# Den Europæiske Unions C 33/25.

| | ISSN 1977-0871 |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 33 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 62. årgang25. januar 2019 |

ISSN 1977-0871

Den Europæiske Unions

Tidende

C 33

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

62. årgang25. januar 2019

---

| Indhold | Side |
| --- | --- |
| | IV   Oplysninger |
| | OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
| | Europa-Kommissionen |
| 2019/C 33/01 | Forvaltning af Natura 2000-lokaliteter — Bestemmelserne i artikel 6 i habitatdirektivet 92/43/EØF | 1 |

Indhold

Side

IV   Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Europa-Kommissionen

2019/C 33/01

Forvaltning af Natura 2000-lokaliteter — Bestemmelserne i artikel 6 i habitatdirektivet 92/43/EØF

1

---

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

IV Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Europa-Kommissionen

| 25.1.2019 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 33/1 |
| --- | --- | --- | --- |

25.1.2019

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 33/1

---

Forvaltning af Natura 2000-lokaliteter

Bestemmelserne i artikel 6 i habitatdirektivet 92/43/EØF

(2019/C 33/01)

INDHOLD

| FORORD | 4 |
| --- | --- |

FORORD

| 1. | Indledning | 5 |
| --- | --- | --- |

1.

Indledning

| 1.1. | Artiklen set i relation til habitatdirektivet og fugledirektivet samt i en bredere sammenhæng | 5 |
| --- | --- | --- |

1.1.

Artiklen set i relation til habitatdirektivet og fugledirektivet samt i en bredere sammenhæng

| 1.2. | Sammenhæng med kapitlet Beskyttelse af arter | 7 |
| --- | --- | --- |

1.2.

Sammenhæng med kapitlet Beskyttelse af arter

| 1.3. | Pligten til at gennemføre artikel 6 i national ret | 7 |
| --- | --- | --- |

1.3.

Pligten til at gennemføre artikel 6 i national ret

| 1.4. | Fristen for anvendelse af artikel 6: Fra hvilken dato gælder forpligtelserne i artikel 6? | 8 |
| --- | --- | --- |

1.4.

Fristen for anvendelse af artikel 6: Fra hvilken dato gælder forpligtelserne i artikel 6?

| 1.4.1. | Særligt beskyttede områder i henhold til fugledirektivet | 8 |
| --- | --- | --- |

1.4.1.

Særligt beskyttede områder i henhold til fugledirektivet

| 1.4.2. | Lokaliteter i henhold til habitatdirektivet | 9 |
| --- | --- | --- |

1.4.2.

Lokaliteter i henhold til habitatdirektivet

| 2. | Artikel 6, stk. 1 | 10 |
| --- | --- | --- |

2.

Artikel 6, stk. 1

| 2.1. | Tekst | 10 |
| --- | --- | --- |

2.1.

Tekst

| 2.2. | Anvendelsesområde | 10 |
| --- | --- | --- |

2.2.

Anvendelsesområde

| 2.3. | Hvad skal indholdet af de »nødvendige bevaringsforanstaltninger« være? | 11 |
| --- | --- | --- |

2.3.

Hvad skal indholdet af de »nødvendige bevaringsforanstaltninger« være?

| 2.3.1. | Om fastsættelse af bevaringsmålsætninger på lokalitetsniveau | 11 |
| --- | --- | --- |

2.3.1.

Om fastsættelse af bevaringsmålsætninger på lokalitetsniveau

| 2.3.2. | Udarbejdelse af de nødvendige bevaringsforanstaltninger | 13 |
| --- | --- | --- |

2.3.2.

Udarbejdelse af de nødvendige bevaringsforanstaltninger

| 2.3.3. | De økologiske behov | 14 |
| --- | --- | --- |

2.3.3.

De økologiske behov

| 2.4. | Hvilken form kan de nødvendige bevaringsforanstaltninger tage? | 15 |
| --- | --- | --- |

2.4.

Hvilken form kan de nødvendige bevaringsforanstaltninger tage?

| 2.4.1. | Forvaltningsplaner | 15 |
| --- | --- | --- |

2.4.1.

Forvaltningsplaner

| 2.4.2. | Retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler | 16 |
| --- | --- | --- |

2.4.2.

Retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler

| 3. | Artikel 6, stk. 2 | 17 |
| --- | --- | --- |

3.

Artikel 6, stk. 2

| 3.1. | Tekst | 17 |
| --- | --- | --- |

3.1.

Tekst

| 3.2. | Anvendelsesområde | 17 |
| --- | --- | --- |

3.2.

Anvendelsesområde

| 3.3. | Hvad betyder »træffer passende foranstaltninger for at undgå ...«? | 19 |
| --- | --- | --- |

3.3.

Hvad betyder »træffer passende foranstaltninger for at undgå ...«?

| 3.4. | Gælder der forskellige krav for forringelser og forstyrrelser? | 20 |
| --- | --- | --- |

3.4.

Gælder der forskellige krav for forringelser og forstyrrelser?

| 3.5. | Indikatorer for forringelse og forstyrrelser | 20 |
| --- | --- | --- |

3.5.

Indikatorer for forringelse og forstyrrelser

| 3.5.1. | Forringelse af arternes naturtyper og levesteder | 21 |
| --- | --- | --- |

3.5.1.

Forringelse af arternes naturtyper og levesteder

| 3.5.2. | Forstyrrelse af arter | 22 |
| --- | --- | --- |

3.5.2.

Forstyrrelse af arter

| 4. | Artikel 6, stk. 3 | 22 |
| --- | --- | --- |

4.

Artikel 6, stk. 3

| 4.1. | Tekst | 22 |
| --- | --- | --- |

4.1.

Tekst

| 4.2. | Anvendelsesområde | 23 |
| --- | --- | --- |

4.2.

Anvendelsesområde

| 4.3. | Forholdet mellem artikel 6, stk. 2, og artikel 6, stk. 3 | 23 |
| --- | --- | --- |

4.3.

Forholdet mellem artikel 6, stk. 2, og artikel 6, stk. 3

| 4.4. | Hvad forstås ved »planer eller projekter, der ikke direkte er forbundet med eller er nødvendige for lokalitetens forvaltning«? | 24 |
| --- | --- | --- |

4.4.

Hvad forstås ved »planer eller projekter, der ikke direkte er forbundet med eller er nødvendige for lokalitetens forvaltning«?

| 4.4.1. | Projekt | 25 |
| --- | --- | --- |

4.4.1.

Projekt

| 4.4.2. | Plan | 25 |
| --- | --- | --- |

4.4.2.

Plan

| 4.4.3. | Ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for forvaltningen ... | 26 |
| --- | --- | --- |

4.4.3.

Ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for forvaltningen ...

| 4.5. | Hvordan kan det fastslås, om en plan eller et projekt »kan påvirke en ... lokalitet væsentligt« enten »i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter«? | 27 |
| --- | --- | --- |

4.5.

Hvordan kan det fastslås, om en plan eller et projekt »kan påvirke en ... lokalitet væsentligt« enten »i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter«?

| 4.5.1. | Kan have ... | 27 |
| --- | --- | --- |

4.5.1.

Kan have ...

| 4.5.2. | Væsentlig indvirkning | 29 |
| --- | --- | --- |

4.5.2.

Væsentlig indvirkning

| 4.5.3. | ... enten individuelt eller i forbindelse med andre planer og projekter | 29 |
| --- | --- | --- |

4.5.3.

... enten individuelt eller i forbindelse med andre planer og projekter

| 4.6. | Hvad forstås ved »passende vurdering af dets virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne«? | 30 |
| --- | --- | --- |

4.6.

Hvad forstås ved »passende vurdering af dets virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne«?

| 4.6.1. | Hvad forstås der ved en »passende« vurdering? | 30 |
| --- | --- | --- |

4.6.1.

Hvad forstås der ved en »passende« vurdering?

| 4.6.2. | Indholdet af den passende vurdering | 32 |
| --- | --- | --- |

4.6.2.

Indholdet af den passende vurdering

| 4.6.3. | ... med hensyn til lokalitetens bevaringsmålsætninger | 33 |
| --- | --- | --- |

4.6.3.

... med hensyn til lokalitetens bevaringsmålsætninger

| 4.6.4. | Begrebet »lokalitetens integritet« | 33 |
| --- | --- | --- |

4.6.4.

Begrebet »lokalitetens integritet«

| 4.6.5. | Vurdering af virkningerne på lokaliteten | 34 |
| --- | --- | --- |

4.6.5.

Vurdering af virkningerne på lokaliteten

| 4.6.6. | Overvejelse af afhjælpningsforanstaltninger for at undgå eller mindske virkninger | 35 |
| --- | --- | --- |

4.6.6.

Overvejelse af afhjælpningsforanstaltninger for at undgå eller mindske virkninger

| 4.7. | Beslutningstagning | 36 |
| --- | --- | --- |

4.7.

Beslutningstagning

| 4.7.1. | De »kompetente nationale myndigheder« | 36 |
| --- | --- | --- |

4.7.1.

De »kompetente nationale myndigheder«

| 4.7.2. | Hvornår er det hensigtsmæssigt at høre offentligheden? | 37 |
| --- | --- | --- |

4.7.2.

Hvornår er det hensigtsmæssigt at høre offentligheden?

| 4.7.3. | En afgørelse træffes på grundlag af den passende vurdering | 37 |
| --- | --- | --- |

4.7.3.

En afgørelse træffes på grundlag af den passende vurdering

| 5. | Artikel 6, stk. 4 | 38 |
| --- | --- | --- |

5.

Artikel 6, stk. 4

| 5.1. | Tekst | 38 |
| --- | --- | --- |

5.1.

Tekst

| 5.2. | Anvendelsesområde | 38 |
| --- | --- | --- |

5.2.

Anvendelsesområde

| 5.3. | Indledende betragtninger | 39 |
| --- | --- | --- |

5.3.

Indledende betragtninger

| 5.3.1. | Undersøgelse af alternative løsninger | 39 |
| --- | --- | --- |

5.3.1.

Undersøgelse af alternative løsninger

| 5.3.2. | Undersøgelse af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser | 40 |
| --- | --- | --- |

5.3.2.

Undersøgelse af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser

| 5.4. | Indførelse af kompensationsforanstaltninger | 42 |
| --- | --- | --- |

5.4.

Indførelse af kompensationsforanstaltninger

| 5.4.1. | Hvad menes der med »kompensationsforanstaltninger«, og hvornår skal de tages i betragtning? | 42 |
| --- | --- | --- |

5.4.1.

Hvad menes der med »kompensationsforanstaltninger«, og hvornår skal de tages i betragtning?

| 5.4.2. | »Den globale sammenhæng« i Natura 2000-nettet | 43 |
| --- | --- | --- |

5.4.2.

»Den globale sammenhæng« i Natura 2000-nettet

| 5.4.3. | Kompensationsforanstaltninger — formål og generelt indhold | 44 |
| --- | --- | --- |

5.4.3.

Kompensationsforanstaltninger — formål og generelt indhold

| 5.4.4. | Centrale elementer i forbindelse med kompensationsforanstaltninger | 46 |
| --- | --- | --- |

5.4.4.

Centrale elementer i forbindelse med kompensationsforanstaltninger

| 5.5. | Kriterier for udformning af kompensationsforanstaltninger | 46 |
| --- | --- | --- |

5.5.

Kriterier for udformning af kompensationsforanstaltninger

| 5.5.1. | Målrettet kompensation | 46 |
| --- | --- | --- |

5.5.1.

Målrettet kompensation

| 5.5.2. | Effektiv kompensation | 47 |
| --- | --- | --- |

5.5.2.

Effektiv kompensation

| 5.5.3. | Teknisk gennemførlighed | 47 |
| --- | --- | --- |

5.5.3.

Teknisk gennemførlighed

| 5.5.4. | Kompensationens omfang | 48 |
| --- | --- | --- |

5.5.4.

Kompensationens omfang

| 5.5.5. | Stedet for kompensationsforanstaltninger | 48 |
| --- | --- | --- |

5.5.5.

Stedet for kompensationsforanstaltninger

| 5.5.6. | Timing af kompensationsforanstaltninger | 49 |
| --- | --- | --- |

5.5.6.

Timing af kompensationsforanstaltninger

| 5.5.7. | Gennemførelse på lang sigt | 49 |
| --- | --- | --- |

5.5.7.

Gennemførelse på lang sigt

| 5.6. | Hvem bærer omkostningerne ved kompensationsforanstaltningerne? | 50 |
| --- | --- | --- |

5.6.

Hvem bærer omkostningerne ved kompensationsforanstaltningerne?

| 5.7. | Underretning om kompensationsforanstaltninger til Kommissionen | 50 |
| --- | --- | --- |

5.7.

Underretning om kompensationsforanstaltninger til Kommissionen

| 5.8 | Hvad sker der med lokaliteter, der rummer prioriterede naturtyper og/eller arter? | 51 |
| --- | --- | --- |

5.8

Hvad sker der med lokaliteter, der rummer prioriterede naturtyper og/eller arter?

| 5.8.1. | De pågældende lokaliteter | 51 |
| --- | --- | --- |

5.8.1.

De pågældende lokaliteter

| 5.8.2. | Begreberne »menneskers sundhed«, »offentlig sikkerhed« og »væsentlige gavnlige virkninger på miljøet« | 51 |
| --- | --- | --- |

5.8.2.

Begreberne »menneskers sundhed«, »offentlig sikkerhed« og »væsentlige gavnlige virkninger på miljøet«

| 5.8.3 | Vedtagelse af Kommissionens udtalelse og følgerne heraf | 52 |
| --- | --- | --- |

5.8.3

Vedtagelse af Kommissionens udtalelse og følgerne heraf

| Bilag I | Sammenligning af procedurer under passende vurdering og vurdering af virkningerne for miljøet (VVM) og strategisk miljøvurdering (SMV) | 53 |
| --- | --- | --- |

Bilag I

Sammenligning af procedurer under passende vurdering og vurdering af virkningerne for miljøet (VVM) og strategisk miljøvurdering (SMV)

| Bilag II | Overvejelse af planer og projekter, der påvirker Natura 2000-lokaliteter | 56 |
| --- | --- | --- |

Bilag II

Overvejelse af planer og projekter, der påvirker Natura 2000-lokaliteter

| Bilag III | Skema til indsendelse af oplysninger til Europa-Kommissionen i medfør af artikel 6, stk. 4 | 57 |
| --- | --- | --- |

Bilag III

Skema til indsendelse af oplysninger til Europa-Kommissionen i medfør af artikel 6, stk. 4

FORORD

DETTE DOKUMENTS FORMÅL OG ART

Artikel 6 i habitatdirektivet (92/43/EØF) spiller en afgørende rolle i forvaltningen af de lokaliteter, der udgør Natura 2000-nettet. Med tanke for integration angiver direktivet de forskellige opgaver, der er omfattet, med henblik på at beskytte interesser i forbindelse med bevaring af naturen på disse lokaliteter.

Dette dokument har til formål at give medlemsstaterne retningslinjer for fortolkningen af visse nøglebegreber, der anvendes i artikel 6 i habitatdirektivet.

Inden for rammerne af handlingsplanen for naturen, mennesket og økonomien (1) har Kommissionen forpligtet sig til at »ajourføre dokumentet med en vejledning i fortolkningen af bestemmelserne i artikel 6 i habitatdirektivet om bevaring og forvaltning af Natura 2000«. Dette dokument erstatter derfor den oprindelige udgave af dette dokument, der blev udstedt i april 2000 (2).

Denne ajourføring indarbejder det store antal afgørelser, som EU-Domstolen har truffet i årenes løb vedrørende artikel 6 (3). Den bygger desuden på en række bemærkninger fra Kommissionen om forvaltningen af Natura 2000 samt andre relevante retningslinjer fra Kommissionen vedrørende artikel 6, som skal læses sammen med dette dokument (4).

Dokumentet er primært rettet mod medlemsstaternes myndigheder. Det vil dog formodentlig også give en bedre forståelse af »mekanikken« i habitatdirektivet for alle, der beskæftiger sig med forvaltningen af Natura 2000-lokaliteter samt godkendelsesproceduren i artikel 6.

Dokumentet er udarbejdet efter høring af medlemsstaternes myndigheder og interessenter inden for naturbeskyttelse. Det har til formål at bistå medlemsstaternes myndigheder samt alle, der beskæftiger sig med forvaltningen af Natura 2000-lokaliteter og godkendelsesproceduren i artikel 6, med anvendelsen af habitatdirektivet i denne henseende. Det er kun EU-Domstolen, der har kompetence til at fortolke EU-lovgivningen autoritativt.

Kommissionens fortolkning kan ikke gå videre end direktivet. Dette gælder navnlig dette direktiv, idet det anerkender subsidiaritetsprincippet og derved giver medlemsstaterne stor frihed med hensyn til den praktiske gennemførelse af specifikke foranstaltninger vedrørende de forskellige lokaliteter i Natura 2000-nettet. Det står under alle omstændigheder medlemsstaterne frit for at vælge, hvordan de ønsker at gennemføre de praktiske foranstaltninger, forudsat at disse tjener direktivets formål.

Selv om dokumentet er fortolkende, har det ikke til hensigt at give absolutte svar på specifikke spørgsmål om en lokalitet. Spørgsmål af denne art bør i realiteten behandles fra sag til sag i lyset af vejledningerne i dette dokument.

DOKUMENTETS STRUKTUR

Efter en indledende bemærkning om det samlede indhold af og formålet med artikel 6 følger en detaljeret gennemgang af hvert enkelt stykke (artikel 6, stk. 1, 2, 3 og 4) med den samme generelle struktur. Dette omfatter en introduktion til stykket og dets anvendelsesområde og efterfølgende en drøftelse af de vigtigste begreber og spørgsmål på grundlag af Kommissionens kendskab, eksisterende retspraksis fra EU-Domstolen og anden EU-lovgivning, hvis det er relevant.

For at muliggøre en hurtig aflæsning af de relevante konklusioner, er de centrale punkter, der følger af Kommissionens analyser, opsummeret (angivet med fed skrift) i slutningen af hvert afsnit.

1.   INDLEDNING

Artikel 6 i en bredere kontekst

1.1.   ARTIKLEN SET I RELATION TIL HABITATDIREKTIVET OG FUGLEDIREKTIVET SAMT I EN BREDERE SAMMENHÆNG

Inden vi analyserer artikel 6 mere detaljeret, er det værd at minde om dens plads i relation til direktiv 92/43/EØF (5) (i det følgende benævnt habitatdirektivet) og direktiv 2009/147/EF (6) (i det følgende benævnt fugledirektivet) og den bredere retlige kontekst.

Det første kapitel i habitatdirektivet, der omfatter artikel 1 og 2, har overskriften »Definitioner«. I dette kapitel beskrives formålet med direktivet, som er at »sikre den biologiske diversitet ved at bevare naturtyperne samt de vilde dyr og planter inden for det af medlemsstaternes område i Europa, hvor Traktaten finder anvendelse« (7). Det angiver også en generel retningslinje for gennemførelsen af direktivet og henviser til behovet for, at de foranstaltninger, der træffes i henhold til direktivet, skal tage sigte på at opretholde eller genoprette »en gunstig bevaringsstatus« (8) for visse naturtyper og arter, og det henviser til de foranstaltninger, der træffes i medfør af direktivet, skal »tage hensyn til de økonomiske, sociale og kulturelle behov og til regionale og lokale særpræg« (9).

De vigtigste specifikke krav i habitatdirektivet er samlet i de to efterfølgende kapitler. Det første har overskriften »Bevaring af naturtyper og af levesteder for arter« og består af artikel 3-11. Det andet har overskriften »Beskyttelse af arter« og består af artikel 12-16.

Kapitlet »Bevaring af naturtyper og af levesteder for arter« omhandler etablering og bevaring af lokaliteter, der er udpeget som naturtyper og arter af fællesskabsbetydning, der er opført i bilag I og II til direktivet. Disse lokaliteter samt de lokaliteter, der er udlagt i medfør af fugledirektivet, udgør Natura 2000-nettet (artikel 3, stk. 1). I dette kapitel indeholder artikel 6 bestemmelser om bevaring og forvaltning af Natura 2000-lokaliteter. I denne kontekst er artikel 6 en af de vigtigste af direktivets 24 artikler, da det er den artikel, der har størst indflydelse på forholdet mellem bevaring og øvrige samfundsøkonomiske aktiviteter.

Artiklens bestemmelser kan opdeles i tre hovedgrupper. Artikel 6, stk. 1, omhandler oprettelsen af de nødvendige bevaringsforanstaltninger og er koncentreret om positive og fremadrettede foranstaltninger for at opretholde eller genoprette naturtyper og populationer af arter af vilde dyr og planter i en gunstig tilstand. Artikel 6, stk. 2, har til formål at forebygge forringelse af naturtyper og væsentlige forstyrrelser af arter. Her lægges vægten altså på det forebyggende aspekt. Artikel 6, stk. 3 og 4, opstiller en række proceduremæssige og praktiske forholdsregler for planer og projekter, der kan have en betydelige indvirkning på et Natura 2000-lokaliteter.

Der kan således skelnes mellem på den ene side artikel 6, stk. 1 og 2, som definerer en generel ordning, og artikel 6, stk. 3 og 4, som definerer en procedure, der skal følges i særlige tilfælde.

Samlet set afspejler bestemmelserne i artikel 6, den generelle tilgang, der er fastsat i direktivets artikel 2 og betragtningerne til direktivet. Dette indebærer, at den biologiske diversitet skal fremmes ved at opretholde eller genoprette visse naturtyper og arter »i en gunstig bevaringsstatus« i hele deres naturlige udbredelsesområde i EU under hensyntagen til økonomiske, sociale, kulturelle og regionale behov, som et middel til at nå frem til en bæredygtig udvikling.

Ud over den plads, artikel 6 indtager i habitatdirektivet, er det også relevant at nævne sammenhængen med fugledirektivet:

| — | For det første svarer opbygningen af fugledirektivet stort set til den i habitatdirektivet. Navnlig svarer kapitlet »Bevaring af naturtyper og levesteder for arter« i habitatdirektivet til artikel 3 og 4 i fugledirektivet. |
| --- | --- |

—

For det første svarer opbygningen af fugledirektivet stort set til den i habitatdirektivet. Navnlig svarer kapitlet »Bevaring af naturtyper og levesteder for arter« i habitatdirektivet til artikel 3 og 4 i fugledirektivet.

| — | For det andet er der sket en betydelig sammensmeltning mellem de to direktiver. Dels er de særligt beskyttede områder, der er udlagt i henhold til fugledirektivet, nu en integreret del af Natura 2000-nettet (10). Dels gælder bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, 3 og 4, i habitatdirektivet nu også for særligt beskyttede områder (11). |
| --- | --- |

—

For det andet er der sket en betydelig sammensmeltning mellem de to direktiver. Dels er de særligt beskyttede områder, der er udlagt i henhold til fugledirektivet, nu en integreret del af Natura 2000-nettet (10). Dels gælder bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, 3 og 4, i habitatdirektivet nu også for særligt beskyttede områder (11).

Derudover skal artikel 6 anvendes inden for de bredere rammer for EU's politik om biodiversitet (12), og den er afgørende for at nå sine mål. Gennemførelsen af artikel 6 kan også drage fordel af andre foranstaltninger, der træffes i denne forbindelse. Navnlig arbejdet i forbindelse med at måle økosystemernes tilstand under kortlægning og vurdering af økosystemer og deres tjenester (13) giver nyttig og relevant sektorspecifik vejledning om håndtering af spørgsmål såsom måling og vurdering af tilstanden af forskellige typer af økosystemer, der svarer til de overordnede naturtyper i henhold til habitatdirektivet, måling af pres på økosystemerne kvantificering af miljømæssige krav og lokaliteters forringelse og økologiske integritet.

I en bredere sammenhæng — nemlig traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab — kan artikel 6 ses som et eksempel på efterlevelse af integrationsprincippet, eftersom den opfordrer medlemsstaterne til at forvalte Natura 2000-lokaliteterne på en bæredygtig måde, og eftersom den sætter grænser for aktiviteter, som kan have negativ indvirkning på beskyttede områder, dog med mulighed for fravigelser under særlige omstændigheder. Foranstaltninger i henhold til artikel 6 kan også drage fordel af synergier med andre relevante EU-miljøpolitikker, f.eks. vand-, hav- eller fiskeripolitikker.

| Foranstaltninger i henhold til artikel 6 i habitatdirektivet kan kræve vedtagelse af foranstaltninger under den fælles fiskeripolitik (forordning (EU) nr. 1380/2013). Navnlig kan bestemmelserne i artikel 11 i den fælles fiskeripolitik om de bevaringsforanstaltninger, der er nødvendige for at opfylde forpligtelserne i EU's miljølovgivning finde anvendelse. Disse bestemmelser er præciseret i Kommissionens arbejdsdokument »om iværksættelse af bevaringsforanstaltninger som led i den fælles fiskeripolitik for så vidt angår Natura 2000-lokaliteter og med henblik på havstrategirammedirektivet« (SWD (2018) 288 final). Kommissionen har allerede vedtaget en række delegerede retsakter i medfør af artikel 11 i den fælles fiskeripolitik (de kan hentes på https://ec.europa.eu/fisheries/cfp/fishing_rules_da). |
| --- |

Foranstaltninger i henhold til artikel 6 i habitatdirektivet kan kræve vedtagelse af foranstaltninger under den fælles fiskeripolitik (forordning (EU) nr. 1380/2013). Navnlig kan bestemmelserne i artikel 11 i den fælles fiskeripolitik om de bevaringsforanstaltninger, der er nødvendige for at opfylde forpligtelserne i EU's miljølovgivning finde anvendelse. Disse bestemmelser er præciseret i Kommissionens arbejdsdokument »om iværksættelse af bevaringsforanstaltninger som led i den fælles fiskeripolitik for så vidt angår Natura 2000-lokaliteter og med henblik på havstrategirammedirektivet« (SWD (2018) 288 final). Kommissionen har allerede vedtaget en række delegerede retsakter i medfør af artikel 11 i den fælles fiskeripolitik (de kan hentes på https://ec.europa.eu/fisheries/cfp/fishing_rules_da).

I en international sammenhæng bidrager artikel 6 til at opfylde målsætningerne i visse internationale konventioner om naturbevaring, f.eks. Bern-konventionen (14) og konventionen om den biologiske mangfoldighed (15), men dens regler om bevaring og beskyttelse af lokaliteter er mere detaljerede end i de nævnte konventioner.

| Artikel 6 er et nøgleelement i det kapitel i habitatdirektivet, der har overskriften »Bevaring af naturtyper og af levesteder for arter«. Den opstiller rammebestemmelser for bevaring og beskyttelse af de berørte lokaliteter og fremadrettede, forebyggende og proceduremæssige krav. Artiklen har relevans for særligt beskyttede lokaliteter i henhold til fugledirektivet og for lokaliteter, der er udpeget i henhold til habitatdirektivet. Disse rammebestemmelser er et vigtigt middel til at støtte de overordnede mål for de to direktiver og til at nå målene for EU's politik om biologisk mangfoldighed og princippet om miljøintegrering i andre EU-politikker samt i sidste ende en bæredygtig udvikling. |
| --- |

Artikel 6 er et nøgleelement i det kapitel i habitatdirektivet, der har overskriften »Bevaring af naturtyper og af levesteder for arter«. Den opstiller rammebestemmelser for bevaring og beskyttelse af de berørte lokaliteter og fremadrettede, forebyggende og proceduremæssige krav. Artiklen har relevans for særligt beskyttede lokaliteter i henhold til fugledirektivet og for lokaliteter, der er udpeget i henhold til habitatdirektivet. Disse rammebestemmelser er et vigtigt middel til at støtte de overordnede mål for de to direktiver og til at nå målene for EU's politik om biologisk mangfoldighed og princippet om miljøintegrering i andre EU-politikker samt i sidste ende en bæredygtig udvikling.

1.2.   SAMMENHÆNG MED KAPITLET BESKYTTELSE AF ARTER

Som nævnt ovenfor, omfatter kapitlet med overskriften »Beskyttelse af arter« i habitatdirektivet artikel 12-16, som omhandler de strengt beskyttede dyre- og plantearter, der er opført i direktivets bilag IV (16), og dem, der har behov for særlige forvaltningsforanstaltninger, og som er opført i bilag V.

Artikel 12, 13 og 14 omfatter visse plante- og dyrearter, som optræder i direktivets bilag II, og som derfor nyder beskyttelse i medfør af artikel 6 i de Natura 2000-lokaliteter, hvor de forekommer (17). Som følge heraf kan en given handling være omfattet af begge kapitler samtidig.

| F.eks. kan ødelæggelsen af et rasteområde for den brune bjørn, Ursus arctos, stride mod forbuddet i artikel 12, stk. 1, litra d), og også være i strid med artikel 6, hvis rasteområdet er beliggende i en Natura 2000-lokalitet for denne art. |
| --- |

F.eks. kan ødelæggelsen af et rasteområde for den brune bjørn, Ursus arctos, stride mod forbuddet i artikel 12, stk. 1, litra d), og også være i strid med artikel 6, hvis rasteområdet er beliggende i en Natura 2000-lokalitet for denne art.

Dette kan forventes at føre til overlapninger, men hertil skal følgende bemærkes:

| — | For det første er nogle af de planter og dyr, der er omfattet af artikel 12, 13 og 14, ikke anført i bilag II. De drager altså ikke direkte fordel af Natura 2000-nettets områdebevaring og -beskyttelse. |
| --- | --- |

—

For det første er nogle af de planter og dyr, der er omfattet af artikel 12, 13 og 14, ikke anført i bilag II. De drager altså ikke direkte fordel af Natura 2000-nettets områdebevaring og -beskyttelse.

| — | For det andet vil sårbare arter såsom store kødædende dyr være omfattet af både kapitlet om bevaring af naturtyper og af levesteder for arter og kapitlet om beskyttelse af arter. Den beskyttelse, de nyder i medfør af artikel 6, er begrænset til lokaliteter i Natura 2000-nettet, hvorimod beskyttelsen i henhold til kapitlet om beskyttelse af arter ikke er begrænset til lokaliteter. Artikel 6 omhandler således bevaring og beskyttelse af lokaliteter, der er udpeget for arterne inden for Natura 2000-nettet, mens kapitlet om beskyttelse af arter er fokuseret på arterne i deres udbredelsesområde inden for EU (herunder for særlige lokaliteter uden for Natura 2000, hvor arterne forekommer, navnlig ynglesteder og rasteområder for disse dyr). |
| --- | --- |

—

For det andet vil sårbare arter såsom store kødædende dyr være omfattet af både kapitlet om bevaring af naturtyper og af levesteder for arter og kapitlet om beskyttelse af arter. Den beskyttelse, de nyder i medfør af artikel 6, er begrænset til lokaliteter i Natura 2000-nettet, hvorimod beskyttelsen i henhold til kapitlet om beskyttelse af arter ikke er begrænset til lokaliteter. Artikel 6 omhandler således bevaring og beskyttelse af lokaliteter, der er udpeget for arterne inden for Natura 2000-nettet, mens kapitlet om beskyttelse af arter er fokuseret på arterne i deres udbredelsesområde inden for EU (herunder for særlige lokaliteter uden for Natura 2000, hvor arterne forekommer, navnlig ynglesteder og rasteområder for disse dyr).

| Nogle plante- og dyrearter henhører både under kapitlet om bevaring af naturtyper og af levesteder for arter og under kapitlet om beskyttelse af arter, men bestemmelserne er ikke af samme art og har ikke samme anvendelsesområde. |
| --- |

Nogle plante- og dyrearter henhører både under kapitlet om bevaring af naturtyper og af levesteder for arter og under kapitlet om beskyttelse af arter, men bestemmelserne er ikke af samme art og har ikke samme anvendelsesområde.

1.3.   PLIGTEN TIL AT GENNEMFØRE ARTIKEL 6 I NATIONAL RET

Det er vigtigt at fremhæve, at bestemmelserne i artikel 6 skal gennemføres i national ret (dvs. at kravene i artikel 6 skal gives retskraft gennem national lovgivning). De er således omfattet af direktivets artikel 23, hvor det fremgår: »Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden for en frist på to år fra dets meddelelse.«. Afhængigt medlemsstaten var fristen for gennemførelse den 10. juni 1994 eller datoen for tiltrædelse af EU.

Dette afspejler, hvilken type retsakt, der er blevet anvendt, nemlig et direktiv. Et direktiv er bindende med hensyn til de tilsigtede mål, mens det overlades til medlemsstaterne at bestemme form og midler for gennemførelsen.

Ifølge fast retspraksis skal gennemførelsen være klar, præcis, loyal og have en uomtvistelig bindende karakter (jf. EU-Domstolens (i det følgende: Domstolen) sag C-363/85, C-361/88, C-159/99 præmis 32, C-415/01 præmis 21, C-58/02, C-6/04 præmis 21, 25, 26, C-508/04 præmis 80) (18).

| Afhængigt af den pågældende medlemsstat skulle artikel 6 være gennemført i national ret senest den 10. juni 1994 for de første 12 medlemsstater eller på datoen for tiltrædelse af EU for de andre medlemsstater. |
| --- |

Afhængigt af den pågældende medlemsstat skulle artikel 6 være gennemført i national ret senest den 10. juni 1994 for de første 12 medlemsstater eller på datoen for tiltrædelse af EU for de andre medlemsstater.

