalen om oprettelse af tilsynsmyndigheden og domstolen.

(9)  I EØS-aftalens artikel 6 hedder det, at med forbehold af fremtidig udvikling i retspraksis fortolkes bestemmelserne i denne aftale, i det omfang de indholdsmæssigt er identiske med tilsvarende regler i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab samt retsakter udstedt i medfør af disse to traktater, ved deres gennemførelse og anvendelse i overensstemmelse med de relevante afgørelser, der er truffet af De Europæiske Fællesskabers Domstol forud for tidspunktet for undertegnelsen af EØS-aftalen. Med hensyn til relevante afgørelser, der er truffet efter tidspunktet for undertegnelsen af EØS-aftalen, følger det af artikel 3, stk. 2, i aftalen om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol, at EFTA-Tilsynsmyndigheden og EFTA-Domstolen skal tage skyldigt hensyn til de heri fastsatte principper. Som det er fastslået i EØS-aftalens artikel 58 og protokol 23 hertil, samarbejder myndigheden og Kommissionen blandt andet med henblik på at fremme en homogen gennemførelse, anvendelse og fortolkning af EØS-aftalen. Selv om Kommissionens beslutninger og uformelle vejledningsskrivelser ikke er bindende for myndigheden, vil den således bestræbe sig for at tage hensyn til Kommissionens sagspraksis.

----

----

Godkendelse af statsstøtte i henhold til artikel 61 i EØS-aftalen og artikel 1, stk. 3, i del I i protokol nr. 3 til aftalen om oprettelse af en tilsynsmyndighed og en domstol

EFTA-Tilsynsmyndighedens beslutning om ikke at gøre indsigelser

(2006/C 305/14)

Godkendelsesdato: 

EFTA-stat: Norge

Sag nr.: 59434

Støtteordning: Ordning for forskning, udvikling og innovation i den maritime industri (maritim FUI).

Formål: Ordningens vigtigste formål er at styrke konkurrenceevnen og øge værditilvæksten inden for den maritime industri ved at anspore til forskning, udvikling og innovation inden for denne industri.

Retsgrundlag: St.prp. nr. 1 (2005-2006) Nærings- og handelsdepartementet (statsbudgettet, Handels- og Industriministeriet), kapitel 2421, afsnit 79 og programerklæringen for Innovasjon Norge for 2006.

Budget/varighed: Ordningens budget for 2006 andrager 20 mio. NOK (ca. 2.6 mio. EUR). Det årlige budget for de efterfølgende år fastsættes i forbindelse med de årlige budgetprocedurer i Stortinget. Ordningens varighed er seks år.

Den autentiske udgave af afgørelsen (renset for fortrolige oplysninger) findes på:

http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldstateaid/stateaidregistry

----

----

Opfordring til at fremsætte bemærkninger til en statsstøtteforanstaltning efter artikel 1, stk. 2, i del I i protokol nr. 3 til tilsyns- og domstolsaftalen, for så vidt angår anvendelse af protokollens artikel 3 på den norske lov om momskompensation

(2006/C 305/15)

Ved beslutning nr. 225/06/KOL af 19. juni 2006, som gengives på det autentiske sprog nedenfor, har EFTA-Tilsynsmyndigheden indledt procedure efter artikel 1, stk. 2, i del I i protokol nr. 3 til aftalen mellem EFTA-staterne om oprettelse af en Tilsynsmyndighed og en Domstol (tilsyns- og domstolsaftalen). De norske myndigheder er blevet underrettet herom ved fremsendelse af en kopi af beslutningen.

EFTA-Tilsynsmyndigheden opfordrer hermed EFTA-staterne, EU-medlemsstaterne og interesserede parter til senest en måned efter offentliggørelsen af denne meddelelse at fremsætte deres bemærkninger til den omhandlede foranstaltning til:

Alle bemærkninger vil blive videresendt til de norske myndigheder. Parter, der fremsætter bemærkninger, kan fremsætte en skriftlig, begrundet anmodning om, at deres bemærkninger behandles fortroligt.

RESUME

SAGSFORLØB

Ved brev af 16. oktober 2003 modtog Tilsynsmyndigheden en klage med påstand om, at flere fylkeskommuneskoler, der tilbyder specialundervisning i konkurrence med privatskoler, modtager statsstøtte i form af kompensation for indgående moms efter § 3 i den norske lov om momskompensation.

Efter brevveksling med de norske myndigheder og med klageren har Tilsynsmyndigheden besluttet at indlede formel undersøgelsesprocedure angående denne foranstaltning.

VURDERING AF FORANSTALTNINGEN

Momsen blev indført i Norge i 1970. Der har siden 2001 været almindelig pligt til at betale outputmoms af tjenesteydelser, men visse udtrykkeligt nævnte tjenesteydelser er stadigvæk fritaget for moms. Virksomheder, der udøver en aktivitet, som ikke falder ind under momsloven, betaler derfor inputmoms af deres køb af varer og tjenester, men kan ikke beregne outputmoms af deres salg.

Momskompensationsloven, der trådte i kraft med virkning fra 1. januar 2004, har til formål at mindske de konkurrencefordrejninger, momsloven skaber for aktiviteter udøvet af offentlige myndigheder, der falder uden for momslovens rammer og ikke kan få den indgående moms refunderet.

Efter § 3 i momskompensationsloven yder den norske stat kompensation for den indgående moms, som kommuner og fylkeskommuner, interkommunale og interfylkeskommunale virksomheder, private eller »ideelle« (almennyttige) sammenslutninger, som af en offentlig myndighed har fået overdraget bestemte opgaver, og visse andre institutioner betaler, når de køber varer og tjenester fra momsregistrerede virksomheder. Når offentlige virksomheder udøver aktiviteter, der falder ind under momsloven, og derfor beregner udgående moms, kan de fradrage inputmomsen på samme måde som andre virksomheder, der udøver samme aktiviteter. Og offentlige virksomheder, der udøver aktiviteter, som ikke falder ind under momsloven, kan i henhold til momskompensationsloven få den indgående moms, de har betalt, refunderet. Derimod kan private konkurrenter, der udøver samme aktiviteter, men som ikke er omfattet af momskompensationsloven, ikke opnå kompensation for indgående moms. Selv om hovedformålet med denne lov var at skabe ens spilleregler mellem selvforsynende og ikke-selvforsynende offentlige virksomheder, har den skabt en ny konkurrencefordrejning, når offentlige virksomheder udbyder tjenester i konkurrence med private virksomheder.