1.4.   FRISTEN FOR ANVENDELSE AF ARTIKEL 6: FRA HVILKEN DATO GÆLDER FORPLIGTELSERNE I ARTIKEL 6?

Generelt skal der skelnes mellem fristen for gennemførelse af bestemmelserne i artikel 6 i national ret og datoen, hvorfra disse bestemmelser finder anvendelse på de enkelte naturområder.

Hvad lokaliteterne angår, skal der skelnes mellem særligt beskyttede lokaliteter, der er udlagt i henhold til fugledirektivet, og andre lokaliteter — lokaliteter af fællesskabsbetydning og særlige bevaringsområder — i henhold til habitatdirektivet.

1.4.1.   Særligt beskyttede områder i henhold til fugledirektivet

Beskyttelseskravene for særligt beskyttede områder er anført i artikel 4, stk. 4, første punktum i fugledirektivet, hvor det hedder »Medlemsstaterne træffer egnede foranstaltninger med henblik på ... at undgå forurening eller forringelse af levestederne samt forstyrrelse af fuglene, i det omfang en sådan forurening, forringelse eller forstyrrelse har væsentlig betydning for formålet med denne artikel.«

Efter habitatdirektivets ikrafttræden er de ovennævnte forpligtelser erstattet i henhold til dette direktivs artikel 7, hvor det fremgår:

»Forpligtelserne i artikel 6, stk. 2, 3 og 4, i nærværende direktiv træder i stedet for forpligtelserne i artikel 4, stk. 4, første punktum, i direktiv 79/409/EØF, for så vidt angår de områder, der er udlagt som særligt beskyttede efter artikel 4, stk. 1, eller tilsvarende anerkendt efter artikel 4, stk. 2, deri, fra datoen for nærværende direktivs iværksættelse eller fra den dato, hvor en medlemsstat har udlagt eller anerkendt områderne efter direktiv 79/409/EØF, hvis denne dato er senere.«

Bestemmelserne i artikel 6, stk. 1, gælder derfor ikke for særligt beskyttede områder. Tilsvarende bestemmelser gælder imidlertid for særligt beskyttede områder i henhold til artikel 3 og artikel 4, stk. 1 og 2, i fugledirektivet. Datoen, fra hvilken disse tilsvarende bestemmelser i princippet skulle gælde for særligt beskyttede områder, er datoen for direktivets gennemførelse i medlemsstaterne (sag C-355/90, Kommissionen mod Spanien, »Santoña Marshes«, C-166/97, Kommissionen mod Frankrig »Seine Estuary«).

Med hensyn til bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, 3 og 4, fremgår det klart af artikel 7, at disse gælder for særligt beskyttede områder, der allerede var udlagt, da habitatdirektivet trådte i kraft. Artikel 7 er imidlertid formuleret på en sådan måde, at der kan rejses tvivl om, hvorvidt bestemmelserne i artikel 4, stk. 4, første punktum, i fugledirektivet fortsat gælder mellem »datoen for nærværende direktivs iværksættelse« (10. juni 1994 for de daværende medlemsstater og tiltrædelsesdatoen for senere medlemsstater) for lokaliteter, der skulle have været udlagt som særligt beskyttede lokaliteter, men som ikke er blevet udlagt.

I sagen Santoña Marshes (C-355/90, præmis 22) fastslog Domstolen, at artikel 4, stk. 4, første punktum i fugledirektivet gjaldt for en lokalitet, der ikke er udlagt, som skulle have været udlagt som en særligt beskyttet lokalitet fra datoen for gennemførelsen af fugledirektivet (dvs. 7. april 1981 for de daværende medlemsstater og tiltrædelsesdatoen for senere medlemsstater).

Ifølge sagen Basses Corbières (C-374/98, præmis 43-57; jf. også C-141/14), er områder, som ikke har været udlagt som særligt beskyttede områder, men som skulle have været udlagt som sådanne, omfattet af første punktum i artikel 4, stk. 4 i fugledirektivet, som er strengere end artikel 6, stk. 2 til 4, i habitatdirektivet, fordi den ikke indeholder nogen bestemmelser om fravigelser. Ordningernes dualitet giver medlemsstaterne et incitament til at foretage udlægninger, for så vidt dette giver dem muglighed for, grundet bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art, og under visse betingelser til at vedtage planer eller projekter, der har en negativ indvirkning på et særligt beskyttet område.

| Artikel 6, stk. 1, i habitatdirektivet, finder ikke anvendelse på særligt beskyttede områder. Der er imidlertid tilsvarende bestemmelser i fugledirektivets artikel 3, artikel 4, stk. 1 og 2, og disse gælder fra datoen for direktivets gennemførelse.


  For så vidt angår datoen for anvendelse af artikel 6, stk. 2, 3 og 4, i habitatdirektivet på særligt beskyttede lokaliteter, finder disse anvendelse på alle lokaliteter, der er udlagt som særligt beskyttede lokaliteter i medfør af artikel 4, stk. 1 og 4, stk. 2, i fugledirektivet, fra datoen for gennemførelsen af habitatdirektivet.


  lokaliteter, der ikke er udlagt som særligt beskyttede lokaliteter, men som skulle have været udlagt som sådanne, er fortsat omfattet af beskyttelsesordningen i henhold til første punktum i artikel 4, stk. 4 i fugledirektivet, som er strengere end bestemmelserne i artikel 6, stk. 2 til 4, i habitatdirektivet. |
| --- |

Artikel 6, stk. 1, i habitatdirektivet, finder ikke anvendelse på særligt beskyttede områder. Der er imidlertid tilsvarende bestemmelser i fugledirektivets artikel 3, artikel 4, stk. 1 og 2, og disse gælder fra datoen for direktivets gennemførelse.

Artikel 6, stk. 1, i habitatdirektivet, finder ikke anvendelse på særligt beskyttede områder. Der er imidlertid tilsvarende bestemmelser i fugledirektivets artikel 3, artikel 4, stk. 1 og 2, og disse gælder fra datoen for direktivets gennemførelse.

For så vidt angår datoen for anvendelse af artikel 6, stk. 2, 3 og 4, i habitatdirektivet på særligt beskyttede lokaliteter, finder disse anvendelse på alle lokaliteter, der er udlagt som særligt beskyttede lokaliteter i medfør af artikel 4, stk. 1 og 4, stk. 2, i fugledirektivet, fra datoen for gennemførelsen af habitatdirektivet.

For så vidt angår datoen for anvendelse af artikel 6, stk. 2, 3 og 4, i habitatdirektivet på særligt beskyttede lokaliteter, finder disse anvendelse på alle lokaliteter, der er udlagt som særligt beskyttede lokaliteter i medfør af artikel 4, stk. 1 og 4, stk. 2, i fugledirektivet, fra datoen for gennemførelsen af habitatdirektivet.

lokaliteter, der ikke er udlagt som særligt beskyttede lokaliteter, men som skulle have været udlagt som sådanne, er fortsat omfattet af beskyttelsesordningen i henhold til første punktum i artikel 4, stk. 4 i fugledirektivet, som er strengere end bestemmelserne i artikel 6, stk. 2 til 4, i habitatdirektivet.

lokaliteter, der ikke er udlagt som særligt beskyttede lokaliteter, men som skulle have været udlagt som sådanne, er fortsat omfattet af beskyttelsesordningen i henhold til første punktum i artikel 4, stk. 4 i fugledirektivet, som er strengere end bestemmelserne i artikel 6, stk. 2 til 4, i habitatdirektivet.

1.4.2.   Lokaliteter i henhold til habitatdirektivet

Artikel 6, stk. 1, finder anvendelse på særlige bevaringsområder. I henhold til habitatdirektivets artikel 4, stk. 4, udpeges særlige bevaringsområder af medlemsstaterne. Dette kan først ske, når en lokalitet er blevet anerkendt som en lokalitet af fællesskabsbetydning i henhold til artikel 4, stk. 2, i direktivet. En lokalitet af fællesskabsbetydning skal udpeges som et særligt bevaringsområde »hurtigst muligt og senest efter seks år«.

Artikel 6, stk. 1,

Udpegning af en lokalitet af fællesskabsbetydning som et særligt bevaringsområde udløser i praksis gennemførelse af artikel 6, stk. 1, da alle øvrige foranstaltninger i henhold til artikel 6, herunder pligten til at forhindre yderligere forringelse (artikel 6, stk. 2, 3 og 4), allerede finder anvendelse på lokaliteter af fællesskabsbetydning, før de er udpeget som særlige bevaringsområder.

Habitatdirektivets artikel 4, stk. 5, har følgende ordlyd:

»Så snart en lokalitet er opført på listen i stk. 2, tredje afsnit, er den omfattet af artikel 6, stk. 2, 3 og 4.«

I modsætning til bestemmelserne i artikel 6, stk. 1, som først gælder, når en lokalitet af fællesskabsbetydning er blevet udpeget som særligt bevaringsområde, finder bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, 3 og 4, anvendelse, så snart en lokalitet bliver en lokalitet af fællesskabsbetydning (dvs. inden det udpeges som særligt bevaringsområde). Artikel 6, stk. 1 gælder også for lokaliteter af fællesskabsbetydning, for hvilke den seksårige periode er udløbet, og som endnu ikke er blevet udpeget som særligt bevaringsområde i strid med artikel 4, stk. 4. Pligten til at fastsætte de nødvendige bevaringsforanstaltninger finder således senest anvendelse, når perioden på seks år er udløbet.

Af Kommissionens afgørelser, der godkender lokaliteter af fællesskabsbetydning, fremgår det tydeligt, at: det bør imidlertid fremhæves, at forpligtelserne i medfør af artikel 4, stk. 4, og artikel 6, stk. 1, i direktiv 92/43/EØF skal opfyldes hurtigst muligt og inden for højst seks år fra vedtagelsen af den foreløbige liste eller de to første ajourførte lister over lokaliteter af fællesskabsbetydning i den biogeografiske lokalitet, afhængigt af, på hvilken liste en lokalitet af fællesskabsbetydning første gang er blev opført.

Det vil sige, at den seksårige periode starter fra den dato, hvor lokaliteten første gang blev medtaget i Kommissionens afgørelse. Hvis nogle af de nærmere bestemmelser om lokaliteten i efterfølgende afgørelser bliver justeret, bør dette ikke anvendes som en undskyldning for at udskyde udpegelsen af et særligt bevaringsområdet. Disse nye justeringer skal dog indgå i udpegelsesprocessen for det særlige bevaringsområde, og de skal tages i betragtning ved fastsættelsen af de nødvendige bevaringsforanstaltninger.

I sagen Draggagi (C-117/03, præmis 29) fastslog Domstolen, at »hvad angår lokaliteter, der kan udpeges som lokaliteter af fællesskabsbetydning og er nævnt på de nationale lister, der tilsendes Kommissionen, og hvorpå navnlig kan opføres lokaliteter med prioriterede naturtyper eller prioriterede arter, er medlemsstaterne i medfør af direktivet forpligtet til at træffe beskyttelsesforanstaltninger, der er egnede til at sikre denne økologiske interesse«.

I sagen Bund Naturschutz (C-244/05, præmis 47) fastslog Domstolen endvidere, at »ordningen for en passende beskyttelse, der finder anvendelse på lokaliteter, som er opført på en national liste, der er sendt til Kommissionen i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1, kræver, at medlemsstaterne ikke giver tilladelse til indgreb, der kan bringe disse lokaliteters økologiske kendetegn i alvorlig fare«.

På baggrund af ovenstående skal medlemsstaternes myndigheder sikre, at deres nationale lister over lokaliteter af fællesskabsbetydning ikke bliver forringet, og at de beskyttes med henblik på at sikre deres økologiske interesse, inden der opstilles en EU-liste over lokaliteter af fællesskabsbetydning. Hvis den nationale liste fortsat ikke er fyldestgørende, anbefales det desuden, at medlemsstaterne også beskytter økologien på de lokaliteter, som ifølge den videnskabelige dokumentation, der er baseret på kriterierne i bilag III til habitatdirektivet, bør være på den nationale liste. Et praktisk forslag i denne forbindelse er at anvende vurderingen af virkningerne på miljøet korrekt i henhold til direktiv 2011/92/EU (19) for projekter, der sandsynligvis vil have væsentlige virkninger på miljøet (i det omfang, at de er omfattet af dette direktiv). Domstolen har allerede bekræftet den betydning, som bør tillægges følsomme naturområder, når der træffes beslutning om, hvorvidt projekter skal underkastes en vurdering af virkningerne på miljøet i henhold til nævnte direktiv (C-392/96, præmis 66).

19

Ovenstående betragtninger kan sammenfattes i følgende tabel:

| Lokalitetstatus | Foreslået lokalitet af fællesskabsbetydning | Lokalitet af fællesskabsbetydning | Særligt bevaringsområde | Særligt beskyttet område | Lokaliteter, der skulle have været udlagt som særligt beskyttet lokalitet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Artikel 6, stk. 1 | Valgfrit | Valgfrit (obligatorisk, hvis den seksårige periode er udløbet) | Obligatorisk | Ikke relevant
  men de tilsvarende bestemmelser i artikel 3, artikel 4, stk. 1 og stk. 2, i fugledirektivet finder anvendelse | Ikke relevant. |
| Artikel 6, stk. 2, 3 og 4 | Obligatorisk, men medlemsstaterne skal træffe passende beskyttelsesforanstaltninger med henblik på at beskytte lokaliteternes økologiske betydning (20) | Obligatorisk | Obligatorisk | Obligatorisk | Ikke relevant, men disse lokaliteter er fortsat omfattet af beskyttelsesordningen i henhold til første punktum i artikel 4, stk. 4, i fugledirektivet |

Lokalitetstatus

Foreslået lokalitet af fællesskabsbetydning

Lokalitet af fællesskabsbetydning

Særligt bevaringsområde

Særligt beskyttet område

Lokaliteter, der skulle have været udlagt som særligt beskyttet lokalitet

Artikel 6, stk. 1

Artikel 6, stk. 1

Valgfrit

Valgfrit (obligatorisk, hvis den seksårige periode er udløbet)

Obligatorisk

Ikke relevant

men de tilsvarende bestemmelser i artikel 3, artikel 4, stk. 1 og stk. 2, i fugledirektivet finder anvendelse

Ikke relevant.

Artikel 6, stk. 2, 3 og 4

Artikel 6, stk. 2, 3 og 4

Obligatorisk, men medlemsstaterne skal træffe passende beskyttelsesforanstaltninger med henblik på at beskytte lokaliteternes økologiske betydning (20)

20

Obligatorisk

Obligatorisk

Obligatorisk

Ikke relevant, men disse lokaliteter er fortsat omfattet af beskyttelsesordningen i henhold til første punktum i artikel 4, stk. 4, i fugledirektivet

| Artikel 6, stk. 2, 3 og 4, finder anvendelse på lokaliteter af fællesskabsbetydning og særlige bevaringsområder i henhold til habitatdirektivet. Artikel 6, stk. 1, finder anvendelse på særlige bevaringsområder i henhold til habitatdirektivet.


  De finder ikke anvendelse på lokaliteter, der er opført på en national liste, som er indsendt til Kommissionen i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1. Medlemsstaterne bør dog træffe passende beskyttende foranstaltninger til at sikre disse lokaliteters økologiske betydning. Dette omfatter ikke at tillade indgreb, der i alvorlig grad kan være skadelig for disse lokaliteters økologiske egenskaber.


  Hvis der ikke er indsendt en fyldestgørende liste, opfordres medlemsstaterne til at vedtage en lignende tilgang for lokaliteter, der på grundlag af de videnskabelige kriterier fastsat i direktivet, klart burde stå på den nationale liste. |
| --- |

Artikel 6, stk. 2, 3 og 4, finder anvendelse på lokaliteter af fællesskabsbetydning og særlige bevaringsområder i henhold til habitatdirektivet. Artikel 6, stk. 1, finder anvendelse på særlige bevaringsområder i henhold til habitatdirektivet.

Artikel 6, stk. 2, 3 og 4, finder anvendelse på lokaliteter af fællesskabsbetydning og særlige bevaringsområder i henhold til habitatdirektivet. Artikel 6, stk. 1, finder anvendelse på særlige bevaringsområder i henhold til habitatdirektivet.

De finder ikke anvendelse på lokaliteter, der er opført på en national liste, som er indsendt til Kommissionen i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1. Medlemsstaterne bør dog træffe passende beskyttende foranstaltninger til at sikre disse lokaliteters økologiske betydning. Dette omfatter ikke at tillade indgreb, der i alvorlig grad kan være skadelig for disse lokaliteters økologiske egenskaber.

De finder ikke anvendelse på lokaliteter, der er opført på en national liste, som er indsendt til Kommissionen i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1. Medlemsstaterne bør dog træffe passende beskyttende foranstaltninger til at sikre disse lokaliteters økologiske betydning. Dette omfatter ikke at tillade indgreb, der i alvorlig grad kan være skadelig for disse lokaliteters økologiske egenskaber.

Hvis der ikke er indsendt en fyldestgørende liste, opfordres medlemsstaterne til at vedtage en lignende tilgang for lokaliteter, der på grundlag af de videnskabelige kriterier fastsat i direktivet, klart burde stå på den nationale liste.

Hvis der ikke er indsendt en fyldestgørende liste, opfordres medlemsstaterne til at vedtage en lignende tilgang for lokaliteter, der på grundlag af de videnskabelige kriterier fastsat i direktivet, klart burde stå på den nationale liste.

2.   ARTIKEL 6, STK. 1

ARTIKEL 6, STK. 1

Præcisering af begreberne nødvendige bevaringsforanstaltninger,
  bevaringsmålsætninger, økologiske behov,
  forvaltningsplaner, og retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler.

Præcisering af begreberne nødvendige bevaringsforanstaltninger,

bevaringsmålsætninger, økologiske behov,

forvaltningsplaner,

retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler.

2.1.   TEKST

»For de særlige bevaringsområder iværksætter medlemsstaterne de nødvendige bevaringsforanstaltninger, hvilket i givet fald kan indebære hensigtsmæssige forvaltningsplaner, som er specifikke for lokaliteterne eller integreret i andre udviklingsplaner, samt de relevante retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler, der opfylder de økologiske behov for naturtyperne i bilag I og de arter i bilag II, der findes på lokaliteterne.«

2.2.   ANVENDELSESOMRÅDE

Artikel 6, stk. 1, fastlægger en generel bevaringsordning, som medlemsstaterne skal oprette for alle særlige bevaringsområder.

Artikel 6, stk. 1:

| — | indeholder bestemmelser om positive bevaringsforanstaltninger, herunder om nødvendigt, retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler, der svarer til de økologiske behov for de naturtyper i bilag I og arterne i bilag II, der forekommer på den pågældende lokalitet. I denne henseende adskiller artikel 6, stk. 1, sig fra de tre øvrige stykker i artikel 6, som indeholder bestemmelser om forebyggende foranstaltninger for at undgå forringelse, forstyrrelser og betydelige virkninger på Natura 2000-lokaliteter |
| --- | --- |

—

indeholder bestemmelser om positive bevaringsforanstaltninger, herunder om nødvendigt, retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler, der svarer til de økologiske behov for de naturtyper i bilag I og arterne i bilag II, der forekommer på den pågældende lokalitet. I denne henseende adskiller artikel 6, stk. 1, sig fra de tre øvrige stykker i artikel 6, som indeholder bestemmelser om forebyggende foranstaltninger for at undgå forringelse, forstyrrelser og betydelige virkninger på Natura 2000-lokaliteter

positive

| — | fungerer som en henvisning til formålet og den generelle opfattelse af artikel 6 og artiklens tre øvrige stykker |
| --- | --- |

—

fungerer som en henvisning til formålet og den generelle opfattelse af artikel 6 og artiklens tre øvrige stykker

en henvisning

| — | opstiller en generel bevaringsordning, der gælder for alle særlige bevaringsområder i Natura 2000-nettet uden undtagelse og for alle naturtyperne i bilag I og arterne i bilag II, der forekommer på lokaliteterne, bortset fra dem, der er udpeget som ikkevæsentlige i Natura 2000-standardformularen (21) |
| --- | --- |

—

opstiller en generel bevaringsordning, der gælder for alle særlige bevaringsområder i Natura 2000-nettet uden undtagelse og for alle naturtyperne i bilag I og arterne i bilag II, der forekommer på lokaliteterne, bortset fra dem, der er udpeget som ikkevæsentlige i Natura 2000-standardformularen (21)

alle

alle

21

| — | vedrører specifikt særlige bevaringsområder: Artikel 6, stk. 1, finder ikke anvendelse på særligt beskyttede områder i modsætning til artikel 6, stk. 2, 3 og 4. Lovgiveren har således fastlagt:






  — | en ordning, der fastlægger »særlige bevaringsforanstaltninger« for særligt beskyttede områder, der er udlagt i henhold til fugledirektivets artikel 3 og 4, stk. 1 og 2 |
| --- | --- | --- |

—

vedrører specifikt særlige bevaringsområder: Artikel 6, stk. 1, finder ikke anvendelse på særligt beskyttede områder i modsætning til artikel 6, stk. 2, 3 og 4. Lovgiveren har således fastlagt:

specifikt særlige bevaringsområder

—

en ordning, der fastlægger »særlige bevaringsforanstaltninger« for særligt beskyttede områder, der er udlagt i henhold til fugledirektivets artikel 3 og 4, stk. 1 og 2

særligt beskyttede områder,

| — | en ordning, der fastlægger de »nødvendige bevaringsforanstaltninger« for særlige bevaringsområder, der er udpeget i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 1 |
| --- | --- |

—

en ordning, der fastlægger de »nødvendige bevaringsforanstaltninger« for særlige bevaringsområder, der er udpeget i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 1

særlige bevaringsområder

| — | gælder også for lokaliteter af fællesskabsbetydning, hvor den seksårige periode er udløbet, og som endnu ikke er blevet udpeget som særligt bevaringsområde i strid med artikel 4, stk. 4. Forpligtelsen til at træffe de nødvendige bevaringsforanstaltninger gælder med andre ord senest på tidspunktet for udløbet af perioden på seks år |
| --- | --- |

—

gælder også for lokaliteter af fællesskabsbetydning, hvor den seksårige periode er udløbet, og som endnu ikke er blevet udpeget som særligt bevaringsområde i strid med artikel 4, stk. 4. Forpligtelsen til at træffe de nødvendige bevaringsforanstaltninger gælder med andre ord senest på tidspunktet for udløbet af perioden på seks år

| — | er relateret til artikel 1, litra a), som definerer bevaringsforanstaltninger som en række foranstaltninger, der er nødvendige for at opretholde eller genoprette naturtyper og populationer af arter af vilde dyr og planter i en gunstig tilstand |
| --- | --- |

—

er relateret til artikel 1, litra a), som definerer bevaringsforanstaltninger som en række foranstaltninger, der er nødvendige for at opretholde eller genoprette naturtyper og populationer af arter af vilde dyr og planter i en gunstig tilstand

| — | er relateret til artikel 2, stk. 2, der fastlægger, at de foranstaltninger, der træffes efter dette direktiv, skal tage sigte på at opretholde eller genoprette en gunstig bevaringsstatus for naturtyper samt vilde dyre- og plantearter af fællesskabsbetydning |
| --- | --- |

—

er relateret til artikel 2, stk. 2, der fastlægger, at de foranstaltninger, der træffes efter dette direktiv, skal tage sigte på at opretholde eller genoprette en gunstig bevaringsstatus for naturtyper samt vilde dyre- og plantearter af fællesskabsbetydning

| — | er relateret til artikel 2, stk. 3, som angiver, at foranstaltningerne skal tage hensyn til de økonomiske, sociale og kulturelle behov og til regionale og lokale særpræg. |
| --- | --- |

—

er relateret til artikel 2, stk. 3, som angiver, at foranstaltningerne skal tage hensyn til de økonomiske, sociale og kulturelle behov og til regionale og lokale særpræg.

| For alle særlige bevaringsområder skal medlemsstaterne udarbejde bevaringsforanstaltninger og vedtage passende retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler. Disse foranstaltninger skal være etableret senest seks år efter vedtagelsen af EU-listerne over lokaliteter af fællesskabsbetydning.


  Disse foranstaltninger er positive og lokalitetspecifikke, og de gælder for alle naturtyper i bilag I og arter i bilag II, der forekommer på lokaliteterne, bortset fra dem, hvis tilstedeværelse er ikkevæsentlig i henhold til Natura 2000-standardformularen. De har til formål at opretholde eller genoprette en gunstig bevaringsstatus for naturtyper og arter af vilde dyr og planter af fællesskabsbetydning, og de tager hensyn til økonomiske, sociale og kulturelle behov samt de regionale og lokale særpræg. |
| --- |

For alle særlige bevaringsområder skal medlemsstaterne udarbejde bevaringsforanstaltninger og vedtage passende retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler. Disse foranstaltninger skal være etableret senest seks år efter vedtagelsen af EU-listerne over lokaliteter af fællesskabsbetydning.

For alle særlige bevaringsområder skal medlemsstaterne udarbejde bevaringsforanstaltninger og vedtage passende retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler. Disse foranstaltninger skal være etableret senest seks år efter vedtagelsen af EU-listerne over lokaliteter af fællesskabsbetydning.

Disse foranstaltninger er positive og lokalitetspecifikke, og de gælder for alle naturtyper i bilag I og arter i bilag II, der forekommer på lokaliteterne, bortset fra dem, hvis tilstedeværelse er ikkevæsentlig i henhold til Natura 2000-standardformularen. De har til formål at opretholde eller genoprette en gunstig bevaringsstatus for naturtyper og arter af vilde dyr og planter af fællesskabsbetydning, og de tager hensyn til økonomiske, sociale og kulturelle behov samt de regionale og lokale særpræg.

Disse foranstaltninger er positive og lokalitetspecifikke, og de gælder for alle naturtyper i bilag I og arter i bilag II, der forekommer på lokaliteterne, bortset fra dem, hvis tilstedeværelse er ikkevæsentlig i henhold til Natura 2000-standardformularen. De har til formål at opretholde eller genoprette en gunstig bevaringsstatus for naturtyper og arter af vilde dyr og planter af fællesskabsbetydning, og de tager hensyn til økonomiske, sociale og kulturelle behov samt de regionale og lokale særpræg.

2.3.   HVAD SKAL INDHOLDET AF DE »NØDVENDIGE BEVARINGSFORANSTALTNINGER« VÆRE?

2.3.1.   Om fastsættelse af bevaringsmålsætninger på lokalitetsniveau (22)

22

Der findes en række henvisninger til begrebet »bevaringsmålsætninger« i præamblen til direktivet samt en udtrykkelig angivelse heraf i artikel 6, stk. 3. Behovet for en sådant begreb understreges også i direktivets artikel 4, stk. 4, og artikel 6, stk. 1. Det er derfor nyttigt at undersøge, hvad der forstås ved »bevaringsmålsætninger«, og hvordan de er knyttet til at træffe de nødvendige bevaringsforanstaltninger for særlige bevaringsområder i henhold til artikel 6, stk. 1.

Af artikel 1 fremgår det, at der i direktivet forstås ved »bevaring: de foranstaltninger, der er nødvendige for at opretholde eller genoprette naturtyper og bestande af arter af vilde dyr og planter i en gunstig tilstand ...«

Som nævnt i artikel 2 er det overordnede formål med habitatdirektivet at bidrage til at sikre biodiversitet gennem bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter. De foranstaltninger, der træffes i medfør af direktivet, har til formål at sikre, at de arter og naturtyper, der er omfattet, opnår en »gunstig bevaringsstatus«, dvs. at deres overlevelse på lang sigt er sikret i hele deres naturlige udbredelsesområde i EU.

Hver enkelt lokalitet skal bidrage til opnåelse af en gunstig bevaringsstatus, men det overordnede mål kan kun defineres og nås for det naturlige udbredelsesområde for en art eller naturtype (jf. artikel 1, litra e) og i), i direktivet). En bred bevaringsmålsætning, der sigter mod opnåelse af en gunstig bevaringsstatus, kan derfor kun efterkommes på et relevant niveau, som f.eks. nationalt, biogeografisk eller europæisk niveau.

gunstig bevaringsstatus

kan kun defineres og nås for det naturlige udbredelsesområde for en art eller naturtype

Den generelle målsætning om at opnå en gunstig bevaringsstatus for alle naturtyper og arter, der er opført i bilag I og II til habitatdirektivet, skal dog omsættes til bevaringsmålsætninger for de enkelte lokaliteter. Det er vigtigt at skelne mellem bevaringsmålsætninger for de enkelte lokaliteter og den overordnede målsætning om at opnå en gunstig bevaringsstatus.

generelle målsætning om at opnå en gunstig bevaringsstatus

skal dog omsættes til bevaringsmålsætninger for de enkelte lokaliteter

Bevaringsmålsætninger for enkelte lokaliteter er en række nærmere angivne formål, der skal opfyldes på en lokalitet med henblik på at sikre, at lokaliteten på den bedst mulige måde bidrager til at opnå en gunstig bevaringsstatus på det relevante niveau (under hensyntagen til de pågældende arters naturlige udbredelsesområde eller naturtyper).

Bevaringsmålsætninger for de enkelte lokaliteter bør fastlægges ikke blot for de særlige bevaringsområder i henhold til habitatdirektivet, men også for særligt beskyttede områder i henhold til fugledirektivet med henblik på at opfylde kravene i artikel 2, artikel 3, og artikel 4, stk. 1, 2 og 4, i nævnte direktiv.

I princippet bør bevaringsmålsætninger for enkelte lokaliteter fastsættes for alle arter og naturtyper af fællesskabsbetydning i henhold til habitatdirektivet og for fuglearter i bilag I til fugledirektivet eller regelmæssigt forekommende trækfuglearter, der i væsentlig grad forekommer på lokaliteten. Det er imidlertid ikke nødvendigt at fastsætte specifikke bevaringsmålsætninger eller bevaringsforanstaltninger for arter eller naturtyper, hvis tilstedeværelse på lokaliteten er ikkevæsentlig i henhold til Natura 2000-standardformularen (23).

23

Bevaringsmålsætninger for lokaliteter bør baseres på de økologiske behov for de naturtyper og arter, der findes på lokaliteten (jf. nedenfor i afsnit 2.3.3), og de bør fastlægge deres ønskede bevaringstilstand på lokaliteten. De bør afspejle lokalitetens betydning for opretholdelse eller genopretning af de naturtyper og arter, der findes på lokaliteten, og for sammenhængen i Natura 2000. De bør desuden afspejle de trusler om forringelse eller ødelæggelse, som naturtyperne og arterne på lokaliteten er udsat for, herunder dem som følger af klimaændringer.

Bevaringsmålsætninger for lokaliteter bør fastlægge den ønskede bevaringstilstand for arterne og naturtyperne på lokaliteten for at maksimere deres bidrag til at opnå en gunstig bevaringsstatus på det relevante niveau. De bliver undertiden defineret som et sæt af målsætninger, der skal nås over en vis periode. Disse målsætninger skal fastlægges på grundlag af bevaringsvurderingen af hver art og naturtype på lokaliteten, som er registreret i standardformularen.

Bevaringsmålsætningerne kan afspejle prioriteter inden for en lokalitet. I sag C-241/08 fastslog Domstolen, at »... fastsættelsen af bevarings- og genopretningsmålsætninger inden for Natura 2000 kan kræve, at der træffes afgørelse vedrørende konflikter mellem forskellige målsætninger, således som generaladvokaten korrekt bemærker det i punkt 71 i sit forslag til afgørelse.«

Det er vigtigt at skelne klart mellem målsætninger og foranstaltninger. Bevaringsmålsætninger kan f.eks. forventes at være forholdsvis stabile over tid — faktisk er det for det meste nødvendigt, at de er langsigtede målsætninger. Samtidig vil de bevaringsforanstaltninger, der er nødvendige for at nå disse målsætninger, sandsynligvis ændre sig, herunder som reaktion på ændrede mønstre i truslerne mod lokaliteterne og naturligvis de forhåbentlig positive virkninger af de bevaringsforanstaltninger, der allerede er truffet.

Når bevaringsmålsætningerne for en Natura 2000-lokalitet er fastsat, er der en vis fleksibilitet i definitionen og fastlæggelsen af bevaringsforanstaltningerne. Der kan overvejes flere alternativer (ved hjælp af et udvalg af administrative bestemmelser, aftaler eller retsakter), som tager andre socioøkonomiske aktiviteter på lokaliteterne i betragtning.

| Eksempler på bevaringsmålsætninger for lokaliteter









  1. | Lokalitet x er blevet udpeget på grundlag af dens betydning for naturtypen: halvnaturlige græsområder (6210). Ifølge standardformularen har naturtypen en ringe bevaringstilstand (mærket som klasse C i standardformularen). Bevaringsmålsætningen for denne lokalitet kan derfor være fastsat til at forbedre bevaringen af naturtypen til klasse A — fremragende — inden for ti år, i betragtning af at naturtypen har en meget ugunstig bevaringsstatus i regionen. De nødvendige bevaringsforanstaltninger, der er fastsat i medfør af artikel 6, stk. 1, er beregnet til at nå dette mål. |
| --- | --- |

Eksempler på bevaringsmålsætninger for lokaliteter

Eksempler på bevaringsmålsætninger for lokaliteter

1.

Lokalitet x er blevet udpeget på grundlag af dens betydning for naturtypen: halvnaturlige græsområder (6210). Ifølge standardformularen har naturtypen en ringe bevaringstilstand (mærket som klasse C i standardformularen). Bevaringsmålsætningen for denne lokalitet kan derfor være fastsat til at forbedre bevaringen af naturtypen til klasse A — fremragende — inden for ti år, i betragtning af at naturtypen har en meget ugunstig bevaringsstatus i regionen. De nødvendige bevaringsforanstaltninger, der er fastsat i medfør af artikel 6, stk. 1, er beregnet til at nå dette mål.

| 2. | Lokalitet y er blevet udpeget, fordi det rummer et stort område med aktive højmoser (7110). Ifølge standardformularen er naturtypen velbevaret (mærket som klasse A i standardformularen). Bevaringsmålsætningen for denne lokalitet er derfor blevet fastsat for blot at bevare denne tilstand, selv om naturtyperne har en ugunstig bevaringsstatus i regionen. Der er ikke truffet nogen bevaringsforanstaltninger i medfør af artikel 6, stk. 1, da lokaliteten ikke kræver nogen aktive forvaltningsforanstaltninger for at bevare sin tilstand. |
| --- | --- |

2.

Lokalitet y er blevet udpeget, fordi det rummer et stort område med aktive højmoser (7110). Ifølge standardformularen er naturtypen velbevaret (mærket som klasse A i standardformularen). Bevaringsmålsætningen for denne lokalitet er derfor blevet fastsat for blot at bevare denne tilstand, selv om naturtyperne har en ugunstig bevaringsstatus i regionen. Der er ikke truffet nogen bevaringsforanstaltninger i medfør af artikel 6, stk. 1, da lokaliteten ikke kræver nogen aktive forvaltningsforanstaltninger for at bevare sin tilstand.

I princippet bør der fastsættes bevaringsmålsætninger for hver lokalitet samt for alle arter og naturtyper, der i væsentlig grad forefindes på hver lokalitet. De bør være baseret på de økologiske behov hos de arter og naturtyper, der forekommer, og bør fastlægge den ønskede bevaringstilstand for disse arter og naturtyper på lokaliteten. De bør fastsættes på grundlag af bevaringsvurderingen for hver art og naturtype, som er registreret i standardformularen.

I princippet bør der fastsættes bevaringsmålsætninger for hver lokalitet samt for alle arter og naturtyper, der i væsentlig grad forefindes på hver lokalitet. De bør være baseret på de økologiske behov hos de arter og naturtyper, der forekommer, og bør fastlægge den ønskede bevaringstilstand for disse arter og naturtyper på lokaliteten. De bør fastsættes på grundlag af bevaringsvurderingen for hver art og naturtype, som er registreret i standardformularen.

Bevaringsmålsætningen bør også afspejle lokalitetens vigtighed for sammenhængen i Natura 2000, således at hver enkelt lokalitet på den bedst mulige måde bidrager til opnå en gunstig bevaringsstatus på det relevante geografiske niveau inden for de respektive arter eller naturtypers naturlige udbredelsesområde.

Bevaringsmålsætningen bør også afspejle lokalitetens vigtighed for sammenhængen i Natura 2000, således at hver enkelt lokalitet på den bedst mulige måde bidrager til opnå en gunstig bevaringsstatus på det relevante geografiske niveau inden for de respektive arter eller naturtypers naturlige udbredelsesområde.

2.3.2.   Udarbejdelse af de nødvendige bevaringsforanstaltninger (24)

24

Bevaringsforanstaltninger er de faktiske mekanismer og foranstaltninger, der skal indføres for en Natura 2000-lokalitet med henblik på at nå bevaringsmålsætningerne for lokaliteten og håndtere de belastninger og trusler, som de pågældende arter og naturtyper på lokaliteten står overfor.

I henhold til artikel 6, stk. 1 »iværksætter medlemsstaterne de nødvendige bevaringsforanstaltninger«, som svarer til de økologiske behov for naturtyperne og arterne af fællesskabsbetydning, som er til stede. Dette skal forstås således, at alle de nødvendige bevaringsforanstaltninger,
  skal træffes
  .

skal træffes

Dette bekræftes af Domstolen, som har fastslået, at »direktivet kræver således, at der vedtages de nødvendige bevaringsforanstaltninger, hvilket udelukker enhver form for skøn for medlemsstaterne i så henseende og begrænser de nationale myndigheders eventuelle lovbestemte eller administrative muligheder hvad angår midlerne til iværksættelsen og de tekniske valg, der kan træffes som led i disse foranstaltninger.« Fællesskabslovgiver med den i direktivets artikel 6, stk. 1, anvendte formulering har villet pålægge medlemsstaterne at træffe de nødvendige bevaringsforanstaltninger, der opfylder de økologiske behov for de naturtyper og arter, der er anført i henholdsvis bilag I og bilag II til direktivet.« (sag C-508/04, præmis 76, 87).

at træffe de nødvendige bevaringsforanstaltninger

Desuden har Domstolen fastslået, at »artikel 6, stk. 1, og fugledirektivets artikel 4, stk. 1 og 2, således som Kommissionen med rette har gjort gældende, og som Republikken Polen i øvrigt har medgivet, ikke blot vedtagelse af de bevaringsforanstaltninger, der er nødvendige for at opretholde en gunstig bevaringsstatus for de beskyttede naturtyper og arter på den pågældende lokalitet, men også, og især, deres effektive gennemførelse, idet de ellers ikke ville have nogen som helst effektiv virkning« (sag C-441/17, præmis 213).

effektive gennemførelse

Forpligtelsen er at fastsætte de nødvendige bevaringsforanstaltninger, uanset om disse foranstaltninger anvendes på de enkelte lokaliteter eller i nogle tilfælde endda uden for lokaliteternes grænser eller på tværs af flere lokaliteter. I nogle tilfælde kan det være, at en betydelig del af en medlemsstats overholdelse af artikel 6, stk. 1, er ved hjælp af foranstaltninger med en bredere anvendelse, der ikke desto mindre bidrager til bevaringsmålsætningerne for lokaliteter, og som tilpasses de økologiske behov for beskyttede habitater og arter i det særlige bevaringsområde. Dette kan især være relevant for havlokaliteter, hvor f.eks. en bredere regulering af fiskeri (25) kan være et væsentligt element i efterkommelsen af artikel 6, stk. 1.

25

| Centrale elementer, der skal tages i betragtning ved fastsættelse af de nødvendige bevaringsforanstaltninger (26)


  Solidt videngrundlag om de eksisterende tilstande på lokaliteten, om status af arterne og naturtyperne og de største belastninger og trusler, som kan påvirke dem, eksisterende arealudnyttelse og interessenter, osv. Disse oplysninger bør omfatte den nøjagtige placering af de vigtigste fysiske kendetegn (naturtyper og arter) den vigtigste arealudnyttelse og aktiviteter, som kan påvirke bevaringsstatus for relevante naturtyper og arter identifikation af alle relevante interessenter, der skal inddrages eller høres i planlægningen af forvaltningen potentielle konflikter og de mulige måder og midler til at løse dem.

  Deltagelse, høring og kommunikation i planlægningen og udarbejdelsen af bevaringsforvaltningen af en Natura 2000-lokalitet giver mulighed for at tage hensyn til holdninger hos de personer, der bor og arbejder eller bruger lokaliteten, og for at sikre inddragelse af de forskellige interessenter i forvaltningen af lokaliteten, for at øge sandsynligheden for succes. Deltagelse kan være i hele processen af forvaltningsplanlægningen, der begynder med høring og inddragelse af interessenter for at informere om lokalitetens bevaringsmålsætninger og deres betydning og for at tydeliggøre faserne i korrekt forvaltning. Dette kan f.eks. ske gennem styringsgrupper eller udvalg, der omfatter lokale myndigheder og repræsentanter for jordejere, brugere og de vigtigste aktører i Natura 2000-lokaliteten. Det kræver en effektiv tilrettelæggelse af processen, samarbejde på tværs af forskellige politiske niveauer, tilstrækkeligt personale og budget samt effektive kommunikationsværktøjer målrettet uddannelse og effektive metoder til konfliktløsning og fremme af hele processen med en specifikt udpeget »lokalitetsleder« kan også være af stor merværdi.

  Definition af de nødvendige bevaringsforanstaltninger med en tilstrækkelig detaljeringsgrad (hvem gør hvad, hvornår og hvordan) gør gennemførelsen nemmere og kan undgå mulige interessekonflikter. Foranstaltningerne skal være realistiske, kvantificerede, håndterbare og klart formuleret, de skal bygge på et passende niveau af teknisk ekspertise, der angiver væsentlige foranstaltninger og dem, for hvilke der findes forskellige alternative muligheder for gennemførelse, der er tilpasset lokale interesser. Den nøjagtige placering og en beskrivelse af de metoder og værktøjer, der er nødvendige for gennemførelsen af dem, bør fastsættes, f.eks. via en arbejdsplan, der er tilstrækkelig fleksibel til, at den kan revideres og tilpasses efter behov. Det er vigtigt også at fastsætte en tidsplan for gennemgang af gennemførelsen af de bevaringsforanstaltninger, der er truffet, og af de fremskridt, der er nået i forbindelse med opfyldelse af bevaringsmålsætningerne.
  I ethvert instrument til forvaltning af Natura 2000-lokaliteter skal de nødvendige ressourcer til gennemførelse af bevaringsforanstaltninger tages i betragtning, herunder oplysninger om skønnede omkostninger til gennemførelse og overvågning, forvaltning, kompensationsbetalinger, osv. samt de nødvendige menneskelige ressourcer og kompetencer samt eventuelle finansielle instrumenter. I overensstemmelse hermed skal de mange fordele ved at investere i Natura 2000 via deres økosystemtjenester tages i betragtning. De forskellige socioøkonomiske aktiviteter og deres vekselvirkninger med miljøet bør også analyseres for at fastslå eventuelle omkostninger og fordele, som følger af forvaltningen af lokaliteten og det faktiske behov for økonomisk støtte.

  Effektiv gennemførelse og kommunikation skal sikres gennem en mekanisme, der viser, at de nødvendige foranstaltninger ikke kun er etableret, men også faktisk er gennemførte, og ved at gøre dem offentligt tilgængelige (f.eks. på websteder eller i officielle registre) som en kilde til oplysninger til alle de berørte parter. |
| --- |

Centrale elementer, der skal tages i betragtning ved fastsættelse af de nødvendige bevaringsforanstaltninger (26)

Centrale elementer, der skal tages i betragtning ved fastsættelse af de nødvendige bevaringsforanstaltninger

26

Solidt videngrundlag om de eksisterende tilstande på lokaliteten, om status af arterne og naturtyperne og de største belastninger og trusler, som kan påvirke dem, eksisterende arealudnyttelse og interessenter, osv. Disse oplysninger bør omfatte den nøjagtige placering af de vigtigste fysiske kendetegn (naturtyper og arter) den vigtigste arealudnyttelse og aktiviteter, som kan påvirke bevaringsstatus for relevante naturtyper og arter identifikation af alle relevante interessenter, der skal inddrages eller høres i planlægningen af forvaltningen potentielle konflikter og de mulige måder og midler til at løse dem.

Solidt videngrundlag

Deltagelse, høring og kommunikation i planlægningen og udarbejdelsen af bevaringsforvaltningen af en Natura 2000-lokalitet giver mulighed for at tage hensyn til holdninger hos de personer, der bor og arbejder eller bruger lokaliteten, og for at sikre inddragelse af de forskellige interessenter i forvaltningen af lokaliteten, for at øge sandsynligheden for succes. Deltagelse kan være i hele processen af forvaltningsplanlægningen, der begynder med høring og inddragelse af interessenter for at informere om lokalitetens bevaringsmålsætninger og deres betydning og for at tydeliggøre faserne i korrekt forvaltning. Dette kan f.eks. ske gennem styringsgrupper eller udvalg, der omfatter lokale myndigheder og repræsentanter for jordejere, brugere og de vigtigste aktører i Natura 2000-lokaliteten. Det kræver en effektiv tilrettelæggelse af processen, samarbejde på tværs af forskellige politiske niveauer, tilstrækkeligt personale og budget samt effektive kommunikationsværktøjer målrettet uddannelse og effektive metoder til konfliktløsning og fremme af hele processen med en specifikt udpeget »lokalitetsleder« kan også være af stor merværdi.

Deltagelse, høring og kommunikation

Definition af de nødvendige bevaringsforanstaltninger med en tilstrækkelig detaljeringsgrad (hvem gør hvad, hvornår og hvordan) gør gennemførelsen nemmere og kan undgå mulige interessekonflikter. Foranstaltningerne skal være realistiske, kvantificerede, håndterbare og klart formuleret, de skal bygge på et passende niveau af teknisk ekspertise, der angiver væsentlige foranstaltninger og dem, for hvilke der findes forskellige alternative muligheder for gennemførelse, der er tilpasset lokale interesser. Den nøjagtige placering og en beskrivelse af de metoder og værktøjer, der er nødvendige for gennemførelsen af dem, bør fastsættes, f.eks. via en arbejdsplan, der er tilstrækkelig fleksibel til, at den kan revideres og tilpasses efter behov. Det er vigtigt også at fastsætte en tidsplan for gennemgang af gennemførelsen af de bevaringsforanstaltninger, der er truffet, og af de fremskridt, der er nået i forbindelse med opfyldelse af bevaringsmålsætningerne.

Definition af de nødvendige bevaringsforanstaltninger med en tilstrækkelig detaljeringsgrad

I ethvert instrument til forvaltning af Natura 2000-lokaliteter skal de nødvendige ressourcer til gennemførelse af bevaringsforanstaltninger tages i betragtning, herunder oplysninger om skønnede omkostninger til gennemførelse og overvågning, forvaltning, kompensationsbetalinger, osv. samt de nødvendige menneskelige ressourcer og kompetencer samt eventuelle finansielle instrumenter. I overensstemmelse hermed skal de mange fordele ved at investere i Natura 2000 via deres økosystemtjenester tages i betragtning. De forskellige socioøkonomiske aktiviteter og deres vekselvirkninger med miljøet bør også analyseres for at fastslå eventuelle omkostninger og fordele, som følger af forvaltningen af lokaliteten og det faktiske behov for økonomisk støtte.

de nødvendige ressourcer

eventuelle finansielle instrumenter

Effektiv gennemførelse og kommunikation skal sikres gennem en mekanisme, der viser, at de nødvendige foranstaltninger ikke kun er etableret, men også faktisk er gennemførte, og ved at gøre dem offentligt tilgængelige (f.eks. på websteder eller i officielle registre) som en kilde til oplysninger til alle de berørte parter.

Effektiv gennemførelse og kommunikation

| Artikel 6, stk. 1, i habitatdirektivet pålægger en forpligtelse til at indføre og gennemføre de nødvendige bevaringsforanstaltninger, der opfylder de økologiske behov for de naturtyper og arter, der er omfattet af bilag I og II, hvilket i denne henseende udelukker ethvert skøn fra medlemsstaterne. |
| --- |

Artikel 6, stk. 1, i habitatdirektivet pålægger en forpligtelse til at indføre og gennemføre de nødvendige bevaringsforanstaltninger, der opfylder de økologiske behov for de naturtyper og arter, der er omfattet af bilag I og II, hvilket i denne henseende udelukker ethvert skøn fra medlemsstaterne.

Artikel 6, stk. 1, i habitatdirektivet pålægger en forpligtelse til at indføre og gennemføre de nødvendige bevaringsforanstaltninger, der opfylder de økologiske behov for de naturtyper og arter, der er omfattet af bilag I og II, hvilket i denne henseende udelukker ethvert skøn fra medlemsstaterne.

2.3.3.   De økologiske behov

Artikel 6, stk. 1, fastsætter, at de nødvendige bevaringsforanstaltninger opfylder »de økologiske behov for naturtyperne i bilag I og de arter i bilag II, der findes på lokaliteterne«. Det er derfor i forbindelse med de økologiske behov for naturtyper og arter, at medlemsstaterne skal fastlægge bevaringsforanstaltningerne.

Selv om direktivet ikke indeholder nogen definition af de »økologiske behov« angiver formålet med og baggrunden for artikel 6, stk. 1, at disse omfatter økologiske behov, herunder både abiotiske og biotiske faktorer, som skønnes nødvendige for at sikre bevaring af naturtyperne og arterne samt deres forbindelser til det fysiske miljø (luft, vand, jord, vegetation, osv.) (27).

27

Disse behov er baseret på videnskab og kan kun fastlægges for de enkelte tilfælde i henhold til naturtyperne i bilag I og arterne i bilag II samt de lokaliteter, hvor de forekommer. Denne viden er afgørende for at gøre det muligt at udarbejde bevaringsforanstaltninger for hvert enkelt tilfælde.

| De økologiske behov kan variere fra en art til en anden, men også for de samme arter fra en lokalitet til en anden.


  For flagermus, der er medtaget i bilag II til direktivet, er der således forskel i de økologiske behov for perioden, hvor de sover i dvale (når de hviler i underjordiske miljøer, hule skakte eller boliger), og den aktive periode, der begynder om foråret (hvor de forlader deres vinterhi og begynder at jage insekter igen).


  For stor vandsalamander (Triturus cristatus) i bilag II varierer de økologiske behov i løbet af livscyklussen. Arterne sover i dvale i jorden (revner, hulrum), og de lægger deres æg om foråret og i begyndelsen af sommeren i bassiner. Derefter forlader de vandmiljøet og lever på land i løbet af sommeren og efteråret. For disse arter kan de økologiske behov derfor variere afhængigt af de pågældende lokaliteter (akvatiske eller jord). Denne art forekommer også i et omfattende udbredelsesområde i hele Europa, hvilket betyder, at dens økologiske behov kan variere fra en del af dens område til et andet. |
| --- |

De økologiske behov kan variere fra en art til en anden, men også for de samme arter fra en lokalitet til en anden.

De økologiske behov kan variere fra en art til en anden, men også for de samme arter fra en lokalitet til en anden.

For flagermus, der er medtaget i bilag II til direktivet, er der således forskel i de økologiske behov for perioden, hvor de sover i dvale (når de hviler i underjordiske miljøer, hule skakte eller boliger), og den aktive periode, der begynder om foråret (hvor de forlader deres vinterhi og begynder at jage insekter igen).

For flagermus, der er medtaget i bilag II til direktivet, er der således forskel i de økologiske behov for perioden, hvor de sover i dvale (når de hviler i underjordiske miljøer, hule skakte eller boliger), og den aktive periode, der begynder om foråret (hvor de forlader deres vinterhi og begynder at jage insekter igen).

For stor vandsalamander (Triturus cristatus) i bilag II varierer de økologiske behov i løbet af livscyklussen. Arterne sover i dvale i jorden (revner, hulrum), og de lægger deres æg om foråret og i begyndelsen af sommeren i bassiner. Derefter forlader de vandmiljøet og lever på land i løbet af sommeren og efteråret. For disse arter kan de økologiske behov derfor variere afhængigt af de pågældende lokaliteter (akvatiske eller jord). Denne art forekommer også i et omfattende udbredelsesområde i hele Europa, hvilket betyder, at dens økologiske behov kan variere fra en del af dens område til et andet.

For stor vandsalamander (

i bilag II varierer de økologiske behov i løbet af livscyklussen. Arterne sover i dvale i jorden (revner, hulrum), og de lægger deres æg om foråret og i begyndelsen af sommeren i bassiner. Derefter forlader de vandmiljøet og lever på land i løbet af sommeren og efteråret. For disse arter kan de økologiske behov derfor variere afhængigt af de pågældende lokaliteter (akvatiske eller jord). Denne art forekommer også i et omfattende udbredelsesområde i hele Europa, hvilket betyder, at dens økologiske behov kan variere fra en del af dens område til et andet.

Kortlægningen af de økologiske behov for naturtyperne i bilag I og arterne i bilag II, der findes på lokaliteterne, er medlemsstaternes ansvar. Medlemsstaterne kan ønske at udveksle deres viden på dette område med støtte fra Europa-Kommissionen og Det Europæiske Miljøagentur — Det Europæiske Temacenter for Biodiversitet.

| Bevaringsforanstaltningerne skal opfylde de økologiske behov for naturtyperne i bilag I og de arter i bilag II, der findes på lokaliteten. De økologiske behov for disse naturtyper og arter omfatter alle de økologiske behov, som anses for nødvendige for at sikre bevaring af naturtyper og arter. De kan kun fastlægges for de enkelte tilfælde og ved hjælp af videnskabelig viden. |
| --- |

Bevaringsforanstaltningerne skal opfylde de økologiske behov for naturtyperne i bilag I og de arter i bilag II, der findes på lokaliteten. De økologiske behov for disse naturtyper og arter omfatter alle de økologiske behov, som anses for nødvendige for at sikre bevaring af naturtyper og arter. De kan kun fastlægges for de enkelte tilfælde og ved hjælp af videnskabelig viden.

Bevaringsforanstaltningerne skal opfylde de økologiske behov for naturtyperne i bilag I og de arter i bilag II, der findes på lokaliteten. De økologiske behov for disse naturtyper og arter omfatter alle de økologiske behov, som anses for nødvendige for at sikre bevaring af naturtyper og arter. De kan kun fastlægges for de enkelte tilfælde og ved hjælp af videnskabelig viden.

2.4.   HVILKEN FORM KAN DE NØDVENDIGE BEVARINGSFORANSTALTNINGER TAGE?

Bevaringsforanstaltningerne kan have form af »relevante retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler ...« og »i givet fald« form af »hensigtsmæssige forvaltningsplaner«.

Det er i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet op til medlemsstaterne at vælge. Direktivet fastlægger de resultater, der skal nås, og lader det være op til medlemsstaterne at beslutte, hvordan de vil gøre det i praksis. De forskellige muligheder, der er omhandlet i artikel 6, stk. 1, kan ofte anvendes i kombination med henblik på forvaltningen af Natura 2000-lokaliteter.

I alle tilfælde skal ansvaret for gennemførelsen af bevaringsforanstaltninger være klart defineret og ligeledes de relevante finansielle ressourcer.

2.4.1.   Forvaltningsplaner

De nødvendige bevaringsforanstaltninger kan indebære »i givet fald ... hensigtsmæssige forvaltningsplaner, som er specifikke for lokaliteterne eller integreret i andre udviklingsplaner«. Sådanne forvaltningsplaner skal omfatte alle eksisterende aktiviteter, herunder regelmæssige løbende aktiviteter såsom daglige landbrugsaktiviteter, mens nye planer og projekter behandles i henhold til artikel 6, stk. 3 og 4.

Generelt anvendes forvaltningsplanerne for hver enkelt lokalitet i forbindelse med lokalitetens bevaringsmålsætninger på baggrund af en analyse af bevaringsstatus for arter og naturtyper på lokaliteten samt belastninger og trusler, de står overfor, samt de foranstaltninger, der er nødvendige for at nå disse målsætninger. Forvaltningsplaner anvendes ofte som middel til at vejlede ledere og andre interesserede parter, der beskæftiger sig med bevaring af Natura 2000-lokaliteter, og til at inddrage forskellige socioøkonomiske interessenter og myndigheder, herunder lokale myndigheder, jordejere, landbrugere, fiskere og andre interessegrupper, der gennemfører de nødvendige bevaringsforanstaltninger, der er kortlagt.

Forvaltningsplaner er et nyttigt værktøj til at sikre, at gennemførelsen af bestemmelserne i artikel 6, stk. 1, finder sted på en klar og gennemsigtig måde, således at alle berørte parter kan blive informeret om formålet med Natura 2000 og kan deltage aktivt i denne drøftelse. Forvaltningsplaner kan også bidrage til at kortlægge foranstaltningernes finansieringsbehov og opnå bedre integration i andre planer.

Ordene »i givet fald« angiver, at forvaltningsplaner ikke altid er nødvendige. Hvis en medlemsstat vælger forvaltningsplaner, vil det ofte være nyttigt at fastlægge dem, inden de andre foranstaltninger, der er nævnt i artikel 6, stk. 1, bliver truffet, navnlig aftaler. Aftaler indebærer ofte en sammenhæng mellem de kompetente myndigheder og de individuelle jordejere og vil være begrænset til individuelle bedrifter, som normalt er mindre end den pågældende lokalitet. Under disse omstændigheder vil en forvaltningsplan, der fokuserer på lokaliteten, give en bredere ramme, og indholdet i den vil være et hensigtsmæssigt udgangspunkt for de specifikke oplysninger i aftaler.

Forvaltningsplanerne skal være »hensigtsmæssige« og »specifikke for lokaliteterne, f.eks. målrettede lokaliteter i Natura 2000-nettet. Eksisterende forvaltningsplaner for andre kategorier af beskyttede lokaliteter (f.eks. nationalparker eller naturparker osv.) er ikke altid tilstrækkelige til at håndtere forvaltningen af Natura 2000-lokaliteter og bør derfor tilpasses eller støttes af yderligere foranstaltninger for at opfylde bevaringsmålsætningerne for arter og naturtyper af fællesskabsbetydning, der findes på lokaliteten. Desuden må afgrænsningen af andre typer beskyttede lokaliteter og Natura 2000-lokaliteterne ikke falde sammen.

Forvaltningsplaner kan være selvstændige dokumenter eller være »integreret i andre udviklingsplaner« i overensstemmelse med principperne om integrering af miljøet i andre EU-politikker. Hvad angår en integreret plan, er det vigtigt at sikre, at der foreligger klare bevaringsmålsætninger, og at der er fastsat foranstaltninger for de pågældende naturtyper og arter, der findes på lokaliteten.

| Forvaltningsplaner for Natura 2000-lokaliteter er et nyttigt værktøj til at sikre, at gennemførelsen af bestemmelserne i artikel 6, stk. 1, finder sted på en klar og gennemsigtig måde og med inddragelse af interessenter. Disse planer er ikke altid er nødvendige, men hvis de anvendes, bør de være udarbejdet specifikt for lokaliteterne eller være integreret i andre udviklingsplaner, når sådanne findes. De bør omfatte alle kendte aktiviteter, hvorimod nye planer og projekter behandles i henhold til artikel 6, stk. 3 og 4. |
| --- |

Forvaltningsplaner for Natura 2000-lokaliteter er et nyttigt værktøj til at sikre, at gennemførelsen af bestemmelserne i artikel 6, stk. 1, finder sted på en klar og gennemsigtig måde og med inddragelse af interessenter. Disse planer er ikke altid er nødvendige, men hvis de anvendes, bør de være udarbejdet specifikt for lokaliteterne eller være integreret i andre udviklingsplaner, når sådanne findes. De bør omfatte alle kendte aktiviteter, hvorimod nye planer og projekter behandles i henhold til artikel 6, stk. 3 og 4.

Forvaltningsplaner for Natura 2000-lokaliteter er et nyttigt værktøj til at sikre, at gennemførelsen af bestemmelserne i artikel 6, stk. 1, finder sted på en klar og gennemsigtig måde og med inddragelse af interessenter. Disse planer er ikke altid er nødvendige, men hvis de anvendes, bør de være udarbejdet specifikt for lokaliteterne eller være integreret i andre udviklingsplaner, når sådanne findes. De bør omfatte alle kendte aktiviteter, hvorimod nye planer og projekter behandles i henhold til artikel 6, stk. 3 og 4.

2.4.2.   Retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler

Udtrykket »i givet fald« henviser kun til forvaltningsplaner og til retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler, som er nødvendige i alle tilfælde (sag C-508/04, præmis 71). Selv hvis en medlemsstat finder, at en forvaltningsplan er unødvendig, vil den stadig være nødt til at træffe sådanne foranstaltninger.

Opdelingen i disse tre kategorier af foranstaltninger skal anses i bred forstand. En række foranstaltninger kan anses for hensigtsmæssige til at opfylde de bevaringsmålsætninger, der fastsættes for hver lokalitet. Dette indebærer ofte aktiv forvaltning, men i nogle tilfælde kan det også omfatte flere passive forebyggende foranstaltninger (f.eks. forvaltning uden indgriben). På den anden side er de ikke nødvendigvis nye foranstaltninger, da eksisterende foranstaltninger kan anses for tilstrækkelige, hvis de er hensigtsmæssige.

| — | Retsakter følger normalt et mønster, der er fastlagt i lovgivningen og kan fastsætte specifikke krav i forbindelse med aktiviteter, der kan tillades, begrænses eller forbydes på lokaliteten. |
| --- | --- |

—

Retsakter følger normalt et mønster, der er fastlagt i lovgivningen og kan fastsætte specifikke krav i forbindelse med aktiviteter, der kan tillades, begrænses eller forbydes på lokaliteten.

Retsakter

| — | Administrative bestemmelser kan fastsætte relevante bestemmelser i relation til gennemførelsen af bevaringsforanstaltninger eller godkendelsen af andre aktiviteter på lokaliteten. |
| --- | --- |

—

Administrative bestemmelser kan fastsætte relevante bestemmelser i relation til gennemførelsen af bevaringsforanstaltninger eller godkendelsen af andre aktiviteter på lokaliteten.

Administrative bestemmelser

| — | Aftaler omfatter oprettelse af kontrakter eller aftaler, normalt mellem forvaltningsmyndigheder og grundejere eller -brugere på lokaliteten. |
| --- | --- |

—

Aftaler omfatter oprettelse af kontrakter eller aftaler, normalt mellem forvaltningsmyndigheder og grundejere eller -brugere på lokaliteten.

Aftaler

| Miljøvenligt landbrug eller miljøvenlige skovbrugsforanstaltninger fungerer som et godt eksempel på en aftale, der i udarbejdelsen af aftaler til fordel for Natura 2000-lokaliteter tager højde for socioøkonomiske behov. De bør udformes i overensstemmelse med de bevaringsforanstaltninger, der er fastsat for lokaliteten og med henblik på at opfylde bevaringsmålsætningerne for lokaliteten.






  — | Miljøvenlige aftaler med landbrugere inden for programmer til udvikling af landdistrikterne kan anvendes som en aftale med henblik på at opretholde eller forbedre bevaringstilstanden for nogle naturtyper (f.eks. græsningsarealer, enge) samt arter over mange udbredelsesområder. |
| --- | --- |

Miljøvenligt landbrug eller miljøvenlige skovbrugsforanstaltninger fungerer som et godt eksempel på en aftale, der i udarbejdelsen af aftaler til fordel for Natura 2000-lokaliteter tager højde for socioøkonomiske behov. De bør udformes i overensstemmelse med de bevaringsforanstaltninger, der er fastsat for lokaliteten og med henblik på at opfylde bevaringsmålsætningerne for lokaliteten.

Miljøvenligt landbrug

miljøvenlige skovbrugsforanstaltninger

—

Miljøvenlige aftaler med landbrugere inden for programmer til udvikling af landdistrikterne kan anvendes som en aftale med henblik på at opretholde eller forbedre bevaringstilstanden for nogle naturtyper (f.eks. græsningsarealer, enge) samt arter over mange udbredelsesområder.

Miljøvenlige aftaler

| — | Miljøvenlige skovbrugsforanstaltninger kan også bruges til at udforme aftaler med skovejere om forvaltning af skovene til gavn for bevaring af naturtyper og arter. |
| --- | --- |

—

Miljøvenlige skovbrugsforanstaltninger kan også bruges til at udforme aftaler med skovejere om forvaltning af skovene til gavn for bevaring af naturtyper og arter.

Miljøvenlige skovbrugsforanstaltninger

I denne sammenhæng bør alle relevante EU-fonde (f.eks. fonde for udvikling af landdistrikter og regionale fonde samt LIFE-programmet (28)) betragtes som et middel til gennemførelse af disse foranstaltninger (29).

28

29

Valget mellem retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler overlades til medlemsstaterne. Dette er i overensstemmelse med nærhedsprincippet. Medlemsstaterne skal vælge mindst én af de tre kategorier, dvs. retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler.

Der er ikke noget hierarki mellem disse tre kategorier. Medlemsstaterne kan altså for en Natura 2000-lokalitet vælge kun at anvende én kategori af foranstaltninger (f.eks. kun aftaler) eller kombinerede foranstaltninger (f.eks. en kombination af retsakter og aftaler i henhold til bevaringsforanstaltningerne vedrørende naturtyperne i bilag I og arterne i bilag II, der findes på lokaliteten). Desuden kan medlemsstaterne udover de obligatoriske foranstaltninger vælge at udarbejde og gennemføre forvaltningsplaner.

De tre kategorier af foranstaltninger er klassificeret som »passende«. Dette udtryk er ikke defineret i direktivet. Med hensyn til artikel 6, stk. 1, er retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler dog omfattet af begrebet bevaringsforanstaltninger. Udtrykket »relevant« ikke har andre formål end at minde om, at uanset hvilken type foranstaltning, medlemsstaterne vælger, er der en forpligtelse til at sikre, at den svarer til de økologiske behov for målarterne for en bestemt Natura 2000-lokalitet, og at den overholder direktivets overordnede målsætninger, der er defineret i artikel 2, stk. 1 og 2.

| For særlige bevaringsområder skal medlemsstaterne fastlægge og gennemføre de relevante retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler. De skal a) opfylde de økologiske behov for naturtyper i bilag I og arter i bilag II, der forekommer på lokaliteterne; og b) opfylde direktivets overordnede mål med at opretholde eller genoprette en gunstig bevaringsstatus for naturtyper og arter af dyr og planter af fællesskabsbetydning. |
| --- |

For særlige bevaringsområder skal medlemsstaterne fastlægge og gennemføre de relevante retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler. De skal a) opfylde de økologiske behov for naturtyper i bilag I og arter i bilag II, der forekommer på lokaliteterne; og b) opfylde direktivets overordnede mål med at opretholde eller genoprette en gunstig bevaringsstatus for naturtyper og arter af dyr og planter af fællesskabsbetydning.