Det er Tilsynsmyndighedens foreløbige opfattelse, at de kompensationer, der ydes i henhold til momskompensationsloven, udgør statsstøtte efter EØS-aftalens artikel 61, stk. 1. Staten yder en selektiv fordel alene til de virksomheder, der er omfattet af momskompensationsloven, og disse virksomheder konkurrerer med andre virksomheder inden for EØS.

Hvis denne kompensation for indgående moms udgør statsstøtte, vil den skulle betragtes som driftsstøtte. Tilsynsmyndigheden finder det derfor tvivlsomt, om nogen af undtagelsesbestemmelserne i EØS-aftalens artikel 61, stk. 2 og 3, kan bringes i anvendelse i denne sag. Det er desuden Tilsynsmyndighedens foreløbige vurdering, at EØS-aftalens artikel 59, stk. 2, ikke finder anvendelse på momskompensationsloven.

KONKLUSION

I lyset af det ovenstående har Tilsynsmyndigheden besluttet at indlede formel undersøgelsesprocedure efter EØS-aftalens artikel 1, stk. 2. Interesserede parter opfordres til senest en måned efter offentliggørelsen af denne beslutning i Den Europæiske Unions Tidende at fremsætte deres bemærkninger hertil.

----

EFTA SURVEILLANCE AUTHORITY DECISION

No 225/06/COL

of 19 July 2006

to initiate the procedure provided for in Article 1(2) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement with regard to Article 3 of the Norwegian Act on compensation for value added tax (VAT)

(Norway)

THE EFTA SURVEILLANCE AUTHORITY (1),

Having regard to the Agreement on the European Economic Area (2), in particular to Articles 61 to 63 and Protocol 26 thereof,

Having regard to the Agreement between the EFTA States on the Establishment of a Surveillance Authority and a Court of Justice (3), in particular to Article 24 thereof,

Having regard to Article 1(2) in Part I and Articles 4(4), 6 and 10 in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement,

Whereas:

I.   FACTS

1   Procedure

By letter dated 16 October 2003, the Authority received a complaint in which it was alleged that several county municipal schools, which provide specialised educational services in competition with the complainant, receive State aid through the application of input tax compensation provided for in Article 3 of the Value Added Tax Compensation Act (4). According to the complainant, municipal schools that provide certain educational services falling outside the VAT system in competition with other undertakings, receive a compensation for the input VAT paid on goods and services purchased in relation to the services they provide on commercial basis, to which private competitors are not entitled. The letter was received and registered by the Authority on 20 October 2003(Doc. No. 03-7325 A).

After various telephone calls between the Authority and the complainant, the latter sent a letter dated 27 July 2004 providing additional information regarding the original complaint (Event No. 289514).

By letter dated 15 December 2004(Event No. 189295), the Authority informed the Norwegian authorities about the complaint and asked the Norwegian authorities for comments. Further, the Authority requested information and clarifications on the application of the input tax compensation in general and, more specifically, to the public undertakings referred to in the above-mentioned complaint.

By letter dated 17 January 2005 from the Mission of Norway to the European Union, forwarding two letters dated 14 January 2005, respectively from the Ministry of Modernisation and the Ministry of Finance, the Norwegian authorities provided answers to the Authority's questions on the application of input tax compensation in Article 3 of the VAT Compensation Act. The letter was received and registered by the Authority on 18 January 2005(Event No. 305693).

By letter dated 12 April 2005 from the Mission of Norway to the European Union, forwarding two letters dated 11 April 2005, respectively from the Ministry of Modernisation and the Ministry of Finance, the Norwegian authorities provided information in relation to the seven county municipal schools. The letter was received and registered by the Authority on 14 April 2005(Event No. 316494).

By letter dated 12 October 2005(Event No. 345123), the Authority sent a second information request to which the Norwegian authorities replied by letter dated 7 December 2005 from the Mission of Norway to the European Union, forwarding two letters dated 2 December 2005 and 30 November 2005 respectively from the Ministry of Modernisation and the Ministry of Finance. The letter was received and registered by the Authority on 8 December 2005(Event No. 353753).

2   Legal framework on VAT and VAT Compensation in Norway

First, on the basis of the information provided by the Norwegian authorities, the Authority will briefly describe the general VAT system in Norway, and the provisions of the VAT compensation basically aimed at local and regional authorities.

2.1   The VAT Act

2.1.1   General introduction

The Norwegian authorities introduced value added tax (5) in 1970 through the Value Added Tax Act of 19 June 1969 (6).

VAT is an indirect tax on consumption of goods and services. VAT is calculated at all stages of the supply chain and on imports of goods and services from abroad. The final consumer, not registered for VAT, absorbs VAT as part of the purchase price. The VAT due at each stage of the supply chain amounts to the difference between output tax and input tax. Output tax is, according to Article 4(1) of the VAT Act, a tax calculated and collected on sales of taxable goods and services. Input tax is, according to Article 4(2) of the VAT Act, a tax accrued on purchases of taxable goods and services. Taxable persons which are liable to output tax are entitled to deduct input tax for the goods and services acquired.

Until 1 July 2001, there was a general liability to pay output tax on supply of goods but only a limited number of services, specifically referred to in the VAT Act, were subject to output tax. From 1 July 2001 onwards, Norway introduced a general liability to pay output tax on supply of services. Certain services explicitly mentioned are still exempted from VAT.

2.1.2   Material scope of the VAT Act

VAT is paid on the sale of goods and services covered by the VAT Act.

Article 2 in Chapter I of the VAT Act provides a definition of goods and services within the meaning of the VAT Act:

‘By goods are meant physical objects, including real property. By goods are also meant electric power, water from waterworks, gas, heat and refrigeration. By a service is meant anything that can be supplied that is not regarded as goods as defined in the first sub-section. Also regarded as a service is a limited right to a physical object or real estate property, together with the total or partial utilisation of intangible property.’

Article 3 in Chapter I of the VAT Act defines a sale as follows:

2.1.3   Deduction and refund (input tax)

It follows from the first sentence in Article 21 in Chapter VI of the VAT Act that, as a main rule, a registered person engaged in trade or business may deduct input tax on goods and services for use in an enterprise from the output tax charged on sales.