For særlige bevaringsområder skal medlemsstaterne fastlægge og gennemføre de relevante retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler. De skal a) opfylde de økologiske behov for naturtyper i bilag I og arter i bilag II, der forekommer på lokaliteterne; og b) opfylde direktivets overordnede mål med at opretholde eller genoprette en gunstig bevaringsstatus for naturtyper og arter af dyr og planter af fællesskabsbetydning.

3.   ARTIKEL 6, STK. 2

ARTIKEL 6, STK. 2

Præcisering af begreberne træffe passende foranstaltninger for at undgå
  forringelse og forstyrrelse

Præcisering af begreberne træffe passende foranstaltninger for at undgå

forringelse

forstyrrelse

3.1.   TEKST

»Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for arterne i de særlige bevaringsområder samt forstyrrelser af de arter, for hvilke områderne er udpeget, for så vidt disse forstyrrelser har betydelige konsekvenser for dette direktivs målsætninger.«

3.2.   ANVENDELSESOMRÅDE

Denne artikel tager udgangspunkt i princippet om forebyggelse:»Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at undgå forringelse ... i de særlige bevaringsområder samt forstyrrelser ...«.

princippet om forebyggelse:

for at undgå

Disse foranstaltninger går ud over de forvaltningsforanstaltninger, der er nødvendige til bevaring, da disse allerede er omfattet af Artikel 6, stk. 1. Ordene »undgå« og »har betydelige konsekvenser« understreger, at der er tale om forebyggende foranstaltninger. Det er ikke acceptabelt at vente med at træffe foranstaltninger, indtil forringelse eller forstyrrelse finder sted (sag C-418/04 — jf. også i afsnit 4.4.1 fortolkningen af »kan« i artikel 6, stk. 3).

Denne artikel skal fortolkes således, at medlemsstaterne pålægges at træffe alle hensigtsmæssige foranstaltninger til at sikre, at der ikke finder forringelse eller betydelig forstyrrelse sted. Det kræver, at både menneskeskabte og alle forudsigelige naturlige forringelser af naturtyper og arters levesteder skal undgås.

Anvendelsesområdet for denne artikel er bredere end det er for artikel 6, stk. 3 og artikel 6, stk. 4, som kun finder anvendelse på planer og projekter. Det gælder også for udførelsen af alle igangværende aktiviteter såsom landbrug, fiskeri eller vandforvaltning, som eventuelt ikke er omfattet af artikel 6, stk. 3 (30), samt planer og projekter, der allerede er godkendt og efterfølgende måtte vise sig kan give anledning til en forringelse eller forstyrrelse (31). Det kan også finde anvendelse på gennemførelsen af planer og projekter, som blev godkendt inden artikel 6, stk. 3, trådte i kraft (C-399/14, præmis 33).

30

31

Artikel 6, stk. 2:

| — | Finder permanent anvendelse på særlige bevaringsområder, lokaliteter af fællesskabsbetydning og særligt beskyttede områder. Det kan omfatte tidligere, nuværende eller fremtidige aktiviteter eller arrangementer. Hvis en allerede eksisterende aktivitet i et særligt bevaringsområde eller et særligt beskyttet område kan medføre forringelse af naturtyper eller forstyrrelse af arter, for hvilke en lokalitet er blevet udpeget, skal det være omfattet af de relevante foranstaltninger, der er fastsat i henholdsvis artikel 6, stk. 2, i habitatdirektivet eller artikel 4, stk. 4, i fugledirektivet, hvor det er relevant. Det kan i givet fald kræve, at den negative virkning bringes til ophør enten ved at stoppe aktiviteten og/eller ved at træffe afhjælpnings- eller genoprettelsesforanstaltninger. Dette kan ske ved hjælp af en efterfølgende vurdering.
  Dette underbygges af Owenduff-sagen (C-117/00, præmis 28-30) (32), hvor Domstolen fandt, at artikel 6, stk. 2, blev overtrådt, fordi der ikke var truffet foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne i et særligt beskyttet område for de arter, som det særligt beskyttede område var udpeget for.
  Domstolen har også fastslået, at en medlemsstat ved generelt at bestemme, at visse aktiviteter, som praktiseres på de betingelser og i de områder, der er godkendt i henhold til gældende love og regler, ikke udgør aktiviteter, som forårsager forstyrrelser, eller som har en sådan virkning, undlader at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 2, i habitatdirektivet (sag C-241/08, præmis 76). |
| --- | --- |

—

Finder permanent anvendelse på særlige bevaringsområder, lokaliteter af fællesskabsbetydning og særligt beskyttede områder. Det kan omfatte tidligere, nuværende eller fremtidige aktiviteter eller arrangementer. Hvis en allerede eksisterende aktivitet i et særligt bevaringsområde eller et særligt beskyttet område kan medføre forringelse af naturtyper eller forstyrrelse af arter, for hvilke en lokalitet er blevet udpeget, skal det være omfattet af de relevante foranstaltninger, der er fastsat i henholdsvis artikel 6, stk. 2, i habitatdirektivet eller artikel 4, stk. 4, i fugledirektivet, hvor det er relevant. Det kan i givet fald kræve, at den negative virkning bringes til ophør enten ved at stoppe aktiviteten og/eller ved at træffe afhjælpnings- eller genoprettelsesforanstaltninger. Dette kan ske ved hjælp af en efterfølgende vurdering.

permanent

Dette underbygges af Owenduff-sagen (C-117/00, præmis 28-30) (32), hvor Domstolen fandt, at artikel 6, stk. 2, blev overtrådt, fordi der ikke var truffet foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne i et særligt beskyttet område for de arter, som det særligt beskyttede område var udpeget for.

32

Domstolen har også fastslået, at en medlemsstat ved generelt at bestemme, at visse aktiviteter, som praktiseres på de betingelser og i de områder, der er godkendt i henhold til gældende love og regler, ikke udgør aktiviteter, som forårsager forstyrrelser, eller som har en sådan virkning, undlader at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 2, i habitatdirektivet (sag C-241/08, præmis 76).

| — | Er ikke begrænset til forsætlige handlinger, men kan også omfatte alle hændelige begivenheder, der kan opstå (brand, oversvømmelse, osv.), så længe de er forudsigelige — hvis de f.eks. normalt finder sted med få års mellemrum (33). I tilfælde af katastrofer vedrører dette kun forpligtelsen til at træffe (relativt) forebyggende foranstaltninger for at reducere risikoen for sådanne katastrofer, så længe de kan bringe formålet med direktivet i fare.






  — | Er ikke begrænset til menneskelige aktiviteter. I sag C-6/04, præmis 34, fandt Domstolen, at »for gennemførelsen af habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, kan være nødvendigt at træffe såvel foranstaltninger, der tilsigter at imødegå udefrakommende menneskeskabte skader eller forstyrrelser, som foranstaltninger, der har til formål at bremse den naturlige udvikling, der kan forringe bevaringsstatus for de forskellige arter og naturtyper i de særlige bevaringsområder«. F.eks. skal der i tilfælde af naturlige skift eller virkninger af klimaforandringer træffes foranstaltninger for at bremse eller modvirke denne proces, hvis den anses for at påvirke arter eller naturtyper negativt, for hvilke lokaliteten er blevet udpeget. Naturligt dynamiske situationer samt ændringer knyttet til klimaændringer (f.eks. vandstand i havene, forsvindende eller nye arter) bør derfor vurderes fra sag til sag (34). |
| --- | --- | --- |

—

Er ikke begrænset til forsætlige handlinger, men kan også omfatte alle hændelige begivenheder, der kan opstå (brand, oversvømmelse, osv.), så længe de er forudsigelige — hvis de f.eks. normalt finder sted med få års mellemrum (33). I tilfælde af katastrofer vedrører dette kun forpligtelsen til at træffe (relativt) forebyggende foranstaltninger for at reducere risikoen for sådanne katastrofer, så længe de kan bringe formålet med direktivet i fare.

Er ikke begrænset til forsætlige handlinger

33

—

Er ikke begrænset til menneskelige aktiviteter. I sag C-6/04, præmis 34, fandt Domstolen, at »for gennemførelsen af habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, kan være nødvendigt at træffe såvel foranstaltninger, der tilsigter at imødegå udefrakommende menneskeskabte skader eller forstyrrelser, som foranstaltninger, der har til formål at bremse den naturlige udvikling, der kan forringe bevaringsstatus for de forskellige arter og naturtyper i de særlige bevaringsområder«. F.eks. skal der i tilfælde af naturlige skift eller virkninger af klimaforandringer træffes foranstaltninger for at bremse eller modvirke denne proces, hvis den anses for at påvirke arter eller naturtyper negativt, for hvilke lokaliteten er blevet udpeget. Naturligt dynamiske situationer samt ændringer knyttet til klimaændringer (f.eks. vandstand i havene, forsvindende eller nye arter) bør derfor vurderes fra sag til sag (34).

Er ikke begrænset til menneskelige aktiviteter

34

Lovgiveren medtog visse grænser for medlemsstaternes ansvarsområde:

grænser

| — | Geografiske afgræsninger — foranstaltningerne er kun rettet mod arter og naturtyper, der forekommer i »særlige bevaringsområder«. På den anden side kan der være behov for at gennemføre foranstaltninger uden for det særlige bevaringsområde, hvis eksterne hændelser kan påvirke arterne og naturtyperne inden for det særlige bevaringsområde. I tilfælde af giftigt udslip, der påvirker et vådområde, vil anvendelse af artikel 6, stk. 2, f.eks. kræve, at alle forebyggende foranstaltninger træffes for at undgå spild, selv om dets placering er langt væk fra vådområdet. Artiklen specificerer ikke, at foranstaltninger skal træffes i det særlige bevaringsområde, men at de bør undgå forringelse af det særlige bevaringsområde. Den samme logik gælder for særligt beskyttede områder. |
| --- | --- |

—

Geografiske afgræsninger — foranstaltningerne er kun rettet mod arter og naturtyper, der forekommer i »særlige bevaringsområder«. På den anden side kan der være behov for at gennemføre foranstaltninger uden for det særlige bevaringsområde, hvis eksterne hændelser kan påvirke arterne og naturtyperne inden for det særlige bevaringsområde. I tilfælde af giftigt udslip, der påvirker et vådområde, vil anvendelse af artikel 6, stk. 2, f.eks. kræve, at alle forebyggende foranstaltninger træffes for at undgå spild, selv om dets placering er langt væk fra vådområdet. Artiklen specificerer ikke, at foranstaltninger skal træffes i det særlige bevaringsområde, men at de bør undgå forringelse af det særlige bevaringsområde. Den samme logik gælder for særligt beskyttede områder.

Geografiske afgræsninger

uden for

træffes i

undgå forringelse af

| — | Afgrænsning af de pågældende naturtyper og arter — de relevante foranstaltninger vedrører kun naturtyper og arter, »for hvilke områderne er udpeget«. De naturtyper og arter, der er berørt af de foranstaltninger, der skal træffes, er dem, der er identificeret i Natura 2000-standardformularen (jf. afsnit 2.2 og 4.6.3). Målet er derfor ikke at træffe generelle beskyttelsesforanstaltninger, men derimod at træffe foranstaltninger, der er koncentreret om de arter og naturtyper, der lå til grund for udpegelsen af lokaliteten (dvs. dem, der er registreret som betydeligt forekommende i standardformularen, og som er identificeret i udpegelsesdokumentet). Forstyrrelserne og/eller forringelserne vil således blive fastlagt med henvisning til oplysningerne indsendt af medlemsstaterne og vil blive anvendt til at sikre sammenhæng i Natura 2000-nettet for de pågældende arter og naturtyper. |
| --- | --- |

—

Afgrænsning af de pågældende naturtyper og arter — de relevante foranstaltninger vedrører kun naturtyper og arter, »for hvilke områderne er udpeget«. De naturtyper og arter, der er berørt af de foranstaltninger, der skal træffes, er dem, der er identificeret i Natura 2000-standardformularen (jf. afsnit 2.2 og 4.6.3). Målet er derfor ikke at træffe generelle beskyttelsesforanstaltninger, men derimod at træffe foranstaltninger, der er koncentreret om de arter og naturtyper, der lå til grund for udpegelsen af lokaliteten (dvs. dem, der er registreret som betydeligt forekommende i standardformularen, og som er identificeret i udpegelsesdokumentet). Forstyrrelserne og/eller forringelserne vil således blive fastlagt med henvisning til oplysningerne indsendt af medlemsstaterne og vil blive anvendt til at sikre sammenhæng i Natura 2000-nettet for de pågældende arter og naturtyper.

Afgrænsning af de pågældende naturtyper og arter

| Medlemsstaterne har pligt til at træffe forebyggende foranstaltninger for at undgå forringelse og forstyrrelser, der er forbundet med en forudsigelig hændelse, aktivitet eller proces. Disse foranstaltninger gælder for alle arter og naturtyper, for hvilke der er udpeget lokaliteter, og foranstaltningerne bør om nødvendigt også gennemføres uden for lokaliteterne. |
| --- |

Medlemsstaterne har pligt til at træffe forebyggende foranstaltninger for at undgå forringelse og forstyrrelser, der er forbundet med en forudsigelig hændelse, aktivitet eller proces. Disse foranstaltninger gælder for alle arter og naturtyper, for hvilke der er udpeget lokaliteter, og foranstaltningerne bør om nødvendigt også gennemføres uden for lokaliteterne.

Medlemsstaterne har pligt til at træffe forebyggende foranstaltninger for at undgå forringelse og forstyrrelser, der er forbundet med en forudsigelig hændelse, aktivitet eller proces. Disse foranstaltninger gælder for alle arter og naturtyper, for hvilke der er udpeget lokaliteter, og foranstaltningerne bør om nødvendigt også gennemføres uden for lokaliteterne.

3.3.   HVAD BETYDER »TRÆFFER PASSENDE FORANSTALTNINGER FOR AT UNDGÅ ...«?

Artikel 6, stk. 2, kræver at medlemsstaterne »træffer passende foranstaltninger for at undgå ...«. En række retssager har præciseret, hvilken type retlig beskyttelsesordning der skal iværksættes for så vidt angår artikel 6, stk. 2, i habitatdirektivet. De understreger navnlig behovet for retlige beskyttelsesordninger, der er specifikke, kohærente og fuldstændige og i stand til at sikre en bæredygtig forvaltning og effektiv beskyttelse af de pågældende lokaliteter (C-293/07 præmis 26-29) (35).

specifikke, kohærente og fuldstændige

35

Domstolen har ligeledes konstateret overtrædelser i tilfælde, hvor den indførte ordning var »for generel og ikke specifikt vedrørte det særligt beskyttede område eller de arter der« (C-166/04, præmis 15), hvor bestemmelser først bringes i anvendelse »efter de pågældende aktiviteter er påbegyndt, og dermed efter at eventuelle forringelser er indtrådt« (C-418/04, præmis 208), eller hvor særligt beskyttede områder blev underlagt »uensartede retlige ordninger, som ikke gav de særligt beskyttede områder tilstrækkelig beskyttelse« (C-293/07, præmis 26).

I visse tilfælde vil det eventuelt ikke være tilstrækkeligt alene at indlede en straffesag mod eller pålægge den part, der er ansvarlig for forringelsen/forstyrrelsen, bøder, for at sikre at en medlemsstat overholder artikel 6, stk. 2, (C-504/14, præmis 55 og 56).

Ifølge Domstolen indebærer »udtrykket »passende foranstaltninger« i artikel 6, stk. 2, i habitatdirektivet, at medlemsstaterne har skønsbeføjelser i anvendelsen denne bestemmelse. Det skal dog bemærkes, at en virksomhed kun er i overensstemmelse med artikel 6, stk. 2, hvis det sikres, at den ikke medfører forstyrrelser, der mærkbart vil kunne påvirke direktivets formål, navnlig dets bevaringsmålsætninger« (dom i sagen Kommissionen mod Spanien, C--404/09, præmis 126 og den deri citerede retspraksis). Domstolen finder endvidere, at »hvis en efterfølgende undersøgelse på grundlag af den nævnte artikel 6, stk. 2, i det foreliggende tilfælde viser sig at være en »passende foranstaltning« som omhandlet i denne bestemmelse, skal denne undersøgelse derfor på detaljeret måde definere, hvilke risici for ødelæggelse eller forstyrrelser, som kan have betydelige konsekvenser som omhandlet i den nævnte bestemmelse, udførelsen af den pågældende plan eller det pågældende projekt medfører, og være foretaget i overensstemmelse med kravene i dette direktivs artikel 6, stk. 3,« (C-399/14, præmis 40, 41 og 54).

| Den retlige ordning i medfør af artikel 6, stk. 2, skal være specifik, kohærent og komplet og i stand til sikre effektiv beskyttelse af de pågældende lokaliteter. Medlemsstaterne har skønsbeføjelser, når de træffer passende foranstaltninger til at gennemføre bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, forudsat at der er garanti for, at der ikke vil forekomme nogen forringelse og forstyrrelse. Hvis der er behov for en kontrol af en plan eller et projekt for at efterkomme bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, skal den ske i overensstemmelse med kravene i artikel 6, stk. 3. |
| --- |

Den retlige ordning i medfør af artikel 6, stk. 2, skal være specifik, kohærent og komplet og i stand til sikre effektiv beskyttelse af de pågældende lokaliteter. Medlemsstaterne har skønsbeføjelser, når de træffer passende foranstaltninger til at gennemføre bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, forudsat at der er garanti for, at der ikke vil forekomme nogen forringelse og forstyrrelse. Hvis der er behov for en kontrol af en plan eller et projekt for at efterkomme bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, skal den ske i overensstemmelse med kravene i artikel 6, stk. 3.

Den retlige ordning i medfør af artikel 6, stk. 2, skal være specifik, kohærent og komplet og i stand til sikre effektiv beskyttelse af de pågældende lokaliteter. Medlemsstaterne har skønsbeføjelser, når de træffer passende foranstaltninger til at gennemføre bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, forudsat at der er garanti for, at der ikke vil forekomme nogen forringelse og forstyrrelse. Hvis der er behov for en kontrol af en plan eller et projekt for at efterkomme bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, skal den ske i overensstemmelse med kravene i artikel 6, stk. 3.

3.4.   GÆLDER DER FORSKELLIGE KRAV FOR FORRINGELSER OG FORSTYRRELSER?

Med hensyn til forstyrrelse af arter præciserer artikel 6, stk. 2, at der skal træffes passende foranstaltninger for at undgå forstyrrelser »for så vidt disse forstyrrelser har betydelige konsekvenser for dette direktivs målsætninger«.

forstyrrelse af arter

for dette direktivs

Den pågældende forstyrrelse skal være relevant for (have en indflydelse på) bevaringsstatus for arterne i forbindelse med direktivets målsætninger. Det er derfor i forbindelse med disse målsætninger, at medlemsstaten skal fastslå, om en forstyrrelse er betydelig.

målsætninger

Med hensyn til forringelse af levesteder (der vedrører både naturtyper og levesteder for arterne) er virkningerne i henhold til direktivets målsætninger imidlertid ikke udtrykkeligt nævnt i artikel 6, stk. 2. Det er blot anført, at forringelse af levesteder skal undgås.

forringelse af levesteder

Det kan forekomme vanskeligt at vurdere forringelse i absolutte tal uden henvisning til målbare grænser. Hvis forringelse knyttes til bevaringsmålsætninger for de enkelte lokaliteter, der bidrager til at opfylde direktivets målsætninger, kan det imidlertid være muligt at fortolke grænserne for, hvad der udgør forringelse (jf. afsnit 3.5.1).

Artikel 6, stk. 2 og 3, i habitatdirektivet skal fortolkes samlet, og de har til formål at sikre samme beskyttelsesniveau for naturtyper og levesteder for arter (C-258/11, præmis 32 C-521/12, præmis 19 C-387 og 388). Derfor bør vurderingen af forringelse, hvis en sådan vurdering er nødvendig, følge kriterier og metoder svarende til dem, der benyttes ved anvendelsen af artikel 6, stk. 3 (jf. også C-399/14, præmis 54).

En naturtypes eller arts levesteds bevaringsstatus på en lokalitet kan vurderes i forhold til deres bevaringsstatus, som omhandlet i Natura 2000-standardformularen, forudsat at denne er ajourført.

På en given lokalitet bør bevaringsstatus afspejle de pågældende naturtyper og arters dynamiske karakter.

| Forstyrrelse af en art skal undgås i det omfang, at forstyrrelsen kan være betydelig i henhold til direktivets målsætninger. På den anden side klassificeres forringelse af en naturtype eller en arts levested ikke i henhold til behovet for at være betydelig med hensyn til direktivets målsætninger, forringelse skal simpelthen helt undgås.


  Forringelse og forstyrrelse bør vurderes i forhold til bevaringsmålsætningerne for lokaliteten og bevaringsstatus for de arter og naturtyper, der forekommer på lokaliteten, efter de samme kriterier som for proceduren efter artikel 6, stk. 3. Dette begreb skal fortolkes dynamisk i henhold til udviklingen i bevaringsstatus for naturtyper eller arter på den pågældende lokalitet. |
| --- |

Forstyrrelse af en art skal undgås i det omfang, at forstyrrelsen kan være betydelig i henhold til direktivets målsætninger. På den anden side klassificeres forringelse af en naturtype eller en arts levested ikke i henhold til behovet for at være betydelig med hensyn til direktivets målsætninger, forringelse skal simpelthen helt undgås.

Forstyrrelse af en art skal undgås i det omfang, at forstyrrelsen kan være betydelig i henhold til direktivets målsætninger. På den anden side klassificeres forringelse af en naturtype eller en arts levested ikke i henhold til behovet for at være betydelig med hensyn til direktivets målsætninger, forringelse skal simpelthen helt undgås.

Forringelse og forstyrrelse bør vurderes i forhold til bevaringsmålsætningerne for lokaliteten og bevaringsstatus for de arter og naturtyper, der forekommer på lokaliteten, efter de samme kriterier som for proceduren efter artikel 6, stk. 3. Dette begreb skal fortolkes dynamisk i henhold til udviklingen i bevaringsstatus for naturtyper eller arter på den pågældende lokalitet.

Forringelse og forstyrrelse bør vurderes i forhold til bevaringsmålsætningerne for lokaliteten og bevaringsstatus for de arter og naturtyper, der forekommer på lokaliteten, efter de samme kriterier som for proceduren efter artikel 6, stk. 3. Dette begreb skal fortolkes dynamisk i henhold til udviklingen i bevaringsstatus for naturtyper eller arter på den pågældende lokalitet.

3.5.   INDIKATORER FOR FORRINGELSE OG FORSTYRRELSER

Medlemsstaterne skal træffe passende beskyttelsesforanstaltninger for at opretholde de
  økologiske kendetegn
  ved Natura 2000-lokaliteter fra det tidspunkt, hvor de er foreslået som lokaliteter af fællesskabsbetydning.

økologiske kendetegn

Domstolen har bekræftet dette i Bund-sagen (C-244/05, afsnit 45): »... skal det bemærkes, at i overensstemmelse med bilag III, etape 1, til direktivet afspejler de økologiske kendetegn ved en lokalitet, der er udpeget af de kompetente nationale myndigheder, de heri nævnte kriterier for vurderingen, nemlig den pågældende naturtypes repræsentativitet, dens areal, dens struktur og dens funktioner, dens størrelse og tætheden af den population af arter, der findes på lokaliteten, de levestedselementer, der er vigtige for den pågældende art, isolationsgraden af de artsbestande, der findes på lokaliteten samt lokalitetens værdi for bevaring af naturtypen og de pågældende arter«.

Heraf følger, at lokalitetens økologiske kendetegn ikke må forringes til et niveau under niveauet på tidspunktet for udpegelse. Hvis der er opnået en bedre status, skal denne forbedrede status være referencen. Som hovedregel vurderes forstyrrelser eller forringelse på en bestemt lokalitet fra sag til sag ved hjælp af indikatorer (se nedenfor) med hensyn til betydningen af deres udsving i værdi (36).

36

3.5.1.   Forringelse af arternes naturtyper og levesteder

Forringelse er alle former for forringelse, der påvirker en naturtype. Medlemsstaten skal tage hensyn til alle påvirkninger af det miljø, der forefindes i naturtypen (areal, vand, luft, jord). Hvis disse påvirkninger resulterer i, at bevaringsparametrene for naturtypen forværres, kan det antages, at der er sket en forringelse.

Det er vigtigt at påpege, at kravet om at undgå forringelse ikke kun gælder for
  naturtyper
  , der er opført i bilag I til habitatdirektivet, for hvilke der er udpeget en lokalitet, men også
  levesteder for arter
  , der er opført i bilag II til habitatdirektivet og bilag I i fugledirektivet samt trækfugle, der er omfattet af artikel 4, stk. 2, i fugledirektivet, som lokaliteten er udpeget for.

naturtyper

levesteder for arter

For at vurdere denne forringelse kan der henvises bevaringsmålsætninger for lokaliteten og dens økologiske kendetegn, der er årsag til, at den blev udpeget som en lokalitet af fællesskabsbetydning (i overensstemmelse med udvælgelseskriterierne i bilag III til direktivet) eller som et særligt beskyttet område.

De økologiske kendetegn for disse naturtyper er opført i standardformularen ved hjælp af følgende parametre (37):

naturtyper

37

| — | Graden af en naturtypes

  repræsentativitet

  er en målestok for, »hvor typisk« en naturtype er.

  Dette skal være knyttet til håndbogen om fortolkningen af bilag I-naturtyper (38), som omfatter en definition af hver naturtype samt en angivelse af karakteristiske arter og andre relevante elementer. Enhver begivenhed, aktivitet eller proces, der bidrager til, at naturtypen mister sin repræsentativitet, bør vurderes som forringelse. |
| --- | --- |

—

Graden af en naturtypes

  repræsentativitet

  er en målestok for, »hvor typisk« en naturtype er.

Graden af en naturtypes

repræsentativitet

er en målestok for, »hvor typisk« en naturtype er.

Dette skal være knyttet til håndbogen om fortolkningen af bilag I-naturtyper (38), som omfatter en definition af hver naturtype samt en angivelse af karakteristiske arter og andre relevante elementer. Enhver begivenhed, aktivitet eller proces, der bidrager til, at naturtypen mister sin repræsentativitet, bør vurderes som forringelse.

38

| — | Overfladen

  af naturtypen på lokaliteten og dens relative overflade i sammenligning med naturtypes samlede areal på det nationale område.

  Enhver begivenhed, aktivitet eller proces, som inden for lokaliteten reducerer størrelsen af naturtypen eller levestedet for arter, som lokaliteten er udpeget for, bør betragtes som en forringelse. |
| --- | --- |

—

Overfladen

  af naturtypen på lokaliteten og dens relative overflade i sammenligning med naturtypes samlede areal på det nationale område.

Overfladen

af naturtypen på lokaliteten og dens relative overflade i sammenligning med naturtypes samlede areal på det nationale område.

Enhver begivenhed, aktivitet eller proces, som inden for lokaliteten reducerer størrelsen af naturtypen eller levestedet for arter, som lokaliteten er udpeget for, bør betragtes som en forringelse.

| — | Bevaringsgraden

  af den pågældende naturtypes struktur og funktioner og dens retableringsmuligheder. |
| --- | --- |

—

Bevaringsgraden

  af den pågældende naturtypes struktur og funktioner og dens retableringsmuligheder.

Bevaringsgraden

af den pågældende naturtypes struktur og funktioner og dens retableringsmuligheder

Lignende overvejelser kan anvendes i forbindelse med levesteder for arter, f.eks. vådområder for fugle. Enhver forværring af disse faktorer, der er nødvendige for den langsigtede opretholdelse af naturtyper og levesteder for arter, kan betragtes som en forringelse. Forringelse kan f.eks. skyldes ikke blot reducering af naturtypens fysiske størrelse, men også af tab i egenskab som yngle-, fodrings-, rasteområde eller mellemstation for arterne.

De funktioner, der er nødvendige for opretholdelse på lang sigt, afhænger naturligvis af den pågældende naturtype. Medlemsstaterne skal kende behovene (ved hjælp af undersøgelser, dataindsamling, osv.), da artikel 6, stk. 1, fastsætter, at de skal træffe foranstaltninger »der opfylder de økologiske behov for naturtyperne i bilag I og de arter i bilag II«.

| Forringelse af naturtyper på en lokalitet forekommer, når arealet, der er omfattet af naturtypen eller levestedet for arterne på lokaliteten, reduceres, eller den særlige struktur og de funktioner, der er nødvendige for opretholdelse på lang sigt af naturtypen eller status for de arter, der holder til på naturtypen, reduceres i sammenligning med deres oprindelige eller genoprettede status. Denne vurdering foretages i henhold til lokalitetens bevaringsmålsætninger og dens bidrag til sammenhængen i nettet. |
| --- |

Forringelse af naturtyper på en lokalitet forekommer, når arealet, der er omfattet af naturtypen eller levestedet for arterne på lokaliteten, reduceres, eller den særlige struktur og de funktioner, der er nødvendige for opretholdelse på lang sigt af naturtypen eller status for de arter, der holder til på naturtypen, reduceres i sammenligning med deres oprindelige eller genoprettede status. Denne vurdering foretages i henhold til lokalitetens bevaringsmålsætninger og dens bidrag til sammenhængen i nettet.

Forringelse af naturtyper på en lokalitet forekommer, når arealet, der er omfattet af naturtypen eller levestedet for arterne på lokaliteten, reduceres, eller den særlige struktur og de funktioner, der er nødvendige for opretholdelse på lang sigt af naturtypen eller status for de arter, der holder til på naturtypen, reduceres i sammenligning med deres oprindelige eller genoprettede status. Denne vurdering foretages i henhold til lokalitetens bevaringsmålsætninger og dens bidrag til sammenhængen i nettet.

3.5.2.   Forstyrrelse af arter

I modsætning til forringelse, påvirker forstyrrelse ikke direkte en lokalitets fysiske betingelser. Forstyrrelse vedrører arter og kan være tidsbegrænset (støj, lyskilde, osv.). Forstyrrelsens intensitet, varighed og hyppighed er derfor vigtige parametre.

For at vurdere om en forstyrrelse er væsentlig med hensyn til direktivets målsætninger, kan der henvises til definitionen af en gunstig bevaringsstatus for en art i artikel 1, litra i), på grundlag af følgende faktorer:

en gunstig bevaringsstatus for en art

| — | »data vedrørende bestandsudviklingen af den pågældende art viser, at arten på lang sigt vil opretholde sig selv som en levedygtig bestanddel af dens naturlige levesteder«.
  Enhver begivenhed, aktivitet eller proces, der bidrager til langsigtet nedgang i populationen af arten på lokaliteten, kan betragtes som en væsentlig forstyrrelse. |
| --- | --- |

—

»data vedrørende bestandsudviklingen af den pågældende art viser, at arten på lang sigt vil opretholde sig selv som en levedygtig bestanddel af dens naturlige levesteder«.

data vedrørende bestandsudviklingen

Enhver begivenhed, aktivitet eller proces, der bidrager til langsigtet nedgang i populationen af arten på lokaliteten, kan betragtes som en væsentlig forstyrrelse.

| — | »Når artens naturlige udbredelsesområde hverken er i tilbagegang, eller der er sandsynlighed for, at det inden for en overskuelig fremtid vil blive mindsket«.
  Enhver begivenhed, aktivitet eller proces, der bidrager til tilbagegang eller risiko for tilbagegang i arternes udbredelsesområde på lokaliteten, kan betragtes som en væsentlig forstyrrelse. |
| --- | --- |

—

»Når artens naturlige udbredelsesområde hverken er i tilbagegang, eller der er sandsynlighed for, at det inden for en overskuelig fremtid vil blive mindsket«.

naturlige udbredelsesområde hverken er i tilbagegang

Enhver begivenhed, aktivitet eller proces, der bidrager til tilbagegang eller risiko for tilbagegang i arternes udbredelsesområde på lokaliteten, kan betragtes som en væsentlig forstyrrelse.

| — | »Der er og sandsynligvis fortsat vil være et tilstrækkeligt stort levested til på lang sigt at bevare dens bestande«.
  Enhver begivenhed, aktivitet eller proces, der medfører tilbagegang i størrelsen af artens tilgængelige levested, kan betragtes som en væsentlig forstyrrelse. |
| --- | --- |

—

»Der er og sandsynligvis fortsat vil være et tilstrækkeligt stort levested til på lang sigt at bevare dens bestande«.

tilstrækkeligt stort levested

Enhver begivenhed, aktivitet eller proces, der medfører tilbagegang i størrelsen af artens tilgængelige levested, kan betragtes som en væsentlig forstyrrelse.

I denne henseende kan påvirkninger såsom støj, vibrationer og isolering af delpopulationer af en art forårsage væsentlige forstyrrelser for den pågældende art. Hvis en medlemsstat således undlader at træffe passende foranstaltninger for at forhindre disse påvirkninger, udgør det en manglende opfyldelse af forpligtelserne i henhold til artikel 6, stk. 2, i habitatdirektivet (sag C-404/09).

Faktorer såsom intensitet, hyppighed og varighed af forstyrrelsen kan tages i betragtning ved fastlæggelse af, om den er væsentlig, hvilket kan variere mellem arterne og i henhold til forskellige tidspunkter og betingelser (f.eks. foderressourcer eller gennem forekomst af tilstrækkelige uforstyrrede områder i nærheden).

| Forstyrrelse af en art finder sted på en lokalitet som følge af begivenheder, aktiviteter eller processer, der inden for lokaliteten bidrager til tilbagegang i arternes populationer på lang sigt, til reducering af eller risiko for reducering af udbredelsesområdet og en reducering af dens tilgængelige levested. Denne vurdering foretages i henhold til lokalitetens bevaringsmålsætninger og dens bidrag til sammenhængen i nettet. |
| --- |

Forstyrrelse af en art finder sted på en lokalitet som følge af begivenheder, aktiviteter eller processer, der inden for lokaliteten bidrager til tilbagegang i arternes populationer på lang sigt, til reducering af eller risiko for reducering af udbredelsesområdet og en reducering af dens tilgængelige levested. Denne vurdering foretages i henhold til lokalitetens bevaringsmålsætninger og dens bidrag til sammenhængen i nettet.

Forstyrrelse af en art finder sted på en lokalitet som følge af begivenheder, aktiviteter eller processer, der inden for lokaliteten bidrager til tilbagegang i arternes populationer på lang sigt, til reducering af eller risiko for reducering af udbredelsesområdet og en reducering af dens tilgængelige levested. Denne vurdering foretages i henhold til lokalitetens bevaringsmålsætninger og dens bidrag til sammenhængen i nettet.

4.   ARTIKEL 6, STK. 3

ARTIKEL 6, STK. 3

Præcisering af begreberne plan eller projekt, sandsynlighed for væsentlige påvirkninger, relevant vurdering, lokalitetens bevaringsmålsætninger kumulative virkninger, kompetente myndigheder, offentlighedens holdning, lokalitetens integritet

Præcisering af begreberne plan eller projekt, sandsynlighed for væsentlige påvirkninger, relevant vurdering, lokalitetens bevaringsmålsætninger kumulative virkninger, kompetente myndigheder, offentlighedens holdning, lokalitetens integritet

4.1.   TEKST

»Alle planer eller projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, men som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke en sådan lokalitet væsentligt, vurderes med hensyn til deres virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne. På baggrund af konklusionerne af vurderingen af virkningerne på lokaliteten, og med forbehold af stk. 4, giver de kompetente nationale myndigheder først deres tilslutning til en plan eller et projekt, når de har sikret sig, at den/det ikke skader lokalitetens integritet, og når de — hvis det anses for nødvendigt — har hørt offentligheden.«

4.2.   ANVENDELSESOMRÅDE

For så vidt angår formål og baggrund skal formålet med tredje og fjerde stykke i artikel 6 vurderes i henhold til første (eller for så vidt angår særligt beskyttede områder, første og andet stykke i artikel 3 og 4 i fugledirektivet) samt andet stykke i artikel 6. Det er især vigtigt at huske, at selv om det konstateres, at et initiativ eller en aktivitet ikke falder ind under anvendelsesområdet for artikel 6, stk. 3, skal initiativet eller aktiviteten fortsat være forenelig med de øvrige førnævnte bestemmelser.

formål og baggrund

Det kan bemærkes, at aktiviteter, der bidrager til eller er forenelige med lokalitetens bevaringsmålsætninger, eventuelt allerede er omfattet af artikel 6, stk. 1 og 2, f.eks. traditionelle landbrugsmetoder, der bevarer bestemte naturtyper og arter. Bestemmelserne i artikel 6, stk. 3 og 4, udgør en form for tilladelsesordning, der fastsætter omstændighederne for, hvilke planer og projekter der kan have væsentlige negative virkninger på Natura 2000-lokaliteter, eller som ikke kan tillades. Dermed sikres muligheden for fuldt ud at tage økonomiske og andre ikke-økologiske behov i betragtning i lyset af lokalitetens bevaringsmålsætninger.

Artikel 6, stk. 3, fastlægger en trinvis fremgangsmåde for behandling af planer og projekter (39).

trinvis fremgangsmåde

39

| a) | Den første del af denne procedure består af en forudgående vurdering (»screening«) for at afgøre, for det første om planen eller projektet er direkte forbundet med eller nødvendig for forvaltningen af lokaliteten, og for det andet, om det er sandsynligt, at det har en væsentlig indvirkning på lokaliteten. Denne del er omfattet af artikel 6, stk. 3, første punktum. |
| --- | --- |

a)

Den første del af denne procedure består af en forudgående vurdering (»screening«) for at afgøre, for det første om planen eller projektet er direkte forbundet med eller nødvendig for forvaltningen af lokaliteten, og for det andet, om det er sandsynligt, at det har en væsentlig indvirkning på lokaliteten. Denne del er omfattet af artikel 6, stk. 3, første punktum.

| b) | Den anden del af proceduren er omfattet af artikel 6, stk. 3, andet punktum, og vedrører den passende vurdering samt afgørelsen fra de kompetente nationale myndigheder. |
| --- | --- |

b)

Den anden del af proceduren er omfattet af artikel 6, stk. 3, andet punktum, og vedrører den passende vurdering samt afgørelsen fra de kompetente nationale myndigheder.

En tredje del af proceduren (der er omfattet af artikel 6, stk. 4) er relevant, hvis det til trods for en negativ vurdering foreslås ikke afvise en plan eller et projekt, men at overveje det yderligere. Efter artikel 6, stk. 4, er der i dette tilfælde mulighed for undtagelser fra artikel 6, stk. 3, på visse betingelser.

Hvornår proceduren kan anvendes og i hvilket omfang, afhænger af mange faktorer, og i rækkefølgen af trinene påvirkes hvert trin af det foregående trin. Rækkefølgen for, hvornår trinene udføres, er derfor afgørende for korrekt anvendelse af artikel 6, stk. 3.

For så vidt angår det geografiske anvendelsesområde er bestemmelserne i artikel 6, stk. 3, ikke begrænset til planer og projekter, der udelukkende forekommer i eller omfatter en beskyttet lokalitet. De gælder også for planer og projekter, der ligger uden for lokaliteten, men som kan have væsentlig indvirkning på den uanset deres afstand fra den pågældende lokalitet (sag C-98/03, præmis 51 og C-418/04, præmis 232-233).

det geografiske anvendelsesområde

Desuden har Domstolen fastslået, at artikel 6, stk. 3, i habitatdirektivet ikke udelukker strengere nationale beskyttende foranstaltninger, der f.eks. kan kræve absolut forbud mod en bestemt aktivitetstype, uden krav om en vurdering af miljøpåvirkningen af det enkelte projekt eller den enkelte plan for den pågældende Natura 2000-lokalitet (C-2/10, præmis 39-75).

| Artikel 6, stk. 3, fastlægger en trinvis fremgangsmåde til vurdering af planer og projekter, der kan have væsentlig indvirkning på en Natura 2000-lokalitet. Aktiviteter, der ikke er omfattet af artikel 6, stk. 3, skal fortsat være forenelige med bestemmelserne i artikel 6, stk. 1 — eller for så vidt angår særligt beskyttede områder, artikel 3, artikel 4, stk. 1 og 2, i fugledirektivet — og artikel 6, stk. 2, i habitatdirektivet. |
| --- |

Artikel 6, stk. 3, fastlægger en trinvis fremgangsmåde til vurdering af planer og projekter, der kan have væsentlig indvirkning på en Natura 2000-lokalitet. Aktiviteter, der ikke er omfattet af artikel 6, stk. 3, skal fortsat være forenelige med bestemmelserne i artikel 6, stk. 1 — eller for så vidt angår særligt beskyttede områder, artikel 3, artikel 4, stk. 1 og 2, i fugledirektivet — og artikel 6, stk. 2, i habitatdirektivet.

Artikel 6, stk. 3, fastlægger en trinvis fremgangsmåde til vurdering af planer og projekter, der kan have væsentlig indvirkning på en Natura 2000-lokalitet. Aktiviteter, der ikke er omfattet af artikel 6, stk. 3, skal fortsat være forenelige med bestemmelserne i artikel 6, stk. 1 — eller for så vidt angår særligt beskyttede områder, artikel 3, artikel 4, stk. 1 og 2, i fugledirektivet — og artikel 6, stk. 2, i habitatdirektivet.

4.3.   FORHOLDET MELLEM ARTIKEL 6, STK. 2, OG ARTIKEL 6, STK. 3

Artikel 6, stk. 2 og artikel 6, stk. 3, har til formål at forhindre enhver negativ indvirkning på en lokalitet. Hvad angår artikel 6, stk. 2, er formålet at »undgå forringelse ... eller væsentlig forstyrrelse«. Hvad angår artikel 6, stk. 3, sigter denne på at undgå godkendelse af alle planer og projekter, der kan »skade lokalitetens integritet«. Formålene er derfor stort set ens. Det bør imidlertid erindres, at bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, hele tiden finder anvendelse på lokaliteten, hvorimod bestemmelserne i artikel 6, stk. 3, kun finder anvendelse, hvis der foreslås en plan eller et projekt, der kan have væsentlige virkninger på lokaliteten. Da begge stykker tjener samme overordnede målsætning, er det logisk at konkludere, at alle planer eller projekter, der er godkendt i overensstemmelse med artikel 6, stk. 3, også vil være i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 6, stk. 2, medmindre de efterfølgende viser sig at forringe naturtypen og/eller forstyrre de arter, for hvilke lokaliteten er udpeget.

hele tiden

hvis der foreslås en plan eller et projekt

Dette blev bekræftet af Domstolen (sag C-127/02, præmis 35-37): »den omstændighed, at der er givet tilladelse til en plan eller et projekt i henhold til fremgangsmåden i habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, overflødiggør — med hensyn til indgriben på den beskyttede lokalitet, der er omhandlet i planen eller projektet — en samtidig anvendelse af den generelle beskyttelsesnorm, der er fastsat i artikel 6, stk. 2. En tilladelse til en plan eller et projekt, der er meddelt i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, forudsætter nemlig nødvendigvis, at planen eller projektet er blevet anset for ikke at kunne skade den omhandlende lokalitets integritet og følgelig for heller ikke at være egnet til at forårsage forringelse eller væsentlig forstyrrelse i artikel 6, stk. 2's forstand.

Det kan dog ikke udelukkes, at en sådan plan eller et sådant projekt, selv uden enhver fejl fra de kompetente nationale myndigheders side, senere viser sig at kunne forårsage sådanne forringelser eller forstyrrelser. Under disse omstændigheder gør anvendelsen af habitatdirektivets artikel 6, stk. 2, det muligt at opfylde hovedmålsætningen om bevaring og beskyttelse af kvaliteten af miljøet, herunder bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, som den er formuleret i første betragtning til direktivet.«

Hvis tilladelsen til en plan eller et projekt derimod meddeles uden at overholde artikel 6, stk. 3, er der tale om en overtrædelse af artikel 6, stk. 2, hvis der konstateres forringelse af en naturtype eller forstyrrelse af de arter, for hvilke den pågældende lokalitet er blevet udpeget (C-304/05, C-388/05, C-404/09, C-141/14).

Det samme gælder for alle projekter og aktiviteter, der blev godkendt forud for optagelse af lokaliteter på listen over lokaliteter af fællesskabsbetydning eller klassificeringen af dem som særligt beskyttede områder, og som ikke er omfattet af kravet om vurdering af deres indvirkning på naturtyper og arter i henhold til artikel 6, stk. 3, men hvor virkningerne heraf kan skade integriteten af disse lokaliteter. Artikel 6, stk. 2 og 3, i habitatdirektivet skal fortolkes som en helhed og har til formål at sikre samme beskyttelsesniveau for naturtyper og levesteder for arter (C-258/11, C--521/12, C-399/14, sag C-387 og 388/15).

Hvis artikel 6, stk. 2, medfører en forpligtelse til at foretage en efterfølgende undersøgelse af virkningerne af en plan eller et projekt for den pågældende lokalitet, skal undersøgelsen foretages i overensstemmelse med kravene i artikel 6, stk. 3 (sag C-399/14, præmis 54).

Artikel 6, stk. 3, finder ikke anvendelse på foranstaltninger, hvis gennemførelse kræver tilladelse, men som blev gennemført uden tilladelse og dermed var ulovlige. Sådanne foranstaltninger kan imidlertid have konsekvenser, der er i strid med artikel 6, stk. 2, og medlemsstaten er forpligtet til at handle i overensstemmelse med sidstnævnte bestemmelse (sag C-504/14).

4.4.   HVAD FORSTÅS VED »PLANER ELLER PROJEKTER, DER IKKE DIREKTE ER FORBUNDET MED ELLER ER NØDVENDIGE FOR LOKALITETENS FORVALTNING«?

For så vidt at habitatdirektivet ikke indeholder nogen definition af »plan« eller »projekt«, skal der tages behørigt hensyn til de generelle fortolkningsprincipper, navnlig princippet om, at en individuel bestemmelse i EU-lovgivningen, skal fortolkes på baggrund af dens formulering og formål samt konteksten for denne bestemmelse.

Der findes to argumenter for en bred fortolkning af »plan« eller »projekt«:

| — | For det første afgrænser direktivet ikke anvendelsesområdet for hverken »plan« eller »projekt« med henvisning til bestemte kategorier af de to. Den vigtigste begrænsende faktor er derimod, hvorvidt det er sandsynligt, at de vil have en væsentlig indvirkning på lokaliteten. |
| --- | --- |

—

For det første afgrænser direktivet ikke anvendelsesområdet for hverken »plan« eller »projekt« med henvisning til bestemte kategorier af de to. Den vigtigste begrænsende faktor er derimod, hvorvidt det er sandsynligt, at de vil have en væsentlig indvirkning på lokaliteten.

| — | For det andet er en naturlig følge af den fortsatte anvendelse af artikel 6, stk. 2, at aktiviteter, der er undtaget fra anvendelsesområdet for artikel 6, stk. 3 og 4, at jo mere snævert »plan« og »projekt« defineres, jo mere begrænset kan mulighederne for at anse en bevaringsinteresse sammenlignet med en skadelig interesse i ikke at bevare, hvilket således sikrer en korrekt anvendelse af artikel 6, stk. 2, dvs. at undgå forringelse og forstyrrelser. |
| --- | --- |

—

For det andet er en naturlig følge af den fortsatte anvendelse af artikel 6, stk. 2, at aktiviteter, der er undtaget fra anvendelsesområdet for artikel 6, stk. 3 og 4, at jo mere snævert »plan« og »projekt« defineres, jo mere begrænset kan mulighederne for at anse en bevaringsinteresse sammenlignet med en skadelig interesse i ikke at bevare, hvilket således sikrer en korrekt anvendelse af artikel 6, stk. 2, dvs. at undgå forringelse og forstyrrelser.

4.4.1.   Projekt

Understøttelsen af en bred definition af »projekt«, styrkes ved analog anvendelse, hvis man henviser til direktiv 2011/92/EU om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (40) — i det følgende benævnt VVM-direktivet. Direktivet anvendes i en tilsvarende kontekst ved at fastsætte regler for vurdering af projekter, der sandsynligvis vil påvirke miljøet. I henhold til artikel 1, stk. 2, i VVM-direktivet henviser »projekt« til:

om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet

40

»gennemførelse af anlægsarbejder eller andre installationer eller arbejder — andre indgreb i det naturlige miljø eller i landskaber, herunder sådanne, der tager sigte på udnyttelse af ressourcer i undergrunden.«

Dette er en meget bred definition (C-72/95 Kraaijeveld præmis 30 og 31), som ikke er knyttet til den fysiske konstruktion, men som også omfatter andre indgreb i det naturlige miljø, herunder regelmæssige aktiviteter med sigte på udnyttelse af naturressourcer (41). For eksempel kan en betydelig intensivering af landbrug, der truer med at skade eller destruere en lokalitets delvist naturlige egenskaber, være omfattet (42).

41

42

Domstolen har truffet en række afgørelser med hensyn til typen af indgreb, der forudsætter anvendelse af artikel 6, stk. 3.

I Waddenzee-sagen (C-127/02, præmis 25-29) blev det yderligere præciseret, at aktiviteter, der er blevet udført periodisk i adskillige år på lokaliteten, men for hvilke der gives tilladelse årligt i en begrænset periode, hvor hver enkelt tilladelse medfører en ny vurdering både af muligheden for at videreføre denne aktivitet og af lokaliteten, hvor den kan gennemføres, bør vurderes på tidspunktet for hver ansøgning som en specifik plan eller et specifikt projekt i medfør af habitatdirektivet.

aktiviteter, der er blevet udført periodisk

I Papenburg-sagen (C-226/08, præmis 50-51), fandt Domstolen endvidere, at: »... løbende foranstaltninger til vedligeholdelse af en sejlrende i flodmundinger, som ikke er forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning ... i det omfang foranstaltningerne udgør et projekt og kan påvirke den omhandlede lokalitet væsentligt, skal underkastes en vurdering af deres indvirkning på denne lokalitet i henhold til disse bestemmelser [Artikel 6, stk. 3]«.

Dog »Hvis disse vedligeholdelsesarbejder bl.a. i lyset af deres tilbagevendende karakter eller betingelserne for deres udførelse kan anses for at udgøre et enkeltstående arbejde — navnlig når de har til formål at bevare en vis dybde i sejlrenden gennem regelmæssige og nødvendige opmudringer med henblik herpå — kan disse vedligeholdelsesarbejder anses for et og samme projekt som omhandlet i habitatdirektivets artikel 6, stk. 3.«

Domstolen har også afgjort, at muligheden for generelt at fritage visse aktiviteter ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 6, stk. 3 (C-256/98, C-6/04, C-241/08, C-418/04, C-538/09). Endvidere fastslog Domstolen, at projekter ikke kan udelukkes fra forpligtelsen til vurdering alene med den begrundelse, at de ikke behøver en tilladelse (C-98/03, præmis 43 — 52).

muligheden for generelt at fritage visse aktiviteter ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 6, stk. 3

Domstolen har også afgjort, at størrelsen af projektet ikke er relevant, da det ikke i sig selv på forhånd udelukker muligheden for, at det er sandsynligt, at det vil få en væsentlig virkning på en beskyttet lokalitet (sag C-98/03, Sag C-418/04, præmis 244).

størrelsen af projektet ikke er relevant

4.4.2.   Plan

Begrebet »plan« har ligeledes i artikel 6, stk. 3, en potentielt meget bred betydning. Hvis man analogt henviser til direktiv 2001/42/EF om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet (43) (i det følgende benævnt SMV-direktivet), fastlægger artikel 2, litra a), i nævnte direktiv planer og programmer, som:

43

»Planer og programmer: herunder sådanne der medfinansieres af Det Europæiske Fællesskab, samt ændringer deri:

| — | som udarbejdes og/eller vedtages af en national, regional eller lokal myndighed, eller som udarbejdes af en myndighed med henblik på vedtagelse af parlament eller regering via en lovgivningsprocedure, og |
| --- | --- |

—

som udarbejdes og/eller vedtages af en national, regional eller lokal myndighed, eller som udarbejdes af en myndighed med henblik på vedtagelse af parlament eller regering via en lovgivningsprocedure, og

| — | som kræves ifølge love og administrative bestemmelser.« |
| --- | --- |

—

som kræves ifølge love og administrative bestemmelser.«

I denne forbindelse har Domstolen fastslået, at »Henset til formålet med direktiv 2001/42, som består i at sikre et højt miljøbeskyttelsesniveau, skal bestemmelser, der afgrænser direktivets anvendelsesområde, og særligt bestemmelser, der fastsætter definitioner på de retsakter, der er omfattet heraf, fortolkes bredt« (C-567/10, præmis 24-43).

bestemmelser, der afgrænser direktivets anvendelsesområde

fortolkes bredt«

Fysisk planlægning er af åbenlys relevans i henhold til habitatdirektivet. Nogle planer har direkte retlige virkninger på den fysiske planlægning, mens andre kun har indirekte virkninger. Regional eller geografisk fysisk planlægning anvendes f.eks. ofte ikke direkte, men de danner grundlag for mere detaljeret planlægning og fungerer som en ramme for samtykke til udvikling, som derefter har direkte retlige virkninger. Begge former for fysisk planlægning bør betragtes som omfattet af artikel 6, stk. 3, i det omfang, at de sandsynligvis kan få væsentlig indvirkning på en Natura 2000-lokalitet.

Fysisk planlægning

Domstolen har bekræftet dette synspunkt (C-6/04, præmis 52), som angiver, at selv om arealanvendelsesplaner ikke altid giver tilladelse til udviklingsprojekter, og byggetilladelsen skal indhentes til udviklingsprojekter på almindelig vid, har de større indflydelse på udviklingsafgørelser. Arealanvendelsesplaner skal derfor underkastes en passende vurdering af virkningerne på den pågældende lokalitet (jf. også C-418/04).

har de større indflydelse på udviklingsafgørelser

Sektorplaner bør også betragtes som omfattet af anvendelsesområdet for artikel 6, stk. 3, i det omfang, at de sandsynligvis vil have en væsentlig indvirkning på en Natura 2000-lokalitet. Eksempler herpå kan omfatte planer for transportnet, energiplanlægning, affaldshåndtering, vandforvaltning eller skovforvaltningsplaner (jf. sag C-441/17, 122-124).

Sektorplaner

Der skal dog skelnes mellem »planer«, der har karakter af politiske erklæringer, dvs. politiske dokumenter, der viser et ministeriums eller en lavere myndigheds generelle politiske vilje til eller hensigt. Et eksempel kunne være en generel plan for bæredygtig udvikling på en medlemsstats samlede område eller region. Det forekommer ikke hensigtsmæssigt at betragte disse som »planer« i forbindelse med artikel 6, stk. 3, især hvis initiativer, der udspringer af sådanne politiske erklæringer, skal passere gennem en arealanvendelsesplan eller sektorplan (C-179/06, præmis 41) (44). Hvis forholdet mellem indholdet af et sådant initiativ og sandsynlige væsentlige virkninger på en Natura 2000-lokalitet derimod er klar og direkte, finder artikel 6, stk. 3, anvendelse.

44

Hvis et eller flere specifikke projekter indgår i en plan på en overordnet måde, men ikke i form af oplysninger om projektet, undtager vurderingen af planen ikke de specifikke projekter fra kravene om vurdering i artikel 6, stk. 3, på et senere tidspunkt, når der foreligger langt flere detaljerede oplysninger om dem (45).

45

4.4.3.   Ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for forvaltningen ...

Ud fra baggrunden for og formålet med artikel 6, er det klart, at udtrykket »forvaltning« skal betragtes som en henvisning til »bevaringsforvaltningen« af en lokalitet, dvs. at det skal ses i den forstand, hvori det anvendes i artikel 6, stk. 1. Hvis en aktivitet er direkte knyttet til og nødvendig for opfyldelsen af bevaringsmålsætningerne, er den således undtaget fra kravet om en vurdering.

Ved at indføre muligheden for at etablere forvaltningsplaner giver artikel 6, stk. 1, medlemsstaterne fleksibilitet med hensyn til den form, sådanne planer kan antage. Planerne kan enten være specifikke for lokaliteterne eller være »integreret i andre udviklingsplaner«. Det er således muligt at have en »ren« bevaringsforvaltningsplan eller en forvaltningsplan »blandet« med bevaringsmålsætninger og andre målsætninger.

Ordene »der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for ...« sikrer, at en del af en plan eller et projekt, der ikke vedrører bevaring, og som har bevaringsforvaltning som en af sine målsætninger eventuelt stadig kan kræve en passende vurdering.

| Kommerciel skovhugst kan f.eks. indgå i en forvaltningsplan til bevaring af skove, der er udpeget som særligt bevaringsområde. For så vidt som den kommercielle dimension ikke er nødvendig for lokalitetens bevaringsforvaltning, kan det imidlertid være nødvendigt at inddrage denne dimension i en passende vurdering. |
| --- |

Kommerciel skovhugst kan f.eks. indgå i en forvaltningsplan til bevaring af skove, der er udpeget som særligt bevaringsområde. For så vidt som den kommercielle dimension ikke er nødvendig for lokalitetens bevaringsforvaltning, kan det imidlertid være nødvendigt at inddrage denne dimension i en passende vurdering.

Kommerciel skovhugst kan f.eks. indgå i en forvaltningsplan til bevaring af skove, der er udpeget som særligt bevaringsområde. For så vidt som den kommercielle dimension ikke er nødvendig for lokalitetens bevaringsforvaltning

kan det imidlertid være nødvendigt at inddrage denne dimension i en passende vurdering.

Domstolen har støttet dette synspunkt (C-241/08, præmis 55) og påpegede, at »under hensyntagen til habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, kan den blotte overensstemmelse mellem Natura 2000-aftalerne og bevaringsmålsætningerne for områderne ikke anses for at være tilstrækkeligt til systematisk at fritage arbejder, projekter eller planer, der er omhandlet i disse aftaler, fra vurdering af deres virkninger på lokaliteterne.«

Der kan også være tilfælde, hvor en plan eller et projekt, der er direkte forbundet med eller nødvendig for forvaltningen af en lokalitet, kan berøre en anden lokalitet.

| Med henblik på at forbedre oversvømmelser på en lokalitet, kan der f.eks. foreslås at bygge en barriere på en anden lokalitet, hvilket kan have betydelige skadelige virkninger for sidstnævnte. I så fald bør den plan eller det projekt underkastes en vurdering for så vidt angår den berørte lokalitet. |
| --- |

Med henblik på at forbedre oversvømmelser på en lokalitet, kan der f.eks. foreslås at bygge en barriere på en anden lokalitet, hvilket kan have betydelige skadelige virkninger for sidstnævnte. I så fald bør den plan eller det projekt underkastes en vurdering for så vidt angår den berørte lokalitet.

Med henblik på at forbedre oversvømmelser på en lokalitet, kan der f.eks. foreslås at bygge en barriere på en anden lokalitet, hvilket kan have betydelige skadelige virkninger for sidstnævnte. I så fald bør den plan eller det projekt underkastes en vurdering for så vidt angår den berørte lokalitet.

Derudover er der i sag C-441/17 (præmis 123) udpeget et eksempel på en plan (der udelukkende omhandlede at øge omfanget af skovhugsten ved at gennemføre foranstaltninger til aktiv skovforvaltning på en Natura 2000-lokalitet), der ikke direkte er forbundet med bevaring, da den ikke indeholder nogen bevaringsmålsætninger eller -foranstaltninger og dermed ville komme i betragtning i henhold til artikel 6, stk. 3.

| Begrebet »projekt« bør fortolkes bredt for at omfatte både bygge- og anlægsarbejder samt andre indgreb i det naturlige miljø. Begrebet »plan« har også en bred betydning, herunder ændringer i arealanvendelsen og sektorplaner eller programmer.


  Planer og projekter med direkte tilknytning til bevaringsforvaltningen af lokaliteten, enten individuelt eller som dele af andre planer og projekter, bør generelt være undtaget fra bestemmelserne i artikel 6, stk. 3. Deres komponenter, der ikke omhandler bevaring, kan dog stadig forudsætte en vurdering. |
| --- |

Begrebet »projekt« bør fortolkes bredt for at omfatte både bygge- og anlægsarbejder samt andre indgreb i det naturlige miljø. Begrebet »plan« har også en bred betydning, herunder ændringer i arealanvendelsen og sektorplaner eller programmer.

Begrebet »projekt« bør fortolkes bredt for at omfatte både bygge- og anlægsarbejder samt andre indgreb i det naturlige miljø. Begrebet »plan« har også en bred betydning, herunder ændringer i arealanvendelsen og sektorplaner eller programmer.

Planer og projekter med direkte tilknytning til bevaringsforvaltningen af lokaliteten, enten individuelt eller som dele af andre planer og projekter, bør generelt være undtaget fra bestemmelserne i artikel 6, stk. 3. Deres komponenter, der ikke omhandler bevaring, kan dog stadig forudsætte en vurdering.

Planer og projekter med direkte tilknytning til bevaringsforvaltningen af lokaliteten, enten individuelt eller som dele af andre planer og projekter, bør generelt være undtaget fra bestemmelserne i artikel 6, stk. 3. Deres komponenter, der ikke omhandler bevaring, kan dog stadig forudsætte en vurdering.

4.5.   HVORDAN KAN DET FASTSLÅS, OM EN PLAN ELLER ET PROJEKT »KAN PÅVIRKE EN ... LOKALITET VÆSENTLIGT« ENTEN »I SIG SELV ELLER I FORBINDELSE MED ANDRE PLANER OG PROJEKTER«?

Denne sætning omfatter både en årsags/virkningssammenhæng og det kumulative aspekt. På den ene side er det nødvendigt at undersøge, hvilke konsekvenser, der er omfattet (»væsentlig påvirkning«), og derefter at undersøge, hvilke årsager, der sandsynligvis vil medføre disse virkninger (»i sig selv eller i forbindelse med andre ... kan påvirke«).

Afgørelse af, om en plan eller et projekt kan have en væsentlig påvirkning, har praktiske og retlige følger. Når en plan eller et projekt foreslås, er det derfor vigtigt for det første, at dette centrale spørgsmål behandles, og for det andet at overvejelsen er så velfunderet, at den kan blive genstand for videnskabelig og faglig undersøgelse.

Planer og projekter, der ikke anses for at kunne have væsentlige virkninger, kan behandles uden hensyntagen til de efterfølgende trin i artikel 6, stk. 3. Medlemsstaterne skal dog begrunde og registrere årsagerne til at drage en sådan konklusion om undersøgelse.

4.5.1.   Kan have ...

De foranstaltninger, der er fastsat i artikel 6, stk. 3, udløses ikke af vished, men »kan have« væsentlige virkninger. I overensstemmelse med forsigtighedsprincippet, er det således uacceptabelt ikke at foretage en vurdering på grundlag af, at de væsentlige virkninger ikke er sikre.

vished

»kan have«

Dette blev bekræftet ved Domstolens kendelse i sagen Waddenzee (C-127/02, præmis 39-44): »... forudsætter udløsningen den mekanisme for beskyttelse af miljøet, der er fastsat i habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, ikke vished for ... at den påtænkte plan eller det påtænkte projekt påvirker den omhandlede lokalitet væsentligt, men er et resultat af den blotte sandsynlighed for, at en sådan virkning knytter sig til den pågældende plan eller det pågældende projekt. ... i tilfælde af tvivl med hensyn til, om der er væsentlige virkninger, skal foretages en sådan vurdering. ... Første punktum i artikel 6, stk. 3, skal fortolkes således, at alle planer eller projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, vurderes med hensyn til deres virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne lokalitet, såfremt det på baggrund af objektive kriterier ikke kan udelukkes, at planen eller projektet i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke den pågældende lokalitet væsentligt«.

i tilfælde af tvivl med hensyn til, om der er væsentlige virkninger, skal foretages en sådan vurdering

såfremt det på baggrund af objektive kriterier ikke kan udelukkes

Igen er det nyttigt at henvise til VVM-direktivet 2011/92/EU, som ændret, eftersom formuleringen »kan have en væsentlig virkning« er næsten identisk med den formulering, der anvendes til at udløse medlemsstaternes pligt til at udføre vurderingen i henhold til VVM-direktivet (46). VVM-direktivet er også nyttigt med hensyn til at fastsætte en række faktorer, der kan bidrage til en sandsynlighed for en væsentlig virkning (47). Ethvert forslag, der anses for at forudsætte en vurdering i henhold til VVM-direktivet med den begrundelse, blandt andet, at det vil kunne påvirke en Natura 2000-lokalitet, kan anses for også at være omfattet af kravet om vurdering i artikel 6, stk. 3 (48).

46

47

blandt andet

48

Ved fastlæggelsen af, om der kan være væsentlige virkninger og dermed behovet for en passende vurdering, kan afhjælpende foranstaltninger (dvs. foranstaltninger til at undgå eller mindske de negative virkninger) ikke tages i betragtning. Dette bekræftede Domstolen i sin afgørelse i sag C--323/17: »Artikel 6, stk. 3, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter skal fortolkes således, at der med henblik på at afgøre, om det er nødvendigt efterfølgende at foretage en vurdering af en plans eller et projekts virkninger på en berørt lokalitet, i screeningsfasen ikke er anledning til at tage foranstaltninger med henblik på at undgå eller reducere denne plans eller dette projekts skadelige virkninger på denne lokalitet i betragtning«. (49)

49

Sandsynligheden for væsentlige virkninger skyldes ikke nødvendigvis planer eller projekter alene, der er beliggende inden for en beskyttet lokalitet, men også af planer og projekter, der er beliggende uden for en beskyttet lokalitet (C-142/16, stk. 29). Vådområder kan f.eks. blive skadet af et dræningsprojekt, der er beliggende i en vis afstand uden for vådområdets grænser, eller en lokalitet kan blive påvirket af en emission af forurenende stoffer fra en ekstern kilde. Derfor er det vigtigt, at medlemsstaterne både i deres lovgivning og i praksis gør det muligt for de i artikel 6, stk. 3, omhandlede beskyttelsesforanstaltninger at blive anvendt på alle belastninger for udviklingen, inklusive dem, som befinder uden for Natura 2000-lokaliteter, men som kan få væsentlige virkninger på nogen af dem.

inden for

uden for

Dette omfatter overvejelsen af alle eventuelle grænseoverskridende virkninger. Hvis en plan eller et projekt i et enkelt land kan have en væsentlig indvirkning på en Natura 2000-lokalitet i et andet land, enten enkeltvis eller sammen med andre planer og projekter, skal der foretages en passende vurdering, som omhandler bl.a. de potentielle virkninger for integriteten af de respektive Natura 2000-lokaliteter i det pågældende andet land.

eventuelle grænseoverskridende virkninger

Grænseoverskridende planer og projekter (dvs. planer og projekter, der er beliggende i mere end en medlemsstat, og som f.eks. omfatter rør, kabler, broer eller tunneler), skal behandles i overensstemmelse hermed og sikre, at alle potentielle virkninger på Natura 2000-lokaliteter tages i betragtning. Med henblik herpå og for at undgå dobbeltarbejde, bør de respektive kompetente myndigheder samordne deres vurderinger.