2.1.4   Transactions falling outside the scope of the VAT Act (7)

Articles 5, 5a and 5b in Chapter I of the VAT Act exempt certain transactions from the scope of application of the VAT Act. According to Article 5, sales by certain institutions, organisations etc (8) are not covered by the VAT Act (9). Furthermore, according to Article 5a, the VAT Act does not apply to the supply and letting of real estate or rights to real property. Finally, it follows from Article 5b that the supply of certain services, amongst others the supply of health and health related services, social services, educational services, financial services, services related to the exercise of public authority, services in the form of entitlement to attend theatre, opera, ballet, cinema and circus performances, exhibitions in galleries and museums, lottery services, services connected with the serving of foodstuffs in school and student canteens, etc, are not covered by the Act. The suppliers of such services are not permitted to charge output tax and, accordingly, do not get credit for input tax on purchases.

2.1.5   Liability to pay tax

According to Article 10(1) in Chapter III of the VAT Act, persons engaged in trade or business and liable to VAT registration, shall calculate and pay tax on sales of goods and services covered by the Act (10).

It follows from the above that any undertaking carrying out an activity which does not fall within the scope of the VAT Act pays input tax on its purchases of goods and services but cannot charge output tax on its sales.

However, when the State, municipalities and institutions which are owned or operated by the State or a municipality engage in activities falling within the scope of the VAT Act, they are subject to VAT in the same way as any other person engaged in trade or business on goods and services (11). These undertakings shall be registered in the VAT Register and calculate output tax on their sales. Accordingly, such undertakings are entitled to deduct input tax but only on goods and services which are sold to others.

Finally, as mentioned above, like any other undertaking, the State, municipalities and institutions owned or operated by the State may carry out activities which fall outside the scope of the VAT Act. When they carry out such activities which fall outside the VAT Act, they cannot charge output tax. Thus, they cannot, according to the VAT Act, recover input tax paid on their purchases of goods and services related to the said activity.

2.2   The VAT Compensation Act

2.2.1   General introduction

The VAT Compensation Act entered into force on 1 January 2004. According to Article 1, the objective of the VAT Compensation Act is to mitigate distortion of competition resulting from the VAT Act. According to the Norwegian authorities, the application of the VAT Act may result in distortions of competition for activities carried out by public authorities which are outside the scope of the VAT Act and which cannot accordingly recover input tax. This may influence decisions of public authorities when choosing between self supply of goods and services and purchase of goods and services liable for output tax from private service providers. By compensating public authorities for input tax on all goods and services, in general, the intention of the Norwegian authorities is to create a level playing field between self supply and outsourcing.

By introducing a general input tax compensation scheme in 2004 mainly for local and regional authorities, the Norwegian authorities replaced a limited input tax compensation scheme for local and regional authorities from 1995 (12). The old input tax compensation scheme was limited to services explicitly mentioned in the law. According to Article 2 of the old VAT Compensation Act, compensation of input tax covered only services such as laundry services, real estate construction work services and cleaning services.

2.2.2   Preparatory documents

a)   NOU 2003:3 (13)

In 2002, the Norwegian authorities appointed an expert committee (14) to consider solutions for making the VAT system neutral for public authorities in relation to procurement of goods and services.

The Rattsø Committee recommended introducing a compensation scheme for all input tax incurred by local and regional authorities when buying goods and services.

The Rattsø Committee outlined in its report possible new distortions of competition resulting from the proposed general input tax compensation scheme. According to the Rattsø Committee, a general input tax compensation scheme may imply new significant distortions of competition between municipalities carrying out economic activity and private undertakings when the activities carried out fall outside the scope of the VAT Act. This may apply, in the view of the Rattsø Committee, to the provision of services such as health and education. This means that entities falling within the scope of Article 2 of the VAT Compensation Act (15) are compensated for the input tax paid on all their purchases of goods and services whereas private undertakings providing the same services are not.

The Rattsø Committee made an assessment in Section 11.2.8 of its report on the proposed input tax compensation scheme in relation to the State aid rules of the EEA Agreement. The Rattsø Committee pointed out some concerns as to whether the compensation of input tax provided for in Article 3 of the VAT Compensation Act could constitute State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement (16).

b)   Ot.prp. nr. 1 (2003-2004) (17)

Based on the considerations of the Rattsø Committee, the Norwegian Government on 3 October 2003 presented a proposition for a new Act on VAT Compensation (18) for municipalities and counties. According to the proposition, public authorities would be compensated for input tax on all goods and services.

The proposition acknowledged that a general compensation scheme would involve distortions of competition between public and private providers of services which are outside the scope of the VAT Act. In order to alleviate these distortions, it was i.a. proposed that private and non profit enterprises performing health, education and social services imposed by law should be comprised by the compensation.

2.2.3   Legal provisions

Article 2 of the VAT Compensation Act exhaustively lists the legal persons falling within the scope of the Act. The Article reads:

‘This act is applicable to:

The undertakings shall be registered in the Central Coordinating Register for Legal Entities (Enhetsregisteret)’.

According to Article 3 of the VAT Compensation Act, the Norwegian State compensates input tax paid by legal persons falling within the scope of the VAT Compensation Act when buying goods and services from other registered undertakings.

When public undertakings carry out activities within the scope of the VAT Act and consequently charge output tax, they can deduct input tax like other undertakings carrying out the same activities (22). On the other hand, when public undertakings carry out activities which fall outside the VAT Act, the VAT Compensation Act provides for the reimbursement of paid input tax (23).

Pursuant to Article 4(2) of the VAT Compensation Act, compensation of input tax is not granted when the entity has the right to deduct input VAT according to the VAT Act Chapter VI.

Moreover, Article 5 of the VAT Compensation Act states that total amount of the input tax compensated according to Article 3 of the VAT Compensation Act shall as the main rule be financed by reductions in the annual State transfers to local and regional authorities.

Article 6(1) of the VAT Compensation Act requires legal persons entitled to compensation of input tax to periodically submit data to the County Tax Assessment Office (Fylkesskattekontoret) showing total amount of input tax paid. To qualify for compensation, paid input tax must amount to a minimum of NOK 20 000 within a calendar year (24).

2.3   Comments by the Norwegian authorities

In its correspondence with the Authority, the Norwegian authorities claim that the compensation of input tax foreseen under Article 3 of the VAT Compensation Act falls outside the scope of Article 61(1) of the EEA Agreement. The Norwegian authorities allege that when the scheme was introduced in 2004, municipal appropriations in the annual fiscal budget were reduced accordingly by the expected amount of input tax compensated. Therefore, the Norwegian authorities are of the opinion that the input tax compensation scheme is self-financing, and not financed through State resources from the fiscal budget (25).

Further, the Norwegian authorities justify the selective nature of Article 3 of the VAT Compensation Act by referring to the objective of the VAT Compensation Act. According to Article 1 of the VAT Compensation Act, the objective is to mitigate distortion of competition resulting from the general VAT system. By compensating the municipalities for input tax on all goods and services, the Norwegian authorities aim to create a level playing field between self-supply and outsourcing. Accordingly, the Norwegian authorities consider that the compensation of input tax provided for in Article 3 of the VAT Compensation Act falls within the nature and logic of the VAT system (26).

Nevertheless, the Norwegian authorities acknowledge that the general input tax compensation scheme may imply an economic advantage for public entities carrying out economic activities falling outside the scope of the VAT Act.

On page 3 of the letter dated 30 November 2005 from the Norwegian Ministry of Finance, the Norwegian authorities state the following:

‘The full compensation scheme does not include private undertakings which conduct health services, social services or educational services which the law does not require the municipalities to carry out. Input VAT related to these activities must therefore normally be borne by the private undertakings themselves. Consequently when private undertakings carry out such services their operating costs may exceed the operating costs of municipal participants offering the same services’.

Finally, according to the Norwegian authorities, the scope of the VAT Compensation Act was limited in order to prevent it from becoming too extensive and costly for the tax authorities. When the scheme was framed it was also assumed that the number of public authorities carrying out commercial activities in sectors outside the VAT system was insignificant (27).

II.   APPRECIATION

1.   The scope of the current State aid investigation

The current State aid investigation started with a complaint regarding the concrete application of the VAT Compensation Act to a number of public undertakings involved in the provision of specialised educational services on a commercial basis. The State aid assessment of the allegations brought forward by the complainant is however intrinsically linked to the analysis of the VAT Compensation Act. Therefore, in the present decision, the Authority carries out an assessment of the VAT Compensation Act as such in relation to the State aid rules of the EEA Agreement.

2.   State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement

2.1.   Introduction

Article 61(1) of the EEA Agreement reads as follows:

‘Save as otherwise provided in this Agreement, any aid granted by EC Member States, EFTA States or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Contracting Parties, be incompatible with the functioning of this Agreement.’

First, it must be noted that, as a general rule, the tax system of an EFTA State is not covered by the EEA Agreement. It must be understood that it is for each EFTA State to design and apply a tax system according to its own choices of policy. However, application of a tax measure, such as the input tax compensation provided for in Article 3 of the VAT Compensation Act, may have consequences that would bring it within the scope of Article 61(1) of the EEA Agreement. According to the case-law (28), Article 61(1) does not distinguish between measures of State intervention by reference to their causes or aims but defines them in relation to their effects.

Second, the question as to whether the measure at issue constitutes State aid arises only in so far as it concerns an economic activity (29), that is, an activity consisting of offering goods and services on a given market (30). A measure constitutes State aid only if it benefits an undertaking, a concept that, for the purposes of application of the rules on competition, encompasses, according to settled case-law, ‘every entity engaged in an economic activity, regardless of the legal status of the entity and the way in which it is financed’ (31).

Third, aid may be granted to public undertakings as well as to private undertakings (32). A public undertaking, in order to be regarded as recipient of State aid does not necessarily need to have a legal identity separate from the State. The fact that an entity is governed by public law and is a non-profit making institution does not necessarily mean that it is not an ‘undertaking’ within the meaning of the State aid rules (33). As mentioned above, the criterion is whether the entity carries out activities of an economic nature (34). In the case at hand, the scope of the VAT Compensation Act is not limited to non-economic activities. While compensation for VAT paid for non-economic activities would not amount to State aid, compensation for input VAT in relation to activities of an economic nature may involve State aid.

The Authority will assess the VAT Compensation Act as a scheme. Following the definition laid down in Article 1(d) in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, an aid scheme is any act on the basis of which, without further implementing measures being required, individual aid awards may be made to undertakings defined within the act in a general and abstract manner. It also encompasses any act on the basis of which aid, which is not linked to a specific project, may be awarded to one or several undertakings for an indefinite period of time and/or for an indefinite amount. The measure under scrutiny concerns the compensation of input VAT to any legal person listed under Article 2 of the VAT Compensation Act which covers local and regional authorities, inter-municipal companies, private and non-profit undertakings carrying out statutory obligations on behalf of local authorities and certain other institutions. The compensation for input VAT is not an individual award of support to a single undertaking but a reoccurring event on a regular basis during an indefinite period of time in favour of an undefined number of beneficiaries. Hence, the notified measure has to be qualified as a scheme.

According to case law (35), the Authority would like to stress that it will assess the general characteristics of a scheme as such without examining each concrete application of the scheme in order to determine whether State aid is involved. The fact that support may also be granted to recipients which do not constitute undertakings does not alter this assessment.

2.2.   State resources

In order to constitute State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement, a measure must be granted by the State or through State resources.

The Authority considers that compensation granted under the VAT Compensation Act is granted by State resources since the compensation is granted by the State (36).

In the Authority's view it is not relevant for the assessment of whether the measure implies a drain on State resources, whether the central level of the State's cost of the compensation is counterbalanced by reduced transfer to the local and regional authorities as such. That the central level of the State finances is balanced by reducing internal block transfers between different levels of administration, does not alter this conclusion. In any case and although there is an aim to avoid reallocation of economic means between municipalities, reductions in transfers to individual municipalities are in principle independent of what they receive as compensation (37).

2.3.   Economic advantage

First, an aid measure must confer on the beneficiaries advantages that relieve them of charges that are normally borne from their budget.

A financial measure granted by the State or through State resources to an undertaking which would relieve it from costs which would normally have to be borne by its own budget constitutes an economic advantage (38). As a preliminary remark, as stated above, a public authority is only considered to be an undertaking when it carries out an economic activity.

The payment of input tax is an operating cost related to purchases in the normal course of an undertakings' economic activity, which is normally borne by the undertaking itself. To the extent that the Norwegian authorities compensate input tax on purchases of goods and services to undertakings not subject to VAT, but falling within the scope of Article 2 of the VAT Compensation Act, they grant those undertakings an economic advantage. The operating costs which those undertakings will have to put up with are reduced in accordance with the amount of input tax compensated. In respect of goods and services not subject to output tax (with no credit for input tax), the Norwegian authorities grant, in application of the VAT Compensation Act, an advantage to the undertakings entitled to input tax compensation compared to those undertakings falling outside the scope of Article 2 of the VAT Compensation Act, which are not compensated for input tax.