Dette er i overensstemmelse med Esbokonventionen og dens protokol om strategisk miljøvurdering (50), der gennemføres i EU ved VVM- og SMV-direktiverne (51). Da disse direktiver omfatter planer eller projekter, der også vil kunne forudsætte en vurdering i overensstemmelse med artikel 6 i habitatdirektivet, er konsekvensen, at grænseoverskridende virkninger også er omfattet i de passende vurderinger, der foretages i henhold til habitatdirektivet i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i disse direktiver.

50

51

| Proceduren i artikel 6, stk. 3, udløses ikke af vished men af sandsynligheden for væsentlige virkninger, der følger af planer og projekter, uanset om de er beliggende i eller uden for et beskyttet område. En sådan sandsynlighed forekommer, hvis væsentlige virkninger på lokaliteten ikke kan udelukkes. Afbødende foranstaltninger må ikke tages i betragtning i denne fase. Grænseoverskridende virkninger skal også tages i betragtning. |
| --- |

Proceduren i artikel 6, stk. 3, udløses ikke af vished men af sandsynligheden for væsentlige virkninger, der følger af planer og projekter, uanset om de er beliggende i eller uden for et beskyttet område. En sådan sandsynlighed forekommer, hvis væsentlige virkninger på lokaliteten ikke kan udelukkes. Afbødende foranstaltninger må ikke tages i betragtning i denne fase. Grænseoverskridende virkninger skal også tages i betragtning.

Proceduren i artikel 6, stk. 3, udløses ikke af vished men af sandsynligheden for væsentlige virkninger, der følger af planer og projekter, uanset om de er beliggende i eller uden for et beskyttet område. En sådan sandsynlighed forekommer, hvis væsentlige virkninger på lokaliteten ikke kan udelukkes. Afbødende foranstaltninger må ikke tages i betragtning i denne fase. Grænseoverskridende virkninger skal også tages i betragtning.

4.5.2.   Væsentlig indvirkning

Betydningen af, hvad der er en »væsentlig« indvirkning, kan ikke behandles vilkårligt. Direktivet anvender først og fremmest udtrykket objektivt (dvs. at det ikke definerer det ved hjælp af en skønsmæssig formel). For det andet er der behov for en konsekvent tilgang til, hvad der er »væsentlig« for at sikre, at Natura 2000 fungerer som et sammenhængende net.

Der er behov for objektivitet ved fortolkningen af anvendelsesområdet for udtrykket »væsentlig«. En sådan objektivitet kan dog tydeligvis ikke adskilles fra de specifikke egenskaber og miljømæssige betingelser for den beskyttede lokalitet, der berøres af planen eller projektet. I denne forbindelse kan bevaringsmålsætningerne for en lokalitet samt tidligere oplysninger eller en basislinje være meget vigtige for en mere præcis kortlægning af bevaringsfølsomhed (C-127/02, præmis 46-48).

Nogle af disse oplysninger er fremlagt i den standardformular, der ledsager udvælgelsen i henhold til habitatdirektivet og fugledirektivet (jf. afsnit 3.5.1). Medlemsstaterne kan ligeledes råde over detaljerede bevaringsplaner for en lokalitet, som beskriver variationer i følsomheden af naturtyper og arter på en lokalitet med hensyn til forskellige trusler.

Væsentlighed varierer afhængigt af faktorer såsom en virknings omfang, type, udbredelse, varighed, intensitet, tidspunkt, sandsynlighed, kumulative virkninger og de pågældende naturtypers og arters sårbarhed.

Det er på denne baggrund tydeligt, at det, som kan være væsentligt i forbindelse med en lokalitet, eventuelt ikke er det i forbindelse med en anden lokalitet.

| Et tab på et hundrede kvadratmeter naturtype kan f.eks. være væsentlig i forbindelse med en lille lokalitet for en sjælden orkide, mens et tilsvarende tab på stor steppelokalitet kan være uvæsentlig, hvis den ikke har nogen indvirkning på lokalitetens bevaringsmålsætninger. |
| --- |

Et tab på et hundrede kvadratmeter naturtype kan f.eks. være væsentlig i forbindelse med en lille lokalitet for en sjælden orkide, mens et tilsvarende tab på stor steppelokalitet kan være uvæsentlig, hvis den ikke har nogen indvirkning på lokalitetens bevaringsmålsætninger.

Et tab på et hundrede kvadratmeter naturtype kan f.eks. være væsentlig i forbindelse med en lille lokalitet for en sjælden orkide, mens et tilsvarende tab på stor steppelokalitet kan være uvæsentlig, hvis den ikke har nogen indvirkning på lokalitetens bevaringsmålsætninger.

| Begrebet »væsentlig« skal fortolkes objektivt. Betydningen af virkninger skal fastsættes i henhold til de særlige egenskaber og miljømæssige betingelser for den beskyttede lokalitet, der berøres af planen eller projektet, og navnlig tage lokalitetens bevaringsmålsætninger og økologiske kendetegn i betragtning. |
| --- |

Begrebet »væsentlig« skal fortolkes objektivt. Betydningen af virkninger skal fastsættes i henhold til de særlige egenskaber og miljømæssige betingelser for den beskyttede lokalitet, der berøres af planen eller projektet, og navnlig tage lokalitetens bevaringsmålsætninger og økologiske kendetegn i betragtning.

Begrebet »væsentlig« skal fortolkes objektivt. Betydningen af virkninger skal fastsættes i henhold til de særlige egenskaber og miljømæssige betingelser for den beskyttede lokalitet, der berøres af planen eller projektet, og navnlig tage lokalitetens bevaringsmålsætninger og økologiske kendetegn i betragtning.

4.5.3.   ... enten individuelt eller i forbindelse med andre planer og projekter

En række virkninger, der hver for sig er beskedne, kan tilsammen have en væsentlig indvirkning. Som Domstolen har understreget, »undladelse af at tage hensyn til projekternes kumulative virkning i praksis fører til, at samtlige projekter af en vis type kan holdes uden for forpligtelsen til vurdering, mens de under ét vil kunne have væsentlig indvirkning på miljøet«(C-418/04, C--392/96, præmis 76, 82).

Artikel 6, stk. 3, forsøger at tage højde for dette ved at inddrage en kombination af virkninger fra andre planer eller projekter. I denne henseende definerer artikel 6, stk. 3, ikke udtrykkeligt hvilke andre planer og projekter, der er omfattet af bestemmelsen om kombination.

Det er vigtigt at bemærke, at det underliggende formål med denne bestemmelse om kombination er at tage højde for de kumulative virkninger, og at disse ofte kun finder sted over en vis tidsperiode. I denne sammenhæng kan planer eller projekter, som er
  fuldført, godkendt, men endnu ikke fuldført,

  eller

  som er foreslået,
  tages i betragtning:

fuldført, godkendt, men endnu ikke fuldført,

eller

som er foreslået,

| | — | Ud over virkningerne af disse planer eller projekter, som er hovedgenstanden for vurderingen, kan det være hensigtsmæssigt at vurdere virkningerne af allerede gennemførte planer og projekter i denne »anden fase« af vurderingen, herunder dem, der går forud for fristen for gennemførelse af direktivet eller datoen for udpegning af lokaliteten (jf. f.eks. C-142/16, præmis 61 og 63). Selv om allerede gennemførte planer og projekter i sig selv er undtaget fra kravet om vurdering i medfør af artikel 6, stk. 3, er det stadig vigtigt at tage dem i betragtning ved vurderingen af virkningerne af den nuværende plan eller det nuværende projekt for at fastslå, om der er potentielle kumulative virkninger af det nuværende projekt i kombination med andre allerede gennemførte planer og projekter. Virkningerne af sådanne gennemførte planer og projekter vil normalt være en del af lokalitetens referencebetingelser, der tages i betragtning i denne fase (52). |
| --- | --- | --- |

—

Ud over virkningerne af disse planer eller projekter, som er hovedgenstanden for vurderingen, kan det være hensigtsmæssigt at vurdere virkningerne af allerede gennemførte planer og projekter i denne »anden fase« af vurderingen, herunder dem, der går forud for fristen for gennemførelse af direktivet eller datoen for udpegning af lokaliteten (jf. f.eks. C-142/16, præmis 61 og 63). Selv om allerede gennemførte planer og projekter i sig selv er undtaget fra kravet om vurdering i medfør af artikel 6, stk. 3, er det stadig vigtigt at tage dem i betragtning ved vurderingen af virkningerne af den nuværende plan eller det nuværende projekt for at fastslå, om der er potentielle kumulative virkninger af det nuværende projekt i kombination med andre allerede gennemførte planer og projekter. Virkningerne af sådanne gennemførte planer og projekter vil normalt være en del af lokalitetens referencebetingelser, der tages i betragtning i denne fase (52).

52

| — | Planer og projekter, der tidligere er blevet godkendt, men som endnu ikke er blevet gennemført eller fuldført, bør være omfattet af bestemmelsen om kombination. |
| --- | --- |

—

Planer og projekter, der tidligere er blevet godkendt, men som endnu ikke er blevet gennemført eller fuldført, bør være omfattet af bestemmelsen om kombination.

| — | For så vidt angår andre foreslåede planer og projekter vil det af hensyn til retssikkerheden være hensigtsmæssigt at begrænse bestemmelsen om kombination til dem, som faktisk er blevet foreslået, dvs. for hvilke en ansøgning om godkendelse eller tilladelse er blevet fremlagt. Samtidig skal det være klart, at medlemsstater, når de overvejer en foreslået plan eller et foreslået projekt, ikke giver skaber forventninger om andre endnu ikke foreslåede planer eller projekter i fremtiden. |
| --- | --- |

—

For så vidt angår andre foreslåede planer og projekter vil det af hensyn til retssikkerheden være hensigtsmæssigt at begrænse bestemmelsen om kombination til dem, som faktisk er blevet foreslået, dvs. for hvilke en ansøgning om godkendelse eller tilladelse er blevet fremlagt. Samtidig skal det være klart, at medlemsstater, når de overvejer en foreslået plan eller et foreslået projekt, ikke giver skaber forventninger om andre endnu ikke foreslåede planer eller projekter i fremtiden.

faktisk er blevet foreslået

| Hvis for eksempel et boligbyggeri ikke anses for at give anledning til en væsentlig indvirkning og derfor godkendes, bør godkendelsen ikke skabe forventninger om yderligere boligbyggerier i fremtiden. |
| --- |

Hvis for eksempel et boligbyggeri ikke anses for at give anledning til en væsentlig indvirkning og derfor godkendes, bør godkendelsen ikke skabe forventninger om yderligere boligbyggerier i fremtiden.

Hvis for eksempel et boligbyggeri ikke anses for at give anledning til en væsentlig indvirkning og derfor godkendes, bør godkendelsen ikke skabe forventninger om yderligere boligbyggerier i fremtiden.

Desuden er det vigtigt at bemærke, at vurderingen af kumulative virkninger ikke er begrænset til vurderingen af tilsvarende typer af planer og projekter, der dækker samme sektor (f.eks. en række boligprojekter). Alle typer af planer og projekter, der i kombination med de planer eller projekter, som overvejes, kan have væsentlig indvirkning og bør tages i betragtning under vurderingen.

Tilsvarende bør vurderingen tage hensyn til de kumulative virkninger ikke blot mellem projekter eller mellem planer, men også mellem projekter og planer (og omvendt). Et nyt projekt om at anlægge en stor motorvej gennem et område har i sig selv eventuelt ikke nogen negativ indvirkning på lokaliteten, men hvis det overvejes i kombination med et allerede godkendt boligprojekt for det samme område, kan virkningerne blive tilstrækkeligt væsentlige således, at de har en negativ indvirkning på lokaliteten. På den anden side har en plan eventuelt ikke nogen væsentlig indvirkning på Natura 2000-lokaliteter i sig selv, men vil muligvis blive vurderet anderledes i kombination med et allerede et foreslået eller godkendt større udviklingsprojekt, som ikke indgår i planen.

projekter og planer

Potentielle kumulative virkninger bør vurderes ved hjælp af velfunderede hoveddata og ikke kun på baggrund af kvalitative kriterier. De bør også vurderes som en integreret del af den samlede vurdering og ikke blot som en »refleksion« i slutningen af vurderingsprocessen.

| Ved fastsættelsen af de sandsynlige væsentlige virkninger skal kombinationen med andre planer og/eller projekter også overvejes for at tage kumulative virkninger i forbindelse med vurderingen af den pågældende plan eller det pågældende projekt i betragtning. Bestemmelsen om kombination vedrører andre planer og projekter, der allerede er blevet gennemført og godkendt men ikke gennemført eller faktisk foreslåede. |
| --- |

Ved fastsættelsen af de sandsynlige væsentlige virkninger skal kombinationen med andre planer og/eller projekter også overvejes for at tage kumulative virkninger i forbindelse med vurderingen af den pågældende plan eller det pågældende projekt i betragtning. Bestemmelsen om kombination vedrører andre planer og projekter, der allerede er blevet gennemført og godkendt men ikke gennemført eller faktisk foreslåede.

Ved fastsættelsen af de sandsynlige væsentlige virkninger skal kombinationen med andre planer og/eller projekter også overvejes for at tage kumulative virkninger i forbindelse med vurderingen af den pågældende plan eller det pågældende projekt i betragtning. Bestemmelsen om kombination vedrører andre planer og projekter, der allerede er blevet gennemført og godkendt men ikke gennemført eller faktisk foreslåede.

4.6.   HVAD FORSTÅS VED »PASSENDE VURDERING AF DETS VIRKNINGER PÅ LOKALITETEN UNDER HENSYN TIL BEVARINGSMÅLSÆTNINGERNE FOR DENNE«?

4.6.1.   Hvad forstås der ved en »passende« vurdering?

Formålet med den passende vurdering er at vurdere planens eller projektets virkninger i lyset af lokalitetens bevaringsmålsætninger, individuelt eller i forbindelse med andre planer eller projekter. Konklusionerne bør gøre de kompetente myndigheder i stand til at afgøre, om planen eller projektet vil have negative virkninger på den pågældende lokalitet. Fokus for den passende vurdering er derfor specifikt de arter og/eller naturtyper, som Natura 2000-lokaliteten er udpeget for.

lokalitetens bevaringsmålsætninger

om planen eller projektet vil have negative virkninger på den pågældende lokalitet

I sin Waddenzee-afgørelse (C-127/02, præmis 52-54, 59), har Domstolen understreget betydningen af at anvende den bedste videnskabelige viden ved udførelsen af den passende vurdering med henblik på at gøre de kompetente myndigheder i stand til med sikkerhed at konkludere, at der ikke vil være nogen skadelige virkninger for lokalitetens integritet:

»Hvad angår begrebet »passende vurdering«, jf. habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, skal det bemærkes, at det ikke fastlægger nogen særlig metode til gennemførelse af en sådan vurdering. Det fremgår dog af bestemmelsens ordlyd, at vurderingen af virkningerne på den lokalitet, der er omhandlet i planen eller projektet, skal gå forud for godkendelsen af planen eller projektet og skal tage hensyn til den kumulative virkning, der følger af kombinationen af denne plan eller dette projekt med andre planer og projekter under hensyn til bevaringsmålsætningen for den pågældende lokalitet.«

»En sådan vurdering forudsætter derfor, at alle de aspekter af en plan eller et projekt, som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter ville kunne påvirke den nævnte målsætning, skal identificeres under hensyn til den bedste videnskabelige viden på området.«

»De kompetente nationale myndigheder [giver] således kun tilladelse til en aktivitet som mekanisk fiskeri efter hjertemuslinger på betingelse af, at de, ud fra konklusionen på vurderingen af denne aktivitets virkninger på den omhandlede lokalitet under hensyn til bevaringsmålsætningen for denne, har opnået vished for, at aktiviteten ikke har skadelige virkninger for denne lokalitets integritet. Dette er tilfældet, når det ud fra et videnskabeligt synspunkt uden rimelig tvivl kan fastslås, at der ikke er sådanne virkninger.«

Vurderinger, som alene indeholder generelle beskrivelser og en generel gennemgang af eksisterende data om »forholdene« inden for området, kan derfor ikke anses for »passende«, for så vidt angår artikel 6, stk. 3. Ifølge Domstolen bør den passende vurdering indeholde fuldstændige, nøjagtige og endelige resultater og konklusioner,


  der kan fjerne enhver rimelig videnskabelig tvivl
  med hensyn til virkningerne af de pågældende arbejder, der er foreslået på lokaliteten (C-304/05, præmis 69) (53). Det kan ikke antages, at en vurdering er tilstrækkelig, såfremt der mangler oplysninger og troværdige og opdaterede data vedrørende naturtyper og arter på lokaliteten (C-43/10, præmis 115).

bør den passende vurdering indeholde fuldstændige, nøjagtige og endelige resultater og konklusioner,

der kan fjerne enhver rimelig videnskabelig tvivl

53

Det er på tidspunktet for vedtagelsen af afgørelsen om godkendelse til at gennemføre projektet, at der må ikke være nogen rimelig videnskabelig tvivl om, at der ikke er skadelige virkninger for den pågældende lokalitets integritet (C-239/04, præmis 24).

Hvad angår overvågningen i flere etaper er den heller ikke tilstrækkelig til at sikre overholdelsen af forpligtelsen i habitatdirektivets artikel 6, stk. 3. (C-142/16, præmis 43).

Det følger af ovenstående, at den passende vurdering, bør være begrundet, og at den bør registreres. Hvis registreringen af vurderingen ikke anfører det begrundede grundlag for den efterfølgende beslutning (dvs. hvis registreringen blot er et ubegrundet positivt eller negativt billede af en plan eller et projekt), opfylder vurderingen ikke sit formål og kan ikke betragtes som »passende«.

være begrundet, og at den bør registreres

Tidsplanen er også vigtig. Vurderingen er et skridt forud for og danner grundlag for andre trin, navnlig en godkendelse eller afvisning af en plan eller et projekt. Vurderingen skal derfor foretages
  før
  den kompetente myndighed beslutter, hvorvidt planen eller projektet skal gennemføres eller godkendes (C-127/02, præmis 42). Det er klart, at det, hvis en plan eller et projekt bliver ændret, inden der træffes en afgørelse, er det helt på sin plads at revidere vurderingen som et led i en iterativ proces. Myndigheder bør imidlertid efterfølgende frit kunne føje til en vurdering, efter det efterfølgende trin i rækkefølgen, der er fastsat i artikel 6, stk. 3 og artikel 6, stk. 4, er gennemført.

Tidsplanen

før

| Forholdet til VVM- og SMV-direktiverne


  Den relevante vurdering foretages ofte, som en del af eller parallelt med VVM- eller SMV-processen, og resultaterne af den medtages i den pågældende VVM- eller SMV-rapport. Denne fremgangsmåde kan bidrage til at strømline de administrative trin, der er involveret i at opnå udviklingsgodkendelser i henhold til EU's miljølovgivning (54). I det reviderede VVM-direktiv (55) fastslås det i artikel 2, stk. 3, at medlemsstaterne for projekter, for hvilke kravet om vurdering af virkningerne for miljøet følger af både VVM-direktivet og habitatdirektivet, hvor det er relevant, sikre anvendelsen af en samordnet og/eller fælles procedure. Der er udstedt relevant vejledning om dette (56).
  Ikke desto mindre er det vigtigt, at de oplysninger, der er væsentlige for den passende vurdering og resultaterne heraf, tydeligt kan adskilles og identificeres i rapporten vedrørende vurderingen af virkningerne på miljøet, så de kan adskilles fra resultaterne af den generelle vurdering af virkningerne for miljøet og den strategiske miljøvurdering. Dette er nødvendigt, da der findes en række vigtige forskelle mellem vurderingen af virkningerne på miljøet, den strategiske miljøvurdering og den passende vurdering, hvilket betyder, at en strategisk miljøvurdering eller en vurdering af virkningerne på miljøet ikke kan erstattes eller stå i stedet for en passende vurdering, eftersom ingen af procedurerne tilsidesætter den anden.
  Dette blev yderligere bekræftet af Domstolen (sag C-418/04): »Disse to direktiver (VVM og SMV) indeholder imidlertid bestemmelser om vurderingsproceduren, uden at medlemsstaterne er bundet med hensyn til afgørelsen, og de vedrører kun visse projekter og planer. Det fremgår derimod af habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, andet punktum, at en plan eller et projekt kun kan godkendes, såfremt de kompetente nationale myndigheder har sikret sig, at den/det ikke skader lokalitetens integritet. Vurderingerne efter VVM-direktivet eller efter SMV-direktivet kan følgelig ikke træde i stedet for den procedure, der er fastsat i habitatdirektivets artikel 6, stk. 3 og 4
  «.
  Vigtige ligheder og forskelle mellem den passende vurdering og vurderingen af virkningerne på miljøet, den strategiske miljøvurdering er anført i bilag I. |
| --- |

Forholdet til VVM- og SMV-direktiverne

Forholdet til VVM- og SMV-direktiverne

Den relevante vurdering foretages ofte, som en del af eller parallelt med VVM- eller SMV-processen, og resultaterne af den medtages i den pågældende VVM- eller SMV-rapport. Denne fremgangsmåde kan bidrage til at strømline de administrative trin, der er involveret i at opnå udviklingsgodkendelser i henhold til EU's miljølovgivning (54). I det reviderede VVM-direktiv (55) fastslås det i artikel 2, stk. 3, at medlemsstaterne for projekter, for hvilke kravet om vurdering af virkningerne for miljøet følger af både VVM-direktivet og habitatdirektivet, hvor det er relevant, sikre anvendelsen af en samordnet og/eller fælles procedure. Der er udstedt relevant vejledning om dette (56).

54

55

56

Ikke desto mindre er det vigtigt, at de oplysninger, der er væsentlige for den passende vurdering og resultaterne heraf, tydeligt kan adskilles og identificeres i rapporten vedrørende vurderingen af virkningerne på miljøet, så de kan adskilles fra resultaterne af den generelle vurdering af virkningerne for miljøet og den strategiske miljøvurdering. Dette er nødvendigt, da der findes en række vigtige forskelle mellem vurderingen af virkningerne på miljøet, den strategiske miljøvurdering og den passende vurdering, hvilket betyder, at en strategisk miljøvurdering eller en vurdering af virkningerne på miljøet ikke kan erstattes eller stå i stedet for en passende vurdering, eftersom ingen af procedurerne tilsidesætter den anden.

en strategisk miljøvurdering eller en vurdering af virkningerne på miljøet ikke kan erstattes eller stå i stedet for en passende vurdering, eftersom ingen af procedurerne tilsidesætter den anden

Dette blev yderligere bekræftet af Domstolen (sag C-418/04): »Disse to direktiver (VVM og SMV) indeholder imidlertid bestemmelser om vurderingsproceduren, uden at medlemsstaterne er bundet med hensyn til afgørelsen, og de vedrører kun visse projekter og planer. Det fremgår derimod af habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, andet punktum, at en plan eller et projekt kun kan godkendes, såfremt de kompetente nationale myndigheder har sikret sig, at den/det ikke skader lokalitetens integritet. Vurderingerne efter VVM-direktivet eller efter SMV-direktivet kan følgelig ikke træde i stedet for den procedure, der er fastsat i habitatdirektivets artikel 6, stk. 3 og 4
  «.

Disse to direktiver (VVM og SMV) indeholder imidlertid bestemmelser om vurderingsproceduren, uden at medlemsstaterne er bundet med hensyn til afgørelsen, og de vedrører kun visse projekter og planer. Det fremgår derimod af habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, andet punktum, at en plan eller et projekt kun kan godkendes, såfremt de kompetente nationale myndigheder har sikret sig, at den/det ikke skader lokalitetens integritet. Vurderingerne efter VVM-direktivet eller efter SMV-direktivet kan følgelig ikke træde i stedet for den procedure, der er fastsat i habitatdirektivets artikel 6, stk. 3 og 4

Vigtige ligheder og forskelle mellem den passende vurdering og vurderingen af virkningerne på miljøet, den strategiske miljøvurdering er anført i bilag I.

4.6.2.   Indholdet af den passende vurdering

Den passende vurdering af planer eller projekter, der kan have en indvirkning på Natura 2000-lokaliteter, bør sikre, at der fuldt ud tages hensyn til alle de elementer, der bidrager til lokalitetens integritet (jf. afsnit 3.7.4), både ved kortlægningen af referencebetingelserne og på de stadier, der fører til identifikation af potentielle virkninger, afhjælpende foranstaltninger og tilbageblivende virkninger.

I denne forbindelse skal det sikres, at den passende vurdering omhandler alle de elementer, der bidrager til lokalitetens integritet som angivet i lokalitetens bevaringsmålsætninger og i standardformularen, og at den er baseret på den mest tilgængelige videnskabelige viden på området.

mest tilgængelige videnskabelige viden på området

De krævede oplysninger bør være ajourførte (C-43/10, præmis 115) og kan omfatte følgende emner, alt efter hvad der er relevant:

krævede oplysninger bør være ajourførte

| — | struktur og funktion samt lokalitetens økologiske værdiers respektive roller |
| --- | --- |

—

struktur og funktion samt lokalitetens økologiske værdiers respektive roller

| — | området, repræsentativitet og bevaringsgrad af naturtyper på lokaliteten |
| --- | --- |

—

området, repræsentativitet og bevaringsgrad af naturtyper på lokaliteten

| — | bestandens størrelse, omfang af isolering, økotype, genetiske pulje, aldersklassestruktur og graden af beskyttelse af arter i bilag II til habitatdirektivet, der findes på lokaliteten, eller vedrørende de fuglearter, som et givet særligt beskyttet område blev udpeget for |
| --- | --- |

—

bestandens størrelse, omfang af isolering, økotype, genetiske pulje, aldersklassestruktur og graden af beskyttelse af arter i bilag II til habitatdirektivet, der findes på lokaliteten, eller vedrørende de fuglearter, som et givet særligt beskyttet område blev udpeget for

| — | eventuelle andre økologiske værdier og funktioner, der er registreret på lokaliteten samt |
| --- | --- |

—

eventuelle andre økologiske værdier og funktioner, der er registreret på lokaliteten samt

| — | eventuelle trusler, der påvirker eller udgør en potentiel risiko for naturtyper og arter, der findes på lokaliteten. |
| --- | --- |

—

eventuelle trusler, der påvirker eller udgør en potentiel risiko for naturtyper og arter, der findes på lokaliteten.

Den passende vurdering bør også omfatte en omfattende kortlægning af alle de potentielle virkninger som følge af planen eller projektet, som kan være væsentlige på lokaliteten, idet der tages hensyn til kumulative virkninger og andre virkninger, som gennemførelsen af planen eller projektet kan medføre i forbindelse med andre planer eller projekter.

omfattende kortlægning af alle de potentielle virkninger

Den bør anvende de bedste tilgængelige teknikker og metoder til vurdering af omfanget af virkningerne af den plan eller det projekt på lokalitetens integritet. Beskrivelsen af lokalitetens integritet og vurderingen af virkningerne på miljøet bør baseres på de bedst mulige indikatorer, der er specifikke for Natura 2000-værdierne, og som også kan være nyttige til overvågning af gennemførelsen af planen eller projektet.

bør anvende de bedste tilgængelige teknikker og metoder til vurdering af omfanget af virkningerne

Rapporten om den passende vurdering bør være tilstrækkelig detaljeret til at påvise, hvordan den endelige konklusion blev draget og på hvilket videnskabeligt grundlag. I sin afgørelse i sag C-404/09 udpegede Domstolen f.eks. en række mangler i den pågældende passende vurdering (nemlig at den ikke tog tilstrækkeligt hensyn til de potentielle forstyrrelser af forskellige arter på de pågældende lokaliteter, som f.eks. støj og vibrationer eller risikoen for at isolere delbestande ved at blokere de korridorer, der forbinder disse delbestande med andre bestande) (57).

57

4.6.3.   ... med hensyn til lokalitetens bevaringsmålsætninger

Den passende vurdering fokuserer på at vurdere planens eller projektets virkninger på lokaliteten i sig selv eller i forbindelse med andre planer eller projekter med hensyn til lokalitetens bevaringsmålsætninger. Artikel 6, stk. 3, skal derfor læses i tæt sammenhæng med artikel 6, stk. 1 og artikel 6, stk. 2, da de bevaringsmålsætninger, der skal anvendes i den passende vurdering, også er knyttet til disse to tidligere stykker.

at vurdere planens eller projektets virkninger på lokaliteten

med hensyn til lokalitetens bevaringsmålsætninger

Som forklaret i afsnit 2.3.1 bør »bevaringsmålsætninger« derfor fastsættes for hver enkelt lokalitet og bør vedrøre, inden for den lokalitet, alle de arter og naturtyper, for hvilke lokaliteten er udpeget i henhold til habitatdirektivet eller efter fugledirektivet.

Disse bevaringsmålsætninger bør baseres på de økologiske behov for de arter og naturtyper, der er til stede, og bør fastlægge den ønskede bevaringsstatus for disse arter og naturtyper på lokaliteten. Dette bør fastsættes på grundlag af bevaringsbetingelsen for hver art og naturtype, som er registreret i standardformularen. Bevaringsmålsætningen bør også afspejle vigtigheden af lokaliteten for sammenhængen i Natura 2000, således at hver enkelt lokalitet på den bedst mulige måde bidrager til opnåelsen af en gunstig bevaringsstatus på det relevante geografiske niveau inden for de respektive arter eller naturtypers naturlige udbredelsesområde.

bevaringsmålsætninger

Når der er fastsat sådanne bevaringsmålsætninger for en lokalitet, skal virkningerne vurderes i forhold til disse målsætninger.

Dette bekræftede Domstolen i sin Waddenzee-afgørelse (C-127/02, præmis 46-48): »Som det fremgår af habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, første punktum, sammenholdt med tiende betragtning til direktivet, hænger væsentligheden af den virkning, som en plan eller et projekt, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendig for lokalitetens forvaltning, har på en lokalitet, sammen med bevaringsmålsætningen for lokaliteten. Når en sådan plan eller et sådant projekt ikke risikerer at skade bevaringsmålsætningen for en lokalitet, selv om den/det har en virkning derpå, kan planen eller projektet ikke anses for at kunne påvirke den omhandlede lokalitet væsentligt.«

»Når en sådan plan eller et sådant projekt omvendt risikerer at skade bevaringsmålsætningen for den omhandlede lokalitet, skal planen eller projektet nødvendigvis anses for at kunne påvirke lokaliteten væsentligt. I forbindelse med bedømmelsen af de forventede virkninger, der er forbundet med planen eller projektet, skal væsentligheden af virkningerne, som nærmere anført af Kommissionen, bl.a. fastlægges i lyset af den i planen eller projektet omhandlede lokalitets særlige kendetegn og miljømæssige vilkår.«

Hvis der endnu ikke er fastsat bevaringsmålsætninger for en lokalitet, og indtil det sker, skal den passende vurdering som minimum antage, at målsætningen er at sikre, at de naturtyper og levesteder for arter, der forekommer, ikke forringes til et niveau under det nuværende niveau, eller at arterne ikke forstyrres i overensstemmelse med kravene i artikel 6, stk. 2, uden at de berører effektiviteten af de beskyttelsesforanstaltninger, der er nødvendige for opfyldelsen af kravene i artikel 6, stk. 1.

Denne holdning er blevet bekræftet af Domstolen (sag C-127/02, præmis 36) »En tilladelse til en plan eller et projekt, der er meddelt i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, forudsætter nemlig nødvendigvis, at planen eller projektet er blevet anset for ikke at kunne skade den omhandlede lokalitets integritet og følgelig for heller ikke at være egnet til at forårsage forringelse eller væsentlig forstyrrelse i artikel 6, stk. 2's forstand.«

4.6.4.   Begrebet »lokalitetens integritet«

Det fremgår tydeligt af sammenhængen og formålet med direktivet, at »lokalitetens integritet« vedrører lokalitetens bevaringsmålsætninger (jf. punkt 4.6.3). Det kan for eksempel forekomme, at en plan eller et projekt kun vil have en negativ indvirkning på lokaliteten i en visuel forstand eller kun vil påvirke naturtyper og arter, der ikke er opført i bilag I eller bilag II, for hvilke lokaliteten er udpeget. I sådanne tilfælde er der ikke tale om en skadelig virkning for så vidt angår artikel 6, stk. 3.

Med andre ord, hvis ingen af de naturtyper og arter, for hvilke lokaliteten er udpeget, påvirkes væsentligt, kan lokalitetens integritet ikke anses for at blive påvirket negativt. Hvis blot én af dem påvirkes væsentligt under hensyntagen til lokalitetens bevaringsmålsætninger, påvirkes lokalitetens integritet nødvendigvis negativt.