2.4.   Selectivity

Further, to constitute State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement, the measure must be selective in that it favours ‘certain undertakings or the production of certain goods’. It has first to be assessed whether the VAT Compensation constitutes a selective measure for being a derogation from the general VAT System. If confirmative, it has to be assessed whether the derogation nevertheless is justified due to the nature or general scheme of the tax system in question. The EFTA Court and European Court of Justice has held that any measure intended partially or wholly to exempt firms in a particular sector from the charges arising from the normal application of the general system, without there being any justification for this exemption on the basis of the nature and logic of the general system, constitutes State aid (39). A specific tax measure can only be justified by the internal logic of the tax system if it is consistent with it (40). Only if the measure is justified by the nature or logic of the general system does it constitute a general measure (41) and does not fall under Article 61(1) of the EEA Agreement. Hence, if the VAT Compensation is a derogation which can not be justified due to the nature or general scheme of the system, the measure would be regarded as selective.

The VAT is an indirect tax on the consumption of goods and services. As a rule, VAT is calculated at all stages of the supply chain and on the import of goods and services from abroad. The final consumer, who is not registered for VAT, absorbs VAT as part of the purchase price. Although in principle all sales or goods and services are liable to VAT, some supplies are exempt (i.e. without a credit for input tax) which means that such supplies fall entirely outside the scope of the VAT Act. Businesses that only have such supplies cannot register for VAT and are not entitled to deduct VAT (42).

The scope of the VAT Compensation Act is positively defined in that only legal persons falling within Article 2 of the VAT Compensation Act can be compensated for input tax on purchases. The advantage granted under the VAT Compensation Act for undertakings refunded for their input tax implies a relief from the obligation that follows from the general VAT system. These undertakings are placed in a more favourable financial position than others providing the same services or goods but which are not listed under the VAT Compensation Act (43).

The fact that the number of undertakings able to claim entitlement under the measure at issue may be very large or that they belong to different sectors of activity is, according to settled case law (44), not sufficient to call into question its selective nature and therefore to rule out its classification as State aid. Similarly, aid may concern a whole economic sector and still be covered by Article 61(1) of the EEA Agreement (45).

The next step is then to assess whether this compensation nevertheless is in line with the nature and logic of the VAT system. In order to determine whether it is consistent with the nature and logic of the general VAT system, the Authority must assess whether the input tax refund provided for in Article 3 of the VAT Compensation Act meets the objectives inherent in the VAT system itself, or whether it pursues other objectives outside the VAT system.

The Norwegian authorities State that, according to Article 1 of the VAT Compensation Act, the objective of the input tax compensation is to create a level playing field between self-supply and outsourcing. The objective pursued with the introduction of the VAT Compensation Act is to facilitate and encourage the choice by public entities between self supply and outsourcing of goods and services subject to VAT. The merit of the VAT Compensation Act is thus to create a level playing field between self supply and outsourcing by public entities. Although this objective is commendable, in the opinion of the Authority this can hardly be said to be in the nature and logic of the VAT system itself which is, as mentioned above, a tax on consumption. The VAT compensation is not a part of the VAT system, established in 1970, as such but a later separate measure to rectify some of the distortions created by the VAT system.

For the above mentioned reasons, in the preliminary opinion of the Authority the VAT compensation cannot be seen to be in the nature and logic of the VAT system. Hence, the input tax compensation as provided for in Article 3 of the VAT Compensation Act is selective in the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.

2.5.   Distortion of competition

A measure must distort or threaten to distort competition for it to fall within the scope of Article 61(1) of the EEA Agreement.

Only public and private entities falling within the scope of Article 2 of the VAT Compensation Act benefit from input tax compensation. However, when these entities provide services falling outside the VAT system in competition with undertakings falling outside the scope of Article 2 of the VAT Compensation Act, the latter will have to put up with higher purchase costs although they carry out similar services. Although the input tax compensation has been aimed at mitigating distortions for municipal acquisitions, it has created a distortion of competition between public authorities carrying out economic activities and private undertakings carrying out the same economic activities in sectors outside the scope of the VAT Act. By way of example, public schools providing specialised educational services in competition with other private operators receive a compensation for the input VAT paid in relation to these services whereas the latter have to put up with this costs. Accordingly, due to the intervention of the State, the products offered by private operators could be more expensive and thus competition is distorted. In areas where both public and private operators are compensated the aid would still threaten to distort competition between national and other EEA operators.

Thus, regarding provision of services outside the scope of the VAT Act, the Authority is of the preliminary opinion that competition between undertakings is distorted.

2.6.   Effect on trade

A State aid measure falls within the scope of 61(1) of the EEA Agreement only in as far as it affects trade between the Contracting Parties to the EEA Agreement.

In the following, the Authority will assess whether the limitation of the scheme under assessment to certain legal persons and certain sectors hinders the aid from being capable of affecting trade between the Contracting Parties and hence brings it outside the scope of Article 61(1) of the EEA Agreement.

Whenever an aid measure strengthens the position of an undertaking compared to other undertakings competing in intra EEA trade, the latter must be regarded as affected by that aid (46).

This is so even if the beneficiary undertaking is itself not involved in cross-border activities (47). This is because domestic production may be maintained or increased with the result that undertakings established within the area covered by the EEA Agreement have less chance of exporting their products to the market in the EEA State granting aid (48).

Moreover, the character of the aid does not depend on the local or regional character of the services supplied or on the scale of the field of activity concerned (49). The local character of the activities of the beneficiaries of a measure constitutes one of the features to be taken into account in the assessment of whether there is an effect on trade but it is not sufficient to prevent the aid from having an effect on trade (50). According to settled case-law, the relatively small amount of aid, or the relatively small size of the undertaking which receives it, does not, as such, exclude the possibility that trade within the EEA might be affected (51).

In the assessment of the effect on trade, the Authority is not required to determine the actual effect of an aid scheme but to examine whether it is potentially liable to affect trade within the EEA (52). Thus, the criterion of the effect on trade has been traditionally interpreted in a non restrictive way to the effect that, in general terms, a measure is considered to be State aid if it is capable of affecting trade between the EEA States (53).

In principle, the beneficiaries under the VAT compensation scheme can receive compensation for input VAT under the conditions of the scheme, regardless of whether aid to operators in these sectors would have an effect on trade. Since the VAT compensation arrangement is assessed as a scheme, the Authority must assess the general features of the scheme, as such, to ascertain whether it involves State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement. Case law of the ECJ has established that ‘in the case of an aid scheme, the Commission may confine itself to examining the general characteristics of the scheme in question without being required to examine each particular case in which it applies.’ (54). The EFTA Court has also endorsed this interpretation (55).

Aid can be granted to undertakings operating in sectors open for competition with other undertakings in the EEA. The complaint received by the Authority illustrates that aid might be granted to undertakings operating in competition with other undertakings in the EEA. Undertakings established in neighbouring European countries provide specialised educational services in competition with Norwegian institutions which benefit from the application of the VAT Compensation Act.

Articles 5 and 5a in Chapter I of the VAT Act exempt certain transactions from the scope of application of the VAT Act. Furthermore, Article 5b of the same Act provides that the supply of certain services, amongst others the supply of health and health related services, social services, educational services, financial services, services related to the exercise of public authority, services in the form of entitlement to attend theatre, opera, ballet, cinema and circus performances, exhibitions in galleries and museums, lottery services, services connected with the serving of foodstuffs in school and student canteens, etc, are not covered by the Act. All theses services are hence outside the scope of the VAT system, but are in principle covered by the VAT Compensation act (56). Some of these sectors are partly or fully open for EEA-wide competition. Aid granted to undertakings in these sectors is thus capable of affecting trade between the Contracting Parties to the EEA Agreement.

For these reasons, and taking into account the Court's jurisprudence, the Authority preliminarily considers that the VAT Compensation Act is a general nationwide compensation scheme which is capable of affecting trade between the Contracting Parties to the EEA Agreement (57).

2.7.   Conclusion

Since all conditions set out in Article 61(1) of the EEA Agreement seem to be fulfilled, it is the preliminary view of the Authority that, in applying the input tax compensation as provided for in Article 3 of the VAT Compensation Act, the Norwegian authorities grant State aid to undertakings falling within the scope of Article 2 of the VAT Compensation Act.

3.   Procedural requirements

Pursuant to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, ‘the EFTA Surveillance Authority shall be informed, in sufficient time to enable it to submit its comments, of any plans to grant or alter aid (...). The State concerned shall not put its proposed measures into effect until the procedure has resulted in a final decision’.

The Norwegian authorities did not notify the introduction of the input tax compensation provided for in Article 3 of the VAT Compensation Act to the Authority. For the reasons mentioned above, the Authority is of the preliminary opinion that the VAT Compensation Act constitutes State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement. Thus, the Norwegian authorities should have notified the introduction of this measure to the Authority and should have awaited the Authority's decision before putting the scheme into effect. The Authority therefore preliminarily concludes that the Norwegian authorities have not respected their obligations pursuant to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.

4.   Compatibility of the aid

The Authority has doubts as to whether any of the grounds for compatibility foreseen under Article 61(2) and (3) of the EEA Agreement could be applicable to the case at hand.

The Authority is of the preliminary opinion that none of the derogations mentioned in Article 61(2) of the EEA Agreement can be applied to the case at hand.

Furthermore, the Authority has doubts whether the input tax compensation laid down in the VAT Compensation Act can be considered compatible on the basis of Article 61(3) of the EEA Agreement.

The input tax compensation cannot be considered within the framework of Article 61(3)(a) of the EEA Agreement since none of the Norwegian regions qualify for this provision, which requires an abnormally low standard of living or serious underemployment.

This compensation does not seem to promote the execution of an important project of common European interest or remedy a serious disturbance in the economy of a State, as it is requested for compatibility on the basis of Article 61(3)(b) of the EEA Agreement.

Concerning Article 61(3)(c) of the EEA Agreement, aid could be deemed compatible with the EEA Agreement if the aid facilitates the development of certain economic activities or of certain economic areas and where such aid does not adversely affect trading conditions to an extent contrary to the common interest. The aid scheme at hand does not seem to facilitate the development of certain economic activities or areas.

In addition, the Authority considers that a reduction in the running costs of an undertaking, such as the input tax, constitutes operating aid. This type of aid is, in principle, prohibited. The Authority does not know of any reason in the case at hand to deviate from this approach.

Aid can be compatible under the derogation in Article 59(2) of the EEA Agreement. However, the Authority preliminarily considers that Article 59(2) of the EEA Agreement does not seem to justify the compatibility of the VAT Compensation Act.

5.   Conclusion

Based on the information submitted by the Norwegian authorities, the Authority preliminarily considers that the input tax compensation as provided for in Article 3 of the VAT Compensation Act constitutes State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.

Furthermore, the Authority has doubts that the input tax compensation can be considered compatible with the State aid rules of the EEA Agreement.

Consequently, and in accordance with Article 4(4) in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, the Authority is obliged to open the procedure provided for in Article 1(2) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement. The decision to open proceedings is without prejudice to the final decision of the Authority.

In light of the foregoing considerations, the Authority, acting under the procedure laid down in Article 1(2) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, requests the Norwegian authorities to submit their comments within two months of the date of receipt of this Decision.

In light of the foregoing considerations, the Authority requires the Norwegian authorities within two months of receipt of this decision to provide all documents, information and data needed for the assessment of the compatibility of the VAT Compensation Act with the State aid rules of the EEA Agreement.

The Authority would like to remind the Norwegian authorities that, according to the provisions of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, any incompatible aid unlawfully put at the disposal of the beneficiaries will have to be recovered, unless this recovery would be contrary to a general principle of EEA law.

HAS ADOPTED THIS DECISION:

Article 1

The EFTA Surveillance Authority has decided to open the formal investigation procedure provided for in Article 1(2) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement against Norway regarding the input tax compensation as provided for in Article 3 of the VAT Compensation Act.

Article 2

The Norwegian authorities are requested, pursuant to Article 6(1) in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, to submit their comments on the opening of the formal investigation procedure within two months from the receipt of this Decision.

Article 3

The Norwegian authorities are required to provide within two months from notification of this decision, all documents, information and data needed for assessment of the compatibility of the aid measure.

Article 4

Other Contracting Parties to the EEA Agreement and interested parties shall be informed by the publishing of a meaningful summary and the full text of this Decision in the EEA Section of the Official Journal of the European Union and the EEA Supplement thereto, inviting them to submit comments within one month from the date of publication of this Decision.

Article 5

This Decision is addressed to the Kingdom of Norway.

Article 6

Only the English version is authentic.

Done at Brussels, 19 July 2006

For the EFTA Surveillance Authority,

Bjørn T. GRYDELAND

President

Kristján A. STEFÁNSSON

College Member

----

(1)  Hereinafter referred to as the ‘Authority’.

(2)  Hereinafter referred to as the ‘EEA Agreement’.

(3)  Hereinafter referred to as the ‘Surveillance and Court Agreement’.