Dette støttes af Domstolen i sin afgørelse i sag C-258/11, præmis 48: »Habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, skal fortolkes således, at en plan eller et projekt, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendig for en lokalitets forvaltning, skader denne lokalitets integritet, hvis denne plan eller dette projekt vil kunne forhindre en varig opretholdelse af de grundlæggende kendetegn ved den berørte lokalitet, der er knyttet til tilstedeværelsen af en prioriteret naturtype, hvis bevaring har ligget til grund for udpegelsen af lokaliteten med henblik på optagelse på listen over lokaliteter af fællesskabsbetydning som omhandlet i dette direktiv. Forsigtighedsprincippet finder anvendelse ved en sådan vurdering.« Logikken bag en sådan fortolkning vil også være relevant for ikke-prioriterede naturtyper og levesteder for arter.

en plan eller et projekt

skader denne lokalitets integritet, hvis denne plan eller dette projekt vil kunne forhindre en varig opretholdelse af de grundlæggende kendetegn ved den berørte lokalitet, der er knyttet til tilstedeværelsen af en prioriteret naturtype

Udtrykket »lokalitetens integritet« viser, at der fokuseres på den specifikke lokalitet. Det er således ikke tilladt at destruere en lokalitet eller dele heraf med den begrundelse, at bevaringsstatus for naturtyper og arter på lokaliteten under alle omstændigheder vil forblive gunstig inden for medlemsstatens europæiske område.

For så vidt angår konnotationen eller betydningen af »integritet«, vedrører dette klart den økologiske integritet. Dette kan betragtes som en kvalitet eller forudsætning for at være hel eller fuldstændig. I en dynamisk økologisk sammenhæng kan det også anses for at omfatte modstandskraft og evne til at udvikle sig på en måde, der er gunstig for bevaring.

økologiske integritet

»Lokalitetens integritet« kan defineres som en sammenhængende sum af lokalitetens økologiske struktur, funktion og økologiske processer på tværs af området, som gør det i stand til at fastholde de naturtyper, den kombination af naturtyper og/eller artsbestande, for hvilke lokaliteten er udpeget.

En lokalitet kan beskrives som en lokalitet med en høj grad af integritet, hvis potentialet for at opfylde bevaringsmålsætningerne for lokaliteten er realiseret, hvis dens kapacitet til at reparere og forny sig selv under dynamiske forhold er bevaret, og hvis der kun kræves et minimum af ekstern forvaltningsstøtte.

Når man ser på »lokalitetens integritet«, er det derfor vigtigt at tage hensyn til en række faktorer, herunder muligheden for at vurdere virkningerne på kort, mellemlang og lang sigt.

| Lokalitetens integritet omfatter dens grundlæggende kendetegn og økologiske funktioner. Beslutningen om, hvorvidt den er negativt berørt, bør fokusere på og være begrænset til de naturtyper og arter, for hvilke lokaliteten er udpeget, og lokalitetens bevaringsmålsætninger. |
| --- |

Lokalitetens integritet omfatter dens grundlæggende kendetegn og økologiske funktioner. Beslutningen om, hvorvidt den er negativt berørt, bør fokusere på og være begrænset til de naturtyper og arter, for hvilke lokaliteten er udpeget, og lokalitetens bevaringsmålsætninger.

Lokalitetens integritet omfatter dens grundlæggende kendetegn og økologiske funktioner. Beslutningen om, hvorvidt den er negativt berørt, bør fokusere på og være begrænset til de naturtyper og arter, for hvilke lokaliteten er udpeget, og lokalitetens bevaringsmålsætninger.

4.6.5.   Vurdering af virkningerne på lokaliteten

Den passende vurdering indebærer i sig selv at behandle alle de aspekter af planen eller projektet, som kan medføre en væsentlig indvirkning på Natura 2000-lokaliteten. I denne sammenhæng skal hvert element af planen eller projektet undersøges særskilt, og deres potentielle virkninger skal i første omgang overvejes i forhold til hver af de arter eller naturtyper, for hvilke lokaliteten er udpeget (58). Derefter bør virkningerne af de forskellige elementer i planen eller projektet betragtes samlet og i forhold til hinanden, således at samspillet mellem dem ligeledes kortlægges.

58

| Risikoen for dødelig kollision med vindmøller er måske i sig selv for eksempel ikke væsentlig, men hvis den vurderes i kombination med anlæggelse af luftledninger, som også kan forårsage dødelige kollisioner, kan virkningerne for en bestemt fuglebestand blive væsentlige. |
| --- |

Risikoen for dødelig kollision med vindmøller er måske i sig selv for eksempel ikke væsentlig, men hvis den vurderes i kombination med anlæggelse af luftledninger, som også kan forårsage dødelige kollisioner, kan virkningerne for en bestemt fuglebestand blive væsentlige.

Risikoen for dødelig kollision med vindmøller er måske i sig selv for eksempel ikke væsentlig, men hvis den vurderes i kombination med anlæggelse af luftledninger, som også kan forårsage dødelige kollisioner, kan virkningerne for en bestemt fuglebestand blive væsentlige.

Det er tydeligt, at virkningerne af hvert projekt er unikke, og at de skal vurderes i den enkelte sag. Ifølge Waddenzee-afgørelsen (C-127/02, præmis 48), »I forbindelse med bedømmelsen af de forventede virkninger, der er forbundet med planen eller projektet, skal væsentligheden af virkningerne ... bl.a. fastlægges i lyset af den i planen eller projektet omhandlede lokalitets særlige kendetegn og miljømæssige vilkår.« Relevante almindelige bestemmelser og specifikationer, der er fastsat af medlemsstaterne, kan også anvendes til dette formål.

Det er tydeligt, at virkningerne af hvert projekt er unikke, og at de skal vurderes i den enkelte sag

Fokus bør være på de arter og naturtyper af fællesskabsinteresse (herunder fugle, der er udpeget i medfør af artikel 4, stk. 1, og artikel 4, stk. 2, i fugledirektivet), som var grundlaget for udpegelsen af lokaliteten. Det bør imidlertid ikke glemmes, at disse målarter også interagerer med andre arter og naturtyper samt med det fysiske miljø på komplekse måder.

Det er derfor vigtigt at overveje alle de elementer, der er væsentlige for de funktioner og strukturen på lokaliteten for de naturtyper og arter, der forekommer på lokaliteten. Desuden kan andre arter også være relevante ved fastlæggelsen af de potentielle virkninger på beskyttede naturtyper, hvis der er tale om typiske arter for de pågældende naturtyper (59), eller hvis de spiller en rolle i fødevarekæden, som lokalitetens målarter afhænger af.

59

Vurderingen af virkninger skal være baseret på objektive og om muligt kvantificerbare kriterier. Virkninger bør forudsiges så nøjagtigt som muligt, og grundlaget for disse prognoser bør præciseres og registreres i rapporten for den passende vurdering (her angives også prognosernes sikkerhed). På samme måde som andre konsekvensanalyser skal den passende vurdering foretages på baggrund af en struktureret ramme for at sikre, at der kan foretages beregninger så objektivt og præcist som muligt.

Vurderingen af virkninger skal være baseret på objektive

kvantificerbare kriterier

I betragtning af at Domstolen har understreget betydningen af at anvende den bedste tilgængelige videnskabelige viden ved gennemførelse af den passende vurdering, kan yderligere miljømæssigt arbejde og feltarbejde være nødvendigt for at supplere eksisterende data. Detaljerede undersøgelser og feltarbejde bør løbe over en tilstrækkelig lang periode og fokusere på de målegenskaber, der er følsomme over for projektets aktiviteter. Følsomhed bør analyseres under hensyntagen til de mulige interaktioner mellem projektaktiviteter (art, omfang, metoder, osv.) og de berørte naturtyper og arter (placering, miljømæssige krav, vitale områder, adfærd, osv.).

4.6.6.   Overvejelse af afhjælpningsforanstaltninger for at undgå eller mindske virkninger

Hvis der under den relevante vurdering er registreret negative konsekvenser for lokalitetens integritet, eller hvis de ikke kan udelukkes, kan planen eller projektet ikke godkendes. Afhængigt af omfanget af den registrerede indvirkning, kan det imidlertid være muligt at indføre visse afhjælpende foranstaltninger for at undgå sådanne virkninger eller reducere dem til et niveau, hvor de ikke længere vil have negativ indvirkning på lokaliteten.

Afhjælpende foranstaltninger skal være direkte knyttet til de sandsynlige virkninger, der er blevet registreret i den passende vurdering, og de kan først defineres, når disse virkninger er blevet vurderet og beskrevet fuldt ud i den passende vurdering. Som anført i afsnit 4.5.1 kan afhjælpende foranstaltninger således kun komme i betragtning på dette tidspunkt og ikke under screeningen.

Kortlægningen af de afhjælpende foranstaltninger, såsom selve konsekvensanalysen, skal være baseret på en grundig forståelse af de berørte arter og naturtyper. De kan eksempelvis omfatte:

| — | datoer og tidsplan for gennemførelsen (såsom ingen i drift i yngletiden for bestemte arter) |
| --- | --- |

—

datoer og tidsplan for gennemførelsen (såsom ingen i drift i yngletiden for bestemte arter)

| — | typen af værktøjer og de operationer, der skal udføres (såsom at benytte en bestemt muddermaskine i en fastlagt afstand fra kysten for ikke at påvirke en sårbar naturtype eller for at reducere emissioner, som kan forårsage skadelig aflejring af forurenende stoffer) samt |
| --- | --- |

—

typen af værktøjer og de operationer, der skal udføres (såsom at benytte en bestemt muddermaskine i en fastlagt afstand fra kysten for ikke at påvirke en sårbar naturtype eller for at reducere emissioner, som kan forårsage skadelig aflejring af forurenende stoffer) samt

| — | de områder, der er strengt utilgængelige på lokaliteten (f.eks. en dyrearts huler til vinterdvale). |
| --- | --- |

—

de områder, der er strengt utilgængelige på lokaliteten (f.eks. en dyrearts huler til vinterdvale).

Afhjælpende foranstaltninger, der har til formål at undgå eller mindske virkninger eller helt at forhindre dem i at finde sted, må ikke forveksles med kompensationsforanstaltninger, der har til formål at kompensere for eventuelle skader, som projektet kan have forårsaget. Kompensationsforanstaltninger må kun overvejes i medfør af artikel 6, stk. 4, hvis planen eller projektet er blevet godkendt som bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, og hvis der ikke findes alternativer (jf. afsnit 5).

Afhjælpende foranstaltninger, der har til formål at undgå eller mindske virkninger eller helt at forhindre dem i at finde sted, må ikke forveksles med kompensationsforanstaltninger,

Denne skelnen blev bekræftet af Domstolen, som konkluderede, at »habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, skal fortolkes således, at en plan eller et projekt, som ikke er direkte forbundet med eller nødvendig for forvaltningen af et område af fællesskabsbetydning, som har negative virkninger på en naturtype, der findes på dette område, og som indbefatter foranstaltninger med henblik på udvikling af et areal af tilsvarende eller større udstrækning med samme naturtype på denne lokalitet, påvirker den nævnte lokalitets integritet. Sådanne foranstaltninger kan i givet fald kun kvalificeres som »kompensationsforanstaltninger« som omhandlet i denne artikels stk. 4, for så vidt som de heri fastsatte betingelser er opfyldt. (...) Det må således fastslås, at disse foranstaltninger hverken tilsigter at undgå eller at reducere de betydelige negative virkninger på denne naturtype, som er forårsaget af projektet, men har til formål efterfølgende at kompensere for dets virkninger. Under disse omstændigheder kan de ikke sikre, at projektet ikke vil skade den nævnte lokalitets integritet som omhandlet i habitatdirektivets artikel 6, stk. 3« (C-521/12, præmis 29-35, 38-39; jf. også sag C-387 og 388/15, præmis 48).

I forbindelse med disse konklusioner fastslog Domstolen at »... foranstaltninger, som indgår i en plan eller et projekt, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendigt for forvaltningen af en lokalitet af fællesskabsbetydning, og som forud for en eventuel indtræden af negative virkninger på en naturtype, der findes på denne lokalitet, indbefatter en fremtidig udvikling af et område med samme naturtype, hvis gennemførelse imidlertid først vil være afsluttet efter en vurdering af, om en eventuel skade på lokalitetens integritet er væsentlig, ikke skal tages i betragtning i forbindelse med denne vurdering.« (C-387 og 388/15, præmis 64).

Afhjælpende foranstaltninger, der veludførte og gennemførte, vil naturligvis begrænse omfanget af de nødvendige kompensationsforanstaltninger (hvis de viser sig relevante inden for rammerne af artikel 6, stk. 4) ved at nedbringe de tilbageblivende virkninger, som kræver kompensation.

For at den kompetente myndighed kan afgøre, om de afhjælpende foranstaltninger er tilstrækkelige til at fjerne alle potentielle negative virkninger af planen eller projektet på lokaliteten (og for at de ikke utilsigtet forårsager andre negative virkninger for de pågældende naturtyper og arter), skal alle afhjælpende foranstaltninger beskrives udførligt med en forklaring, der er baseret på videnskabelig dokumentation for, hvordan den vil fjerne eller mindske de negative virkninger, som er blevet registreret. Der bør også gives oplysninger om, hvordan, hvornår og hvem, der gennemfører foranstaltningerne, og hvilke ordninger, der vil blive indført for at kontrollere effektiviteten af dem og om nødvendigt træffe korrigerende foranstaltninger. Behovet for endelige data på tidspunktet for tilladelsen er også til udtrykt i sag C-142/16, præmis 37-45.

afhjælpende foranstaltninger beskrives udførligt

Hvis den kompetente myndighed mener, at de afhjælpende foranstaltninger er tilstrækkelige til at undgå de negative virkninger på lokalitetens integritet, der er registreret i den passende vurdering, vil de blive en integreret del af specifikationen af den endelige plan eller det endelige projekt, eller de kan anføres som en betingelse for godkendelse af projektet. Hvis der er fortsat er en resterende negativ virkning på lokalitetens integritet, selv efter indførelsen af afhjælpende foranstaltninger, må planen eller projektet dog ikke godkendes (medmindre betingelserne i artikel 6, stk. 4 er opfyldt).

| Planen eller projektet kan indeholde forslag til afhjælpende foranstaltninger, eller de kan være pålagt af de kompetente nationale myndigheder for at undgå, at de potentielle virkninger, der er registreret i den passende vurdering, eller for at reducere dem til et niveau, hvor de ikke længere har en negativ virkning på lokalitetens integritet.


  Kortlægningen af afhjælpende foranstaltninger, såsom selve konsekvensvurderingen, skal være baseret på en solid forståelse af de berørte arter og naturtyper og skal beskrives udførligt. Afhjælpende foranstaltninger, der veludførte og gennemførte, vil begrænse omfanget af alle nødvendige kompensationsforanstaltninger (hvis de viser sig relevante inden for rammerne af artikel 6, stk. 4) ved at nedbringe de tilbageblivende virkninger, som kræver kompensation. |
| --- |

Planen eller projektet kan indeholde forslag til afhjælpende foranstaltninger, eller de kan være pålagt af de kompetente nationale myndigheder for at undgå, at de potentielle virkninger, der er registreret i den passende vurdering, eller for at reducere dem til et niveau, hvor de ikke længere har en negativ virkning på lokalitetens integritet.

Planen eller projektet kan indeholde forslag til afhjælpende foranstaltninger, eller de kan være pålagt af de kompetente nationale myndigheder for at undgå, at de potentielle virkninger, der er registreret i den passende vurdering, eller for at reducere dem til et niveau, hvor de ikke længere har en negativ virkning på lokalitetens integritet.

Kortlægningen af afhjælpende foranstaltninger, såsom selve konsekvensvurderingen, skal være baseret på en solid forståelse af de berørte arter og naturtyper og skal beskrives udførligt. Afhjælpende foranstaltninger, der veludførte og gennemførte, vil begrænse omfanget af alle nødvendige kompensationsforanstaltninger (hvis de viser sig relevante inden for rammerne af artikel 6, stk. 4) ved at nedbringe de tilbageblivende virkninger, som kræver kompensation.

Kortlægningen af afhjælpende foranstaltninger, såsom selve konsekvensvurderingen, skal være baseret på en solid forståelse af de berørte arter og naturtyper og skal beskrives udførligt. Afhjælpende foranstaltninger, der veludførte og gennemførte, vil begrænse omfanget af alle nødvendige kompensationsforanstaltninger (hvis de viser sig relevante inden for rammerne af artikel 6, stk. 4) ved at nedbringe de tilbageblivende virkninger, som kræver kompensation.

4.7.   BESLUTNINGSTAGNING

4.7.1.   De »kompetente nationale myndigheder«

Det er klart, at ordet »nationale« i dette udtryk er anvendt i modsætning til »EU« eller »international«. Udtrykket henviser således ikke kun til myndigheder inden for den centrale administration, men også til regionale, provinsielle eller kommunale myndigheder, som skal give tilladelse eller samtykke til en plan eller et projekt. En domstol kan være en kompetent myndighed, hvis den har beføjelse til at træffe afgørelse om genstanden for en foreslået plan eller et foreslået projekt i medfør af artikel 6, stk. 3, (C-127/04, præmis 69).

Under visse omstændigheder kan en godkendelse af en plan eller et projekt tildeles af en lovgivningsmyndighed (nationalt eller regionalt parlament) og være i form af en lovtekst. I denne forbindelse har Domstolen i sag C-182/10, præmis 69-70, afgjort, at: »Disse [artikel 6, stk. 3] forpligtelser påhviler medlemsstaterne i henhold til habitatdirektivet uafhængigt af arten af den nationale myndighed, der har kompetence til at godkende den pågældende plan eller det pågældende projekt. Dette direktivs artikel 6, stk. 3, der omhandler »de kompetente nationale myndigheder«, indeholder ikke nogen særbestemmelse om de planer eller projekter, der ville kunne godkendes af en lovgivende myndighed. En sådan egenskab har følgelig ingen indflydelse på rækkevidden af og anvendelsesområdet for de forpligtelser, der påhviler medlemsstaterne i henhold til bestemmelserne i habitatdirektivets artikel 6, stk. 3 ... Habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, skal fortolkes således, at den ikke gør det muligt for en national myndighed, selv hvis den er lovgivende, at godkende en plan eller et projekt uden at have sikret sig, at den/det ikke skader den berørte lokalitets integritet.«

uafhængigt af arten af den nationale myndighed, der har kompetence til at godkende den pågældende plan eller det pågældende projekt

Med andre ord må en plan eller et projekt ikke godkendes ved lov, hvis der ikke forinden er udført en passende vurdering i henhold til artikel 6, stk. 3, i habitatdirektivet, eller hvis den passende vurdering ikke med sikkerhed konkluderer, at der ikke vil være nogen negativ virkning på lokalitetens integritet (60).

60

| Kompetente nationale myndigheder er de myndigheder, der er berettiget til at godkende eller give samtykke til en plan eller et projekt. |
| --- |

Kompetente nationale myndigheder er de myndigheder, der er berettiget til at godkende eller give samtykke til en plan eller et projekt.

Kompetente nationale myndigheder er de myndigheder, der er berettiget til at godkende eller give samtykke til en plan eller et projekt.

4.7.2.   Hvornår er det hensigtsmæssigt at høre offentligheden?

Habitatdirektivet indeholder ikke nogen udtrykkelig forpligtelse til at høre offentligheden, når planer og projekter, der kræver en passende vurdering, godkendes. I henhold til ordlyden i artikel 6, stk. 3, skal dette kun ske, hvis det »anses for nødvendigt«. Høring af offentligheden er dog en væsentlig bestanddel af VVM- og SMV-direktiverne. Hvis vurderingen, der er påkrævet i medfør af artikel 6, stk. 3, er koordineret med vurderingen i overensstemmelse med disse direktiver, er offentlig høring således tydeligvis nødvendig i overensstemmelse med kravene heri.

»anses for nødvendigt«

Hvis en plan eller et projekt ikke er omfattet af SMV- eller VVM-direktiverne og alene vurderes på grundlag af artikel 6, stk. 3, i habitatdirektivet, har Domstolen for nylig i en afgørelse på grundlag af bestemmelserne i Århus-konventionen præciseret (61), at den berørte offentlighed, herunder anerkendte ikke-statslige miljøorganisationer, har ret til at deltage i godkendelsesproceduren (C-243/15, præmis 49). Denne ret indebærer navnlig, ret til opnå »reel deltagelse under hele miljøbeslutningsprocessen« ved at fremkomme »med enten skriftligt eller, efter omstændighederne, ved en offentlig høring med ansøgeren, enhver kommentar, oplysning, analyse eller mening, som den finder relevant for den foreslåede aktivitet«« (C-243/15, præmis 46).

61

I denne forbindelse er det også værd at nævne, at Domstolen på grundlag af offentlighedens ret til høring, navnlig for ikke-statslige miljøorganisationer tilkender dem en ret til at anfægte »de afgørelser, der træffes af de kompetente nationale myndigheder inden for rammerne af artikel 6, stk. 3, i direktiv 92/43 — uanset om de vedrører en anmodning om deltagelse i en tilladelsesprocedure, vurderingen af behovet for en miljøvurdering af en plan eller et projekts indvirkninger på en beskyttet lokalitet, eller om konklusionerne af en sådan vurdering vedrørende risiciene ved et sådan projekt eller en sådan plan for lokalitetens integritet er passende« (C-243/15, præmis 56).

4.7.3.   En afgørelse træffes på grundlag af den passende vurdering

Det påhviler de kompetente nationale myndigheder på baggrund af konklusionerne i den passende vurdering om virkningerne af en plan eller et projekt på den berørte Natura 2000-lokalitet at godkende planen eller projektet. Dette kan først ske, når de har sikret sig, at planer eller projekter ikke har nogen negative indvirkninger på lokaliteten. Dette er tilfældet, når det ud fra et videnskabeligt synspunkt uden rimelig tvivl kan fastslås, at der ikke er sådanne virkninger.

når de har sikret sig, at planer eller projekter ikke har nogen negative indvirkninger på lokaliteten

Ligeledes skal den kompetente myndighed afvise at give tilladelse hertil, såfremt der er usikkerhed om, hvorvidt der er skadelige virkninger for lokalitetens integritet i forbindelse med den påtænkte plan eller det påtænkte projekt
  (C-127/02, præmis 57).

Ligeledes skal den kompetente myndighed afvise at give tilladelse hertil, såfremt der er usikkerhed om, hvorvidt der er skadelige virkninger for lokalitetens integritet i forbindelse med den påtænkte plan eller det påtænkte projekt

Derudover fremgår det, at »kriteriet for at opnå tilladelse, fastsat i habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, andet punktum, integrerer forsigtighedsprincippet og gør det muligt effektivt at forebygge, at beskyttede lokaliteters integritet skades som følge af påtænkte planer eller projekter. Et mindre strengt kriterium for at opnå tilladelse end det omhandlede, ville ikke lige så effektivt kunne sikre realiseringen af målsætningen om beskyttelse af de lokaliteter, som bestemmelsen vedrører« (C-127/02, præmis 58).

Bevisbyrden omhandler således at kunne dokumentere fravær af skadelige virkninger snarere end deres forekomst, hvilket afspejler forsigtighedsprincippet (C-157/96, præmis 63). Heraf følger, at den passende vurdering skal være tilstrækkelig detaljeret og begrundet til at kunne dokumentere fravær af skadelige virkninger på baggrund af den bedste tilgængelige videnskabelige viden på området (C-127/02, præmis 61).

Bevisbyrden omhandler således at kunne dokumentere fravær af skadelige virkninger snarere end deres forekomst

5.   ARTIKEL 6, STK. 4

ARTIKEL 6, STK. 4

Præcisering af begreberne: alternative løsninger, som er bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, kompensationsforanstaltninger, global sammenhæng, udtalelse fra Kommissionen.

Præcisering af begreberne: alternative løsninger

som er bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser

kompensationsforanstaltninger

global sammenhæng, udtalelse fra Kommissionen.

5.1.   TEKST

»Hvis en plan eller et projekt, på trods af at virkningerne på lokaliteten vurderes negativt, alligevel skal gennemføres af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art, fordi der ikke findes nogen alternativ løsning, træffer medlemsstaten alle nødvendige kompensationsforanstaltninger for at sikre, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes. Medlemsstaten underretter Kommissionen om, hvilke kompensationsforanstaltninger der træffes.

Hvis der er tale om en lokalitet med en prioriteret naturtype og/eller en prioriteret art, kan der alene henvises til hensynet til menneskers sundhed og den offentlige sikkerhed eller væsentlige gavnlige virkninger på miljøet, eller, efter udtalelse fra Kommissionen, andre bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser.«

5.2.   ANVENDELSESOMRÅDE

Denne bestemmelse er et led i proceduren for de kompetente nationale myndigheders vurdering og mulige godkendelse af planer og projekter, som vil kunne påvirke et særligt bevaringsområde, et særligt beskyttet område eller et område af fællesskabsbetydning. Der er to fundamentale aspekter:

| — | på den ene side omhandler bestemmelsen undtagelser fra den generelle regel i artikel 6, stk. 3, hvorefter planer eller projekter kun kan godkendes, hvis de ikke skader den eller de pågældende lokalitet(er)s integritet |
| --- | --- |

—

på den ene side omhandler bestemmelsen undtagelser fra den generelle regel i artikel 6, stk. 3, hvorefter planer eller projekter kun kan godkendes, hvis de ikke skader den eller de pågældende lokalitet(er)s integritet

| — | på den anden side skal anvendelsen af bestemmelsen i praksis foregå trinvist, som angivet i direktivet, og efter den deri fastsatte rækkefølge. Dette er gentagne gange blevet bekræftet af Domstolen (sag C-209/02, C-239/04, C-304/05, C-560/08, C-404/09). |
| --- | --- |

—

på den anden side skal anvendelsen af bestemmelsen i praksis foregå trinvist, som angivet i direktivet, og efter den deri fastsatte rækkefølge. Dette er gentagne gange blevet bekræftet af Domstolen (sag C-209/02, C-239/04, C-304/05, C-560/08, C-404/09).

I sin afgørelse i sag C-304/05, præmis 83, anførte Domstolen klart, at: »artikel 6, stk. 4, i direktiv 92/43 kun kan finde anvendelse, efter at en plan eller et projekts indvirkninger er blevet analyseret i henhold til dette direktivs artikel 6, stk. 3. Kendskab til disse virkninger med hensyn til bevaringsmålsætningen for den pågældende lokalitet er en nødvendig forudsætning for, at nævnte artikel 6, stk. 4, kan finde anvendelse, eftersom man i mangel heraf ikke kan vurdere forudsætningerne for at anvende denne undtagelsesbestemmelse. Undersøgelsen af eventuelle bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser og spørgsmålet om mindre skadelige alternativer kræver nemlig en afvejning i forhold til den overvejede plan eller det overvejede projekts påvirkning af lokaliteten. Endvidere skal påvirkningerne på lokaliteten identificeres præcist, for at eventuelle kompensationsforanstaltninger kan fastlægges.« (jf. også C-399/14, C-387 og 388/15, C-142/16).

kun kan finde anvendelse, efter at en plan eller et projekts indvirkninger er blevet analyseret i henhold til dette direktivs artikel 6, stk. 3. Kendskab til disse virkninger med hensyn til bevaringsmålsætningen for den pågældende lokalitet er en nødvendig forudsætning for, at nævnte artikel 6, stk. 4,

Undersøgelsen af eventuelle bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser og spørgsmålet om mindre skadelige alternativer kræver nemlig en afvejning i forhold til den overvejede plan eller det overvejede projekts påvirkning af lokaliteten. Endvidere skal påvirkningerne på lokaliteten identificeres præcist, for at eventuelle kompensationsforanstaltninger kan fastlægges.«

Artikel 6, stk. 4, anvendes ikke automatisk. Det er op til myndighederne at afgøre, om betingelserne for fravigelse fra artikel 6, stk. 3, kan anvendes, hvor konklusionen på den relevante vurdering er, at planen eller projektet vil have en skadelig virkning på lokaliteten, eller hvis der er usikkerhed omkring fraværet af sådanne negative virkninger.

Artikel 6, stk. 4, anvendes ikke automatisk

Det valgfrie element i artikel 6, stk. 4, blev bekræftet af Domstolen i sag C-241/08, præmis 72: »De kompetente myndigheder har således efter den vurdering af virkningerne, der er foretaget i medfør af habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, og såfremt resultatet af denne vurdering er negativt, valget mellem at nægte tilladelse til gennemførelse af den omhandlede plan eller projekt eller at give tilladelse hertil i medfør af direktivets artikel 6, stk. 4, for så vidt som de betingelser, der er fastsat i denne bestemmelse, er opfyldt«.

De kompetente myndigheder har således efter den vurdering af virkningerne, der er foretaget i medfør af habitatdirektivets artikel 6, stk. 3, og såfremt resultatet af denne vurdering er negativt, valget mellem at nægte tilladelse

eller projekt eller at give tilladelse hertil i medfør af direktivets artikel 6, stk. 4,

En beslutning om at gennemføre en plan eller et projekt skal opfylde betingelserne og kravene i artikel 6, stk. 4. Det skal navnlig dokumenteres, at:

| 1) | den alternative løsning, der forelægges, er den mindst skadelige for naturtyper, arter og Natura 2000-lokalitetens integritet, uanset økonomiske hensyn, og at der ikke er noget andet gennemførligt alternativ, som ikke ville have en skadelig virkning på lokalitetens integritet, |
| --- | --- |

1)

den alternative løsning, der forelægges, er den mindst skadelige for naturtyper, arter og Natura 2000-lokalitetens integritet, uanset økonomiske hensyn, og at der ikke er noget andet gennemførligt alternativ, som ikke ville have en skadelig virkning på lokalitetens integritet,

| 2) | der er bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder »af social eller økonomisk art«, |
| --- | --- |

2)

der er bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder »af social eller økonomisk art«,

| 3) | alle nødvendige kompensationsforanstaltninger for at sikre, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes. |
| --- | --- |

3)

alle nødvendige kompensationsforanstaltninger for at sikre, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes.

Da denne bestemmelse er en undtagelse fra artikel 6, stk. 3, skal den fortolkes strengt (C-239/04, præmis 25 — 39) og kan kun finde anvendelse i tilfælde, hvor alle direktivets betingelser er opfyldt fuldt ud. Det påhviler således den, der ønsker at gøre brug af denne undtagelse, at bevise, at de ovennævnte betingelser faktisk er opfyldt i hvert enkelt tilfælde.

Når det til fulde er påvist og dokumenteret, at der ikke findes passende alternative løsninger, og at der er tale om bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, træffes alle nødvendige kompensationsforanstaltninger til at sikre den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet. Kommissionen skal altid underrettes om de trufne kompensationsforanstaltninger.

| Artikel 6, stk. 4, giver mulighed for undtagelse fra hovedreglen i artikel 6, stk. 3, men den anvendes ikke automatisk. Det er op til myndigheden at afgøre, om en undtagelse fra artikel 6, stk. 3, kan anvendes. Artikel 6, stk. 4, skal anvendes i den rækkefølge, der er fastsat i direktivet — dvs. efter, at alle bestemmelserne i artikel 6, stk. 3, er blevet gennemført på tilfredsstillende vis. |
| --- |

Artikel 6, stk. 4, giver mulighed for undtagelse fra hovedreglen i artikel 6, stk. 3, men den anvendes ikke automatisk. Det er op til myndigheden at afgøre, om en undtagelse fra artikel 6, stk. 3, kan anvendes. Artikel 6, stk. 4, skal anvendes i den rækkefølge, der er fastsat i direktivet — dvs. efter, at alle bestemmelserne i artikel 6, stk. 3, er blevet gennemført på tilfredsstillende vis.

Artikel 6, stk. 4, giver mulighed for undtagelse fra hovedreglen i artikel 6, stk. 3, men den anvendes ikke automatisk. Det er op til myndigheden at afgøre, om en undtagelse fra artikel 6, stk. 3, kan anvendes. Artikel 6, stk. 4, skal anvendes i den rækkefølge, der er fastsat i direktivet — dvs. efter, at alle bestemmelserne i artikel 6, stk. 3, er blevet gennemført på tilfredsstillende vis.

5.3.   INDLEDENDE BETRAGTNINGER

5.3.1.   Undersøgelse af alternative løsninger

Den første forpligtelse i undtagelsesproceduren efter artikel 6, stk. 4, er at undersøge, om der findes alternative løsninger til planen eller projektet. I denne forbindelse har Domstolen slået fast, at denne undersøgelse formelt er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 6, stk. 4, og ikke artikel 6, stk. 3, (C-441/03, præmis 15, C-241/08, præmis 69, sag C-142/16, præmis 72).

Da uønsket forringelse af Natura 2000-nettet skal undgås, bør det overvejes at foretage en gennemgribende revision og/eller tilbagetrækning af en plan eller projekt, der er blevet foreslået, hvis det er påvist, at det vil få negative virkninger på den pågældende lokalitets integritet. De kompetente myndigheder skal altså først analysere og påvise behovet for planen eller projektet og på dette tidspunkt overveje en nulløsning.

Derefter bør de kompetente myndigheder undersøge muligheden for at anvende en alternativ løsning, som i højere grad beskytter den pågældende lokalitets integritet. Alle gennemførlige alternativer, der opfylder planens eller projektets formål, skal undersøges, navnlig hvad angår deres virkninger for lokalitetens bevaringsmålsætninger, integritet og bidrag til den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet og deres proportionalitet, hvad angår omkostninger, skal tages i betragtning. Der kan være tale om alternative placeringer, udvikling i anden målestok eller anden udformning eller alternative processer.

Hvad angår de økonomiske omkostninger ved de foranstaltninger, der kan overvejes i gennemgangen af alternativer, må de ikke være den eneste afgørende faktor i valget af alternative løsninger (C-399/14, præmis 77). Med andre ord kan initiativtageren til et projekt ikke anføre, at man ikke har undersøgt alternativer, fordi omkostningerne ville være for høje.