(4)  Act No 108 of 12 December 2003 on VAT compensation to local and regional authorities (Lov om kompensasjon av merverdiavgift for kommuner, fylkeskommuner mv). Hereinafter referred to as the ‘VAT Compensation Act’.

(5)  Hereinafter referred to as ‘VAT’.

(6)  Act No 66 of 19 June 1969 on Value Added Tax (Lov om merverdiavgift). Hereinafter referred to as the ‘VAT Act’.

(7)  Article 5 and following of the VAT Act needs to be distinguished from transactions covered by Articles 16 and 17 of the VAT Act, which cover the so-called zero-rated supply (Output tax equal to zero with credit for input tax). A zero-rated supply falls within the scope of the VAT Act, but no output tax is charged since the rate is zero. The provisions of the VAT Act apply in full for such supplies, including the regulations relating to deductions for input tax.

(8)  Reference is made to Article 5 of the VAT Act according to which sales by certain entities like museums, theatres, non profit associations, etc, fall outside the scope of the VAT Act.

(9)  Article 5(2) of the VAT Act states that the Ministry of Finance may issue regulations delimiting and supplementing the provisions in the first subsection and may stipulate that businesses referred to in the first subsection, 1(f) shall nevertheless calculate and pay output tax if the exemption brings about a significant distortion of competition in relation to other, registered businesses that supply equivalent goods and services.

(10)  See Chapter IV in connection with Chapter I of the VAT Act.

(11)  See Article 11 of the VAT Act.

(12)  Act No 9 of 17 February 1995 on VAT Compensation for local and regional authorities (Lov om kompensasjon for merverdiavgift til kommuner og fylkeskommuner mv.).

(13)  Norges Offentlige Utredinger (NOU) 2003: 3, Merverdiavgiften og kommunene, Konkurransevridninger mellom kommuner og private (hereinafter referred to as the ‘Rattsø report’).

(14)  Hereinafter referred to as ‘the Rattsø Committee’ or the ‘Committee’.

(15)  For the text of this article, see Section 2.2.3 below.

(16)  For the notion of state aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement reference is made to Section II.3 below.

(17)  Odelstingsproposisjon nr. 1 (2003-2004) Skatte- og avgiftsopplegget 2004 — lovendringer.

(18)  Hereinafter referred to as ‘the proposition’.

(19)  Act No 107 of 25 September 1992 on Local Government (Lov om kommuner og fylkeskommuner).

(20)  Act No 107 of 25 September 1992 on Local Government (Lov om kommuner og fylkeskommuner).

(21)  Act No 64 of 17 June 2005 on Day Care Institutions (Lov om barnehager).

(22)  See Chapter VI of the VAT Act.

(23)  Article 3 in connection with Article 4 of the VAT Compensation Act.

(24)  See Article 6(2) of the VAT Compensation Act.

(25)  Page 3 of the letter from the Norwegian Ministry of Finance dated 14 January 2005. The opinion of the Norwegian authorities is repeated on page 2 of letter dated 30 November 2005 form the Norwegian Ministry of Finance.

(26)  Page 2 of the letter from the Norwegian Ministry of Finance dated 30 November 2005.

(27)  Page 3 of the letter from the Norwegian Ministry of Finance dated 30 November 2005.

(28)  Case E-6/98 The Government of Norway v EFTA Surveillance Authority [1999] EFTA Court Report, page 76, paragraph 34; Joined Cases E-5/04, E-6/04 and E-7/04 Fesil and Finnfjord, Pil and others and The Kingdom of Norway v EFTA Surveillance Authority [2005] Report of the EFTA Court, page 121, paragraph 76; Case 173/73 Italy v Commission [1974] ECR 709, paragraph 13; and Case C-241/94 France v Commission [1996] ECR I-4551, paragraph 20.

(29)  The Authority would like to refer to the decision of the European Commission on case N630/2003, local museums in the region of Sardinia. In this decision, the Commission considered that the measures foreseen by the notified scheme were to support museum activities to be undertaken by natural and non-profit institutions and of such a scale that they could be considered as not being economic activities.

(30)  Joined cases C-180/98 to C-184/98 Pavlov and others [2000] ECR I-6451, paragraph 75.

(31)  Case C-41/90 Höfner and Elser [1991] ECR I-1979, paragraph 21.

(32)  Case C–387/92 Banco Exterior de España v Ayuntamiento de Valencia [1994] ECR I-877, paragraph 11.

(33)  Case C-244/94 Fédération Française des Sociétés d'Assurance et a. v Ministère de l'Agriculture et de la Pêche [1995] ECR I-4013, paragraph 21; and Case 78/76 Steinike & Weinlig v Germany [1977] ECR 595, paragraph 1.

(34)  Case 118/85 Commission v Italy [1987] ECR 2599, paragraph 7 et seq.

(35)  Case E-6/98 The Government of Norway v EFTA Surveillance Authority [1999] EFTA Court Report, page 76, paragraph 57; Case C-66/02 Italy v Commission ECR [2005] not yet published, paragraph 91-92; Cases C-15/98 and C-105/99 Italy v Commission ECR [2000] I-8855, paragraph 51; and C-278/00 Greece v Commission, [2004] I-3997 paragraph 24.

(36)  See also Case C-172/03 Wolfgang Heiser v Finanzamt Innsbruck [2005] ECR I-1627, paragraphs 27-28, where a deduction of VAT on input in a situation where there was no VAT on output was regarded to fulfil the criterion.

(37)  Cf. Ot. prp. Nr. 1 (2003-2004) Section 20.8.7.

(38)  Joined Cases E-5/04, E-6/04 and E-7/04 Fesil and Finnfjord, Pil and others and The Kingdom of Norway v EFTA Surveillance Authority [2005] Report of the EFTA Court, page 121, paragraphs 76 and 78-79; Case C-301/87 France v Commission [1990] ECR I-307, paragraph 41.

(39)  Case E-6/98 The Government of Norway v EFTA Surveillance Authority [1999] EFTA Court Report, page 76, paragraph 38; Joined Cases E-5/04, E-6/04 and E-7/04 Fesil and Finnfjord, Pil and others and The Kingdom of Norway v EFTA Surveillance Authority [2005] Report of the EFTA Court, page 121, paragraphs 76-89; Case 173/73 Italy v Commission [1974] ECR 709, paragraph 16.

(40)  Case E-6/98 The Government of Norway v EFTA Surveillance Authority [1999] EFTA Court Report, page 76, paragraph 38; Joined Cases E-5/04, E-6/04 and E-7/04 Fesil and Finnfjord, Pil and others and The Kingdom of Norway v EFTA Surveillance Authority [2005] Report of the EFTA Court, page 121, paragraphs 84-85; Joined cases T-127/99, T-129/99 and T-148/99 Territorio Histórico de Alava et a v Commission [2002] ECR II-1275, paragraph 163.

(41)  Case C-143/99 Adria-Wien Pipeline and Wietersdorfer & Peggauer Zementswerke [2001] ECR I-8365, paragraph 42; Case C-172/03 Wolfgang Heiser v Finanzamt Innsbruck [2005] ECR I-1627, paragraph 43.

(42)  These exemptions must be differentiated from the supplies which are zero-rated (i.e. exempt with a credit for input tax). The provisions of the VAT Act apply in full to such supplies, including the regulations relating to deductions for input VAT.

(43)  Case C-387/92 Banco Exterior de España v Ayuntamiento de Valencia [1994] ECR I-877, paragraph 14.

(44)  Case C-172/03 Wolfgang Heiser v Finanzamt Innsbruck [2005] ECR I-1627, paragraph 42; Case C-409/00 Spain v Commission [2003] ECR I-1487 paragraph 48.

(45)  Case C-75/97 Belgium v Commission [1999] ECR I-3671 paragraph 33.

(46)  Case E-6/98 The Government of Norway v EFTA Surveillance Authority [1999] EFTA Court Report, page 76, paragraph 59; Case 730/79 Philip Morris v Commission [1980] ECR 2671, paragraph 11.

(47)  Case T-55/99 CETM v Commission [2000] ECR II-3207, paragraph 86.

(48)  Case E-6/98 Norway v EFTA Surveillance Authority [1999] EFTA Court Report, page 76, paragraph 59; Case C-303/88 Italy v Commission [1991] ECR I-1433, paragraph 27; Joined Cases C-278/92 to C-280/92 Spain v Commission [1994] ECR I-4103, paragraph 40; Case C-280/00 Altmark Trans and Regierungspräsidium Magdeburg [2003] ECR I-7747, paragraph 78.

(49)  Case C-280/00 Altmark Trans and Regierungspräsidium Magdeburg [2003] ECR I-7747, paragraph 77; Case C-172/03 Wolfgang Heiser v Finanzamt Innsbruck [2005] ECR I-1627, paragraph 33; Case C-71/04 Administración del Estado v Xunta de Galicia [2005] not yet reported, paragraph 40.

(50)  Joined Cases T-298/97 to T-312/97 e.a. Alzetta a.o. v Commission [2000] ECR II-2319, paragraph 91.

(51)  Case C-71/04 Administración del Estado v Xunta de Galicia [2005] not yet reported, paragraph 41; Case C-280/00 Altmark Trans and Regierungspräsidium Magdeburg [2003] ECR I-7747, paragraph 81; Joined Cases C-34/01 to C-38/01 Enirisorse [2003] ECR I-14243, paragraph 28; Case C-142/87 Belgium v Commission (‘Tubemeuse’) [1990] ECR I-959, paragraph 43; Joined Cases C-278/92 to C-280/92 Spain v Commission [1994] ECR I-4103, paragraph 42.

(52)  Case C-298/00 P Italy v Commission [2004] ECR I-4087, paragraph 49; and Case C-372/97 Italy v Commission [2004] ECR I-3679, paragraph 44.

(53)  Joined Cases T-298/97-T-312/97 e.a. Alzetta a.o. v Commission [2000] ECR II-2319, paragraphs 76-78.

(54)  Case T-171/02 Regione autonoma della Sardegna v Commission [2005] not yet reported, paragraph 102; Case 248/84 Germany v Commission [1987] ECR 4013, paragraph 18; Case C-75/97 Belgium v Commission [1999] ECR I-3671, paragraph 48; and Case C-278/00 Greece v Commission [2004] ECR I-3997, paragraph 24.

(55)  Case E-6/98 The Government of Norway v EFTA Surveillance Authority [1999] Report of the EFTA Court, page 76, paragraph 57.

(56)  Article 4 of the VAT Compensation Act introduces some limitation of the possibility to be compensated.

(57)  The Authority and the European Commission have considered that local projects of limited scale, (see, amongst other examples, the Authority's Decision on the private day-care facilities on public sites with subsidised real estate leasehold fees in Oslo, Decision No 291/03/COL of 18 December 2003 or Commission's Decisions on cases N530/99 Restoration of Santa María de Retuerta Monastry or NN136/A/02 Ecomusée d'Alsace) do not affect trade. However, in the case of schemes with such a broad scope of application as the one at hand, the Authority has considered that the effect on trade cannot a priori be excluded (see in particular, the Authority's Decision No 298/05/COL on the proposal for regionally differentiated rates of social security contributions for certain economic sectors).

----

III Oplysninger

Kommissionen

----

Indkaldelse af ansøgninger fra enkeltpersoner om optagelse i en database over potentielle uafhængige eksperter til at bistå Kommissionens tjenestegrene med at løse opgaver i forbindelse med det syvende FTU-rammeprogram

(2006/C 305/16)

----

(1)  Endnu ikke offentliggjort i EUT. Denne indkaldelse offentliggøres i foregribelse af vedtagelsen og ikrafttrædelsen af det syvende rammeprogram. Indkaldelsen vil derfor opnå sin fulde virkning, efter at det syvende rammeprogram er trådt i kraft, og det har kunnet verificeres, at bestemmelserne angående enkeltpersoner som evalueringseksperter ikke er ændret i det væsentlige. Offentliggørelsen af indkaldelsen i foregribelse af vedtagelsen af det syvende rammeprogram giver ikke anledning til fordringer af nogen art over for Kommissionen.

----

----

Indkaldelse af forslag fra organisationer til potentielle uafhængige eksperter, der kan bistå Kommissionens tjenestegrene med at løse opgaver i forbindelse med det syvende FTU-rammeprogram

(2006/C 305/17)

----

(1)  Endnu ikke offentliggjort i EUT. Denne indkaldelse offentliggøres i foregribelse af vedtagelsen og ikrafttrædelsen af det syvende rammeprogram. Indkaldelsen vil derfor opnå sin fulde virkning, efter at det syvende rammeprogram er trådt i kraft, og det har kunnet verificeres, at bestemmelserne angående enkeltpersoner som evalueringseksperter ikke er ændret i det væsentlige. Offentliggørelsen af indkaldelsen i foregribelse af vedtagelsen af det syvende rammeprogram giver ikke anledning til fordringer af nogen art over for Kommissionen.

----