I overensstemmelse med nærhedsprincippet er det op til de nationale myndigheder at bedømme virkningerne af de alternative løsninger på det pågældende område. Det skal understreges, at referenceparametrene for sådanne sammenligninger er bevaring og opretholdelse af områdets integritet og af dets økologiske funktioner. I denne fase kan andre vurderingskriterier såsom økonomiske kriterier, derfor ikke tilsidesætte de økologiske kriterier.

Det skal påvises bevist, at der ikke var alternative løsninger, før undersøgelsen af, om planen eller projektet er bydende nødvendige hensyn til samfundsinteresser (Domstolens dom i sag Castro Verde-sagen C-239/04, præmis 36-39).

skal påvises bevist, at der ikke var alternative løsninger

| Det påhviler de kompetente nationale myndigheder at sikre, at alle gennemførlige alternative løsninger, der opfylder planens/projektets formål, er blevet undersøgt på samme detaljeniveau. Denne vurdering skal foretages med hensyn til de arter og naturtyper, for hvilke lokaliteten er udpeget, og med hensyn til lokalitetens bevaringsmålsætninger. |
| --- |

Det påhviler de kompetente nationale myndigheder at sikre, at alle gennemførlige alternative løsninger, der opfylder planens/projektets formål, er blevet undersøgt på samme detaljeniveau. Denne vurdering skal foretages med hensyn til de arter og naturtyper, for hvilke lokaliteten er udpeget, og med hensyn til lokalitetens bevaringsmålsætninger.

Det påhviler de kompetente nationale myndigheder at sikre, at alle gennemførlige alternative løsninger, der opfylder planens/projektets formål, er blevet undersøgt på samme detaljeniveau. Denne vurdering skal foretages med hensyn til de arter og naturtyper, for hvilke lokaliteten er udpeget, og med hensyn til lokalitetens bevaringsmålsætninger.

5.3.2.   Undersøgelse af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser

Hvis der ikke findes alternative løsninger — eller hvis sådanne løsninger har endnu stærkere negative miljøvirkninger på lokaliteten, under hensyntagen til direktivets ovennævnte bevaringsmålsætninger — skal myndighederne undersøge, om der er bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art, som indebærer, at planen eller projektet skal gennemføres.

Begrebet »bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser« er ikke defineret i direktivet. Artikel 6, stk. 4, andet afsnit, nævner imidlertid hensynet til menneskers sundhed, den offentlige sikkerhed og væsentlige gavnlige virkninger på miljøet som eksempler på sådanne begrundelser. Hvad angår »andre bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser« af social eller økonomisk art, fremgår det klart af ordlyden, at kun samfundsinteresser, uanset om de forsvares af offentlige eller private organer, kan afvejes over for direktivets bevaringsmålsætninger. Projekter, der udvikles af private organer, kan således kun komme i betragtning, hvis de beviseligt tjener sådanne samfundsinteresser.

Dette blev bekræftet af Domstolen i sin dom i sag C-182/10, præmis 75-78: »Den interesse, som i henhold til habitatdirektivets artikel 6, stk. 4, kan begrunde gennemførelsen af en plan eller et projekt, skal være både »samfundsmæssig« og »væsentlig«, hvilket indebærer, at den/det har en sådan betydning, at der kan foretages en afvejning med den målsætning om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, der forfølges med direktivet. Byggearbejder til etablering eller udvidelse af en virksomhed opfylder i princippet kun disse betingelser, når der foreligger usædvanlige omstændigheder. Det kan ikke udelukkes, at det forholder sig således, når et projekt, selv om det er af privat karakter, både på grund af sin art og på grund af den økonomiske og sociale sammenhæng, det indgår i, reelt udgør en væsentlig samfundsinteresse, og hvis det er godtgjort, at der ikke findes nogen alternativ løsning. Under hensyn til disse kriterier kan den blotte opførelse af en infrastruktur, der skal huse et hovedkontor, i princippet ikke udgøre et bydende nødvendigt hensyn til væsentlige samfundsinteresser, som omhandlet i habitatdirektivets artikel 6, stk. 4.«

skal være både »samfundsmæssig« og »væsentlig«

hvilket indebærer, at den/det har en sådan betydning, at der kan foretages en afvejning med den målsætning om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, der forfølges med direktivet

kan ikke udelukkes,

når et projekt, selv om det er af privat karakter,

på grund af den økonomiske og sociale sammenhæng, det indgår i, reelt udgør en væsentlig samfundsinteresse,

Det kan også være nyttigt at henvise til andre områder af EU-lovgivningen, som indeholder lignende begreber.

Begrebet »tvingende hensyn« blev formuleret af Domstolen som en undtagelse fra princippet om den fri bevægelse af varer. Af tvingende hensyn, som kan berettige nationale foranstaltninger, der begrænser bevægelsesfriheden, har Domstolen anerkendt folkesundhed og miljøbeskyttelse samt forfølgelsen af berettigede økonomi- og socialpolitiske mål.

Derudover nævner EU-lovgivningen også begrebet »tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse«, jf. artikel 106, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, inden for rammerne af undtagelsen fra konkurrencereglerne for virksomheder, der har ansvaret for forvaltningen af sådanne tjenesteydelser. I en meddelelse om forsyningspligtydelser i Europa (62) har Kommissionen, under hensyntagen til retspraksis på området, givet følgende definition på tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse: »Tjenesteydelser af almen økonomisk interesse er økonomiske aktiviteter, der tjener et almennyttigt formål, og som ikke ville blive gennemført (eller ville blive gennemført på andre vilkår hvad angår kvalitet, sikkerhed, rimelig pris, ligebehandling og universel adgang) via markedet, hvis ikke det offentlige greb ind«.

62

Med hensyn til bestemmelsens opbygning kan de nationale myndigheder i de konkrete tilfælde kun godkende de pågældende planer og projekter, hvis de ovennævnte tvingende hensyn vejere tungere end bevaringsmålsætningerne for det område, der berøres af initiativerne. Dette bør afgøres ud fra følgende betragtninger:

bestemmelsens opbygning

| a) | der skal være et bydende nødvendigt hensyn til at gennemføre planen eller projekt |
| --- | --- |

a)

der skal være et bydende nødvendigt hensyn til at gennemføre planen eller projekt

bydende nødvendigt hensyn

| b) | samfundsinteresserne skal være væsentlige: det er således klart, at ikke enhver form for samfundsinteresser af social eller økonomisk art kan gøres gældende, navnlig ikke når de afvejes mod de interesser, der beskyttes ved direktivet (se f.eks. betragtning 4, hvor der henvises til »fællesskabets naturarv«) |
| --- | --- |

b)

samfundsinteresserne skal være væsentlige: det er således klart, at ikke enhver form for samfundsinteresser af social eller økonomisk art kan gøres gældende, navnlig ikke når de afvejes mod de interesser, der beskyttes ved direktivet (se f.eks. betragtning 4, hvor der henvises til »fællesskabets naturarv«)

væsentlige

| c) | i denne sammenhæng er det også rimeligt at antage, at samfundsinteresser kun kan være væsentlige, hvis der er tale om interesser på lang sigt. Kortsigtede økonomiske interesser eller andre interesser, som kun har fordele for samfundet på kort sigt, vil ikke være tilstrækkelige til at opveje de langsigtede bevaringsinteresser, som er beskyttet i henhold til direktivet. |
| --- | --- |

c)

i denne sammenhæng er det også rimeligt at antage, at samfundsinteresser kun kan være væsentlige, hvis der er tale om interesser på lang sigt. Kortsigtede økonomiske interesser eller andre interesser, som kun har fordele for samfundet på kort sigt, vil ikke være tilstrækkelige til at opveje de langsigtede bevaringsinteresser, som er beskyttet i henhold til direktivet.

lang sigt

Som et eksempel på, hvad der anses for bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, fastslog Domstolen i en sag vedrørende et stort område (regionen Thessalien i Grækenland), at: »Kunstvanding og drikkevandsforsyning opfylder principielt disse betingelser og kan følgelig begrunde gennemførelsen af et projekt om vandomledning, når der ikke findes nogen alternativ løsning« (C-43/10, præmis 122) (63).

63

| Det er rimeligt at antage, at der med »bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art« henvises til situationer, hvor de påtænkte planer eller projekter viser sig at være uundværlige:







  — | som led i foranstaltninger eller politikker, der tager sigte på at beskytte grundlæggende værdier for borgernes liv (helbred, sikkerhed, miljø) |
| --- | --- |

Det er rimeligt at antage, at der med »bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art« henvises til situationer, hvor de påtænkte planer eller projekter viser sig at være uundværlige:

Det er rimeligt at antage, at der med »bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art« henvises til situationer, hvor de påtænkte planer eller projekter viser sig at være uundværlige:

—

som led i foranstaltninger eller politikker, der tager sigte på at beskytte grundlæggende værdier for borgernes liv (helbred, sikkerhed, miljø)

som led i foranstaltninger eller politikker, der tager sigte på at beskytte grundlæggende værdier for borgernes liv (helbred, sikkerhed, miljø)

| — | som led i statens og samfundets grundlæggende politik |
| --- | --- |

—

som led i statens og samfundets grundlæggende politik

som led i statens og samfundets grundlæggende politik

| — | som led i udførelsen af aktiviteter af økonomisk eller social art, der opfylder specifikke forpligtelser til offentlig service. |
| --- | --- |

—

som led i udførelsen af aktiviteter af økonomisk eller social art, der opfylder specifikke forpligtelser til offentlig service.

som led i udførelsen af aktiviteter af økonomisk eller social art, der opfylder specifikke forpligtelser til offentlig service.

Det påhviler de kompetente myndigheder til at opveje planens eller projektets bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser mod målsætningen om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter. De må kun godkende planen eller projektet, hvis planens eller projektets bydende nødvendige hensyn opvejer dens/dets virkning på bevaringsmålsætningerne.

Det påhviler de kompetente myndigheder til at opveje planens eller projektets bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser mod målsætningen om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter. De må kun godkende planen eller projektet, hvis planens eller projektets bydende nødvendige hensyn opvejer dens/dets virkning på bevaringsmålsætningerne.

| For at give læserne en mere nøjagtig angivelse af, hvad der retmæssigt kan anses for at være bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, har vi taget nogle eksempler fra udtalelser, som Kommissionen har afgivet i medfør af artikel 6, stk. 4, andet afsnit, og de dertilhørende begrundelser, som medlemsstaterne har anført for projekterne. http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/opinion_en.htm |
| --- |

For at give læserne en mere nøjagtig angivelse af, hvad der retmæssigt kan anses for at være bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, har vi taget nogle eksempler fra udtalelser, som Kommissionen har afgivet i medfør af artikel 6, stk. 4, andet afsnit, og de dertilhørende begrundelser, som medlemsstaterne har anført for projekterne. http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/opinion_en.htm

5.4.   INDFØRELSE AF KOMPENSATIONSFORANSTALTNINGER

5.4.1.   Hvad menes der med »kompensationsforanstaltninger«, og hvornår skal de tages i betragtning?

Udtrykket »kompensationsforanstaltninger« er ikke defineret i habitatdirektivet. Erfaring tyder på følgende skelnen mellem kompensationsforanstaltninger og afhjælpende foranstaltninger:

| — | afhjælpende foranstaltninger i bred betydning er foranstaltninger, hvis formål er at minimere eller helt fjerne de negative virkninger, som gennemførelsen af en plan eller et projekt vil kunne resultere i på en måde, der har en skadelig virkning på lokalitetens integritet. Disse foranstaltninger skal betragtes på baggrund af artikel 6, stk. 3, og udgør en integreret del af en plans eller et projekts specifikationer, eller de er forudsætningen for en godkendelse (jf. afsnit 4.6.5) |
| --- | --- |

—

afhjælpende foranstaltninger i bred betydning er foranstaltninger, hvis formål er at minimere eller helt fjerne de negative virkninger, som gennemførelsen af en plan eller et projekt vil kunne resultere i på en måde, der har en skadelig virkning på lokalitetens integritet. Disse foranstaltninger skal betragtes på baggrund af artikel 6, stk. 3, og udgør en integreret del af en plans eller et projekts specifikationer, eller de er forudsætningen for en godkendelse (jf. afsnit 4.6.5)

| — | kompensationsforanstaltninger er uafhængige af projektet (herunder eventuelle afhjælpende foranstaltninger). De har til formål at ophæve planens eller projektets negative virkninger, så den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet bevares. De kan kun komme i betragtning på baggrund af artikel 6, stk. 4. |
| --- | --- |

—

kompensationsforanstaltninger er uafhængige af projektet (herunder eventuelle afhjælpende foranstaltninger). De har til formål at ophæve planens eller projektets negative virkninger, så den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet bevares. De kan kun komme i betragtning på baggrund af artikel 6, stk. 4.

Afhjælpende foranstaltninger, der er godt veludførte og gennemførte, kan naturligvis begrænse omfanget af de nødvendige kompensationsforanstaltninger ved at nedbringe de resterende negative virkninger, som kræver kompensation.

| En udvidelse af en kulmines underjordiske aktiviteter til hidtil uudnyttede områder vil forårsage omfattende sammensynkning ledsaget af oversvømmelser og grundvandsstigning, hvilket vil medføre en betydelig belastning på alle økosystemerne i området. For at kompensere for projektets negative virkninger udvælges der et passende jordareal efter økologiske kriterier, hvor der oprettes ikke-prioriterede naturtyper (bøge- og egeskove), enten ved genplantning eller ved omdannelse/forbedring af eksisterende skove. Det overvejes også at oprette og forbedre skove ved vandløb, søer og væld og at genoprette eller optimere flodlejer til kompensation for tabet af en prioriteret naturtype (skove ved vandløb, søer og væld — Alnion glutinoso-incanae) og en ikke-prioriteret naturtype (slette- og bjergvandløb med flydende vegetation). Foranstaltningen vil også bidrage til at kompensere for projektets negative virkninger på arten bæklampret, Lampetra planeri. |
| --- |

En udvidelse af en kulmines underjordiske aktiviteter til hidtil uudnyttede områder vil forårsage omfattende sammensynkning ledsaget af oversvømmelser og grundvandsstigning, hvilket vil medføre en betydelig belastning på alle økosystemerne i området. For at kompensere for projektets negative virkninger udvælges der et passende jordareal efter økologiske kriterier, hvor der oprettes ikke-prioriterede naturtyper (bøge- og egeskove), enten ved genplantning eller ved omdannelse/forbedring af eksisterende skove. Det overvejes også at oprette og forbedre skove ved vandløb, søer og væld og at genoprette eller optimere flodlejer til kompensation for tabet af en prioriteret naturtype (skove ved vandløb, søer og væld — Alnion glutinoso-incanae) og en ikke-prioriteret naturtype (slette- og bjergvandløb med flydende vegetation). Foranstaltningen vil også bidrage til at kompensere for projektets negative virkninger på arten bæklampret, Lampetra planeri.

En udvidelse af en kulmines underjordiske aktiviteter til hidtil uudnyttede områder vil forårsage omfattende sammensynkning ledsaget af oversvømmelser og grundvandsstigning, hvilket vil medføre en betydelig belastning på alle økosystemerne i området. For at kompensere for projektets negative virkninger udvælges der et passende jordareal efter økologiske kriterier, hvor der oprettes ikke-prioriterede naturtyper (bøge- og egeskove), enten ved genplantning eller ved omdannelse/forbedring af eksisterende skove. Det overvejes også at oprette og forbedre skove ved vandløb, søer og væld og at genoprette eller optimere flodlejer til kompensation for tabet af en prioriteret naturtype (skove ved vandløb, søer og væld

) og en ikke-prioriteret naturtype (slette- og bjergvandløb med flydende vegetation). Foranstaltningen vil også bidrage til at kompensere for projektets negative virkninger på arten bæklampret,

Kompensationsforanstaltninger bør supplere foranstaltninger, der gennemføres som normal praksis i medfør af habitatdirektivet og fugledirektivet, eller forpligtelser, der følger af EU-retten. F.eks. er gennemførelse af bevaringsforanstaltninger i medfør af artikel 6, sk. 1, eller forslag/udpegning af et nyt område, som allerede er opført som værende af fællesskabsbetydning, således »normale« foranstaltninger for en medlemsstat. Kompensationsforanstaltninger skal altså være mere vidtgående end de normale foranstaltninger/standardforanstaltninger, der kræves til udpegelse, beskyttelse og forvaltning af Natura 2000-lokaliteter.

| Som et andet eksempel på kompensation vedrører en havneudbygning, der ville føre til ødelæggelse af en rasteplads for fugle og reduktion af lavvandede mudderbanker og rørskove i tidevandszonen. Genskabelse af en rasteplads for fugle ved højvande og af flade mudderbanker, der er knyttet til genopretning af rørskove og våde enge gennem hydrauliske anlæg, miljøforanstaltninger i tilknytning til landbrugsmæssig udnyttelse af rørskove og enge skulle kunne kompensere for de negative virkninger af projektet. |
| --- |

Som et andet eksempel på kompensation vedrører en havneudbygning, der ville føre til ødelæggelse af en rasteplads for fugle og reduktion af lavvandede mudderbanker og rørskove i tidevandszonen. Genskabelse af en rasteplads for fugle ved højvande og af flade mudderbanker, der er knyttet til genopretning af rørskove og våde enge gennem hydrauliske anlæg, miljøforanstaltninger i tilknytning til landbrugsmæssig udnyttelse af rørskove og enge skulle kunne kompensere for de negative virkninger af projektet.

Som et andet eksempel på kompensation vedrører en havneudbygning, der ville føre til ødelæggelse af en rasteplads for fugle og reduktion af lavvandede mudderbanker og rørskove i tidevandszonen. Genskabelse af en rasteplads for fugle ved højvande og af flade mudderbanker, der er knyttet til genopretning af rørskove og våde enge gennem hydrauliske anlæg, miljøforanstaltninger i tilknytning til landbrugsmæssig udnyttelse af rørskove og enge skulle kunne kompensere for de negative virkninger af projektet.

Kompensationsforanstaltninger er således ikke en udvej til at gennemføre planer eller projekter og samtidig unddrage sig forpligtelsen til en passende vurdering i artikel 6. Det fremgår tydeligt af rækkefølgen af artikel 6, stk. 4, at de udgør »sidste udvej«. De må kun komme i betragtning, når en negativvirkning på integriteten af en Natura 2000-lokalitet er fastslået eller ikke kan udelukkes på trods af alle andre foranstaltninger for at undgå eller mindske skadelige virkninger for lokaliteten, og efter det er besluttet, at projektet/planen bør gennemføres af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser og i mangel af alternative løsninger.

de udgør »sidste udvej«

| Kompensationsforanstaltninger er foranstaltninger, der er specifikke for et projekt eller en plan, og som går ud over de normale forpligtelser, der følger af fugledirektivet og habitatdirektivet. Disse foranstaltninger har til formål at kompensere for de negative virkninger af en plan eller et projekt for de pågældende arter eller naturtyper. De udgør »sidste udvej« og anvendes kun, når de andre beskyttelsesforanstaltninger, der er fastsat i direktivet, er udtømt, og der ikke desto mindre er truffet afgørelse om at overveje et projekt eller en plan, der har en negativ virkning på integriteten af en Natura 2000-lokalitet, eller når en sådan indvirkning kan ikke udelukkes. |
| --- |

Kompensationsforanstaltninger er foranstaltninger, der er specifikke for et projekt eller en plan, og som går ud over de normale forpligtelser, der følger af fugledirektivet og habitatdirektivet. Disse foranstaltninger har til formål at kompensere for de negative virkninger af en plan eller et projekt for de pågældende arter eller naturtyper. De udgør »sidste udvej« og anvendes kun, når de andre beskyttelsesforanstaltninger, der er fastsat i direktivet, er udtømt, og der ikke desto mindre er truffet afgørelse om at overveje et projekt eller en plan, der har en negativ virkning på integriteten af en Natura 2000-lokalitet, eller når en sådan indvirkning kan ikke udelukkes.

Kompensationsforanstaltninger er foranstaltninger, der er specifikke for et projekt eller en plan, og som går ud over de normale forpligtelser, der følger af fugledirektivet og habitatdirektivet. Disse foranstaltninger har til formål at kompensere for de negative virkninger af en plan eller et projekt for de pågældende arter eller naturtyper. De udgør »sidste udvej« og anvendes kun, når de andre beskyttelsesforanstaltninger, der er fastsat i direktivet, er udtømt, og der ikke desto mindre er truffet afgørelse om at overveje et projekt eller en plan, der har en negativ virkning på integriteten af en Natura 2000-lokalitet, eller når en sådan indvirkning kan ikke udelukkes.

5.4.2.   »Den globale sammenhæng« i Natura 2000-nettet

Udtrykket »global sammenhæng« optræder i artikel 6, stk. 4, hvor det fremgår, at det er tilladt, at gennemføre en plan eller et projekt af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, og at der skal træffes foranstaltninger til at kompensere for skaden.

Det optræder også i artikel 3, stk. 1, hvor det fremgår, at Natura 2000 er »et sammenhængende europæisk økologisk net af særlige bevaringsområder«, som skal sikre »opretholdelse eller i givet fald genopretning af en gunstig bevaringsstatus for de pågældende naturtyper og levestederne for de pågældende arter i deres naturlige udbredelsesområde«. Der er således tale om to kriterier, på den ene side de målarter og naturtyper med hensyn til mængde og kvalitet, og på den anden side områdets rolle med hensyn til at sikre en passende geografisk fordeling i forhold til deres udbredelsesområde.

I artikel 3, stk. 3, fastslås det, at: »i de tilfælde, hvor medlemsstaterne finder der nødvendigt, bestræber de sig på at styrke den økologiske sammenhæng i Natura 2000 ved at opretholde eller i givet fald udvikle de landskabselementer, der er nævnt i artikel 10, og som er af afgørende betydning for vilde dyr og planter.«

I artikel 10, som mere generelt vedrører medlemsstaternes politik for fysisk planlægning og udvikling, fremgår det, at

»Medlemsstaterne skal, i det omfang de finder det nødvendigt og inden for rammerne af deres politik for fysisk planlægning og udvikling, og navnlig med henblik på at styrke den økologiske sammenhæng i Natura 2000-nettet, bestræbe sig på at fremme forvaltningen af de elementer i landskabet, der er af afgørende betydning for vilde dyr og planter.

Der er tale om sådanne elementer, som ved deres lineære og kontinuerlige struktur (som f.eks. vandløb med deres bredder ...) eller deres rolle som trædesten (som f.eks. småsøer og småskove) er væsentlige for vilde arters migration, spredning og genetiske udveksling.«

Ordet »økologisk« anvendes både i artikel 3 og artikel 10 for at redegøre for arten af den pågældende sammenhæng. Udtrykket »global sammenhæng« i artikel 6, stk. 4, er naturligvis brugt i samme betydning.

Når dette er sagt, er det klart, at et områdes betydning for nettets sammenhæng afhænger af lokalitetens bevaringsmålsætninger, antallet af de naturtyper og arter, lokaliteten er udpeget for, samt deres tilstand og dens rolle med hensyn til at sikre en passende geografisk fordeling, hvad angår de pågældende arters og naturtypers udbredelsesområde.

| Hvis planen eller projektet for eksempel vil skade et område for en sjælden naturtype, der har et meget begrænset udbredelsesområde, som det er meget vanskeligt at genskabe, og for hvilken den pågældende lokalitet er én blandt kun ti lokaliteter, der er udpeget for den pågældende naturtype, skal kompensationsforanstaltningerne klart være meget omfattende, hvis de skal være i stand til at beskytte den globale sammenhæng i Natura 2000. Hvis planen eller projektet derimod vil skade et levested for en art (f.eks. triturus cristatus), som har et stort udbredelsesområde i hele EU, og som er forholdsvis let at genskabe, og for hvilken den pågældende lokalitet kun spiller en mindre rolle for bevaring af arten, vil kompensationsforanstaltningerne være langt mere realistiske og meget mindre besværlige. |
| --- |

Hvis planen eller projektet for eksempel vil skade et område for en sjælden naturtype, der har et meget begrænset udbredelsesområde, som det er meget vanskeligt at genskabe, og for hvilken den pågældende lokalitet er én blandt kun ti lokaliteter, der er udpeget for den pågældende naturtype, skal kompensationsforanstaltningerne klart være meget omfattende, hvis de skal være i stand til at beskytte den globale sammenhæng i Natura 2000. Hvis planen eller projektet derimod vil skade et levested for en art (f.eks. triturus cristatus), som har et stort udbredelsesområde i hele EU, og som er forholdsvis let at genskabe, og for hvilken den pågældende lokalitet kun spiller en mindre rolle for bevaring af arten, vil kompensationsforanstaltningerne være langt mere realistiske og meget mindre besværlige.

Hvis planen eller projektet for eksempel vil skade et område for en sjælden naturtype, der har et meget begrænset udbredelsesområde, som det er meget vanskeligt at genskabe, og for hvilken den pågældende lokalitet er én blandt kun ti lokaliteter, der er udpeget for den pågældende naturtype, skal kompensationsforanstaltningerne klart være meget omfattende, hvis de skal være i stand til at beskytte den globale sammenhæng i Natura 2000. Hvis planen eller projektet derimod vil skade et levested for en art (f.eks.

), som har et stort udbredelsesområde i hele EU, og som er forholdsvis let at genskabe, og for hvilken den pågældende lokalitet kun spiller en mindre rolle for bevaring af arten, vil kompensationsforanstaltningerne være langt mere realistiske og meget mindre besværlige.

Artikel 6, stk. 4, kræver, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes. Direktivet går således ud fra, at det »oprindelige« net var sammenhængende. Hvis undtagelsesbestemmelserne tages i anvendelse, skal situationen korrigeres, så sammenhængen genskabes fuldt ud.

Når det drejer sig om en plan eller et projekt, skal de kompensationsforanstaltninger, der fastlægges med henblik på at beskytte den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet, opfylde de ovennævnte kriterier. Det betyder, at der ved planlægning af en kompensationsforanstaltning skal tages hensyn til lokalitetens bevaringsmålsætninger og til de negativt påvirkede naturtypers og arters antal og bevaringsstatus. Samtidig skal den rolle, lokaliteten spiller i forhold til den biogeografiske fordeling, erstattes på passende måde.

På dette sted kan det være nyttigt at minde om, at i medfør af habitatdirektivet tager udvælgelsen af en lokalitet til Natura 2000-nettet hensyn til:

| — | omfanget af naturtyper og arter (areal, populationer), som beskrevet i standardformularen |
| --- | --- |

—

omfanget af naturtyper og arter (areal, populationer), som beskrevet i standardformularen

| — | lokalitetens placering i den pågældende biogeografiske region samt |
| --- | --- |

—

lokalitetens placering i den pågældende biogeografiske region samt

| — | de udvælgelseskriterier, der er opstillet af Udvalget for Bevarelse af Naturtyper og som anvendes af Det europæiske temacenter for biodiversitet, når det skal rådgive Kommissionen om at anføre en lokalitet på EU-listen (64). |
| --- | --- |

—

de udvælgelseskriterier, der er opstillet af Udvalget for Bevarelse af Naturtyper og som anvendes af Det europæiske temacenter for biodiversitet, når det skal rådgive Kommissionen om at anføre en lokalitet på EU-listen (64).

64

De kompetente myndigheder bør se på disse kriterier, når de udarbejder kompensationsforanstaltninger for et projekt, og de bør sikre sig, at foranstaltningerne leverer egenskaber og funktioner, som kan sammenlignes med dem, der lå til grund for udvælgelsen af den oprindelige lokalitet.

Fugledirektivet indeholder ikke bestemmelser om biogeografiske regioner eller udvælgelse på EU-plan. Analogt med habitatdirektivet kan man dog gå ud fra, at den globale sammenhæng i nettet er sikret, hvis:

den globale sammenhæng i nettet

| — | kompensationsforanstaltningen opfylder de samme formål, som dem, der lå til grund for lokalitetens udpegning efter fugledirektivets artikel 4, stk. 1 og 2 |
| --- | --- |

—

kompensationsforanstaltningen opfylder de samme formål, som dem, der lå til grund for lokalitetens udpegning efter fugledirektivets artikel 4, stk. 1 og 2

| — | kompensationsforanstaltningen opfylder den samme funktion langs den samme trækrute samt |
| --- | --- |

—

kompensationsforanstaltningen opfylder den samme funktion langs den samme trækrute samt

| — | kompensationsområderne med sikkerhed er tilgængelige for de fugle, der normalt forekommer på den lokalitet, der er påvirket af projektet. |
| --- | --- |

—

kompensationsområderne med sikkerhed er tilgængelige for de fugle, der normalt forekommer på den lokalitet, der er påvirket af projektet.

| Hvis f.eks. et særligt beskyttet område, der har en særlig funktion som rasteplads for trækfugle på deres træk nordpå, påvirkes negativt af et projekt, bør kompensationsforanstaltningerne fokusere på områdets særlige funktion. Kompenseres der derfor med foranstaltninger, der kan genskabe de nødvendige rastebetingelser for de samme arter i en lokalitet, der ligger uden for eller langs trækruten, men i en vis afstand fra den oprindelige lokalitet, ville det ikke være tilstrækkeligt til at sikre den globale sammenhæng i nettet. I dette tilfælde bør kompensationsforanstaltningen sikre passende rastepladser for målarterne på det rette sted på trækruten, så de reelt er tilgængelige for de fugle, som ville have brugt den oprindelige lokalitet, der påvirkes af projektet. |
| --- |

Hvis f.eks. et særligt beskyttet område, der har en særlig funktion som rasteplads for trækfugle på deres træk nordpå, påvirkes negativt af et projekt, bør kompensationsforanstaltningerne fokusere på områdets særlige funktion. Kompenseres der derfor med foranstaltninger, der kan genskabe de nødvendige rastebetingelser for de samme arter i en lokalitet, der ligger uden for eller langs trækruten, men i en vis afstand fra den oprindelige lokalitet, ville det ikke være tilstrækkeligt til at sikre den globale sammenhæng i nettet. I dette tilfælde bør kompensationsforanstaltningen sikre passende rastepladser for målarterne på det rette sted på trækruten, så de reelt er tilgængelige for de fugle, som ville have brugt den oprindelige lokalitet, der påvirkes af projektet.

Hvis f.eks. et særligt beskyttet område, der har en særlig funktion som rasteplads for trækfugle på deres træk nordpå, påvirkes negativt af et projekt, bør kompensationsforanstaltningerne fokusere på områdets særlige funktion. Kompenseres der derfor med foranstaltninger, der kan genskabe de nødvendige rastebetingelser for de samme arter i en lokalitet, der ligger uden for eller langs trækruten, men i en vis afstand fra den oprindelige lokalitet, ville det ikke være tilstrækkeligt til at sikre den globale sammenhæng i nettet. I dette tilfælde bør kompensationsforanstaltningen sikre passende rastepladser for målarterne på det rette sted på trækruten, så de reelt er tilgængelige for de fugle, som ville have brugt den oprindelige lokalitet, der påvirkes af projektet.

| For at sikre den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet skal de kompensationsforanstaltninger, der foreslås for et projekt derfor: a) omfatte de negativt påvirkede naturtyper og arter i et tilsvarende omfang; og b) sikre funktioner, der kan sammenlignes med dem, der lå til grund for udvælgelsen af den oprindelige lokalitet, navnlig hvad angår den passende geografiske fordeling. Det er således ikke tilstrækkeligt, at kompensationsforanstaltningerne vedrører det samme biogeografiske område i den samme medlemsstat.


  Afstanden mellem den oprindelige lokalitet og stedet for kompensationsforanstaltningerne er derfor ikke nødvendigvis nogen hindring, så længe den ikke påvirker lokalitetens funktionsdygtighed, dens rolle i den geografiske fordeling og de årsager, der lå til grund for udvælgelsen af den oprindelige lokalitet. |
| --- |

For at sikre den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet skal de kompensationsforanstaltninger, der foreslås for et projekt derfor: a) omfatte de negativt påvirkede naturtyper og arter i et tilsvarende omfang; og b) sikre funktioner, der kan sammenlignes med dem, der lå til grund for udvælgelsen af den oprindelige lokalitet, navnlig hvad angår den passende geografiske fordeling. Det er således ikke tilstrækkeligt, at kompensationsforanstaltningerne vedrører det samme biogeografiske område i den samme medlemsstat.

For at sikre den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet skal de kompensationsforanstaltninger, der foreslås for et projekt derfor: a) omfatte de negativt påvirkede naturtyper og arter i et tilsvarende omfang; og b) sikre funktioner, der kan sammenlignes med dem, der lå til grund for udvælgelsen af den oprindelige lokalitet, navnlig hvad angår den passende geografiske fordeling. Det er således ikke tilstrækkeligt, at kompensationsforanstaltningerne vedrører det samme biogeografiske område i den samme medlemsstat.

Afstanden mellem den oprindelige lokalitet og stedet for kompensationsforanstaltningerne er derfor ikke nødvendigvis nogen hindring, så længe den ikke påvirker lokalitetens funktionsdygtighed, dens rolle i den geografiske fordeling og de årsager, der lå til grund for udvælgelsen af den oprindelige lokalitet.

Afstanden mellem den oprindelige lokalitet og stedet for kompensationsforanstaltningerne er derfor ikke nødvendigvis nogen hindring, så længe den ikke påvirker lokalitetens funktionsdygtighed, dens rolle i den geografiske fordeling og de årsager, der lå til grund for udvælgelsen af den oprindelige lokalitet.

5.4.3.   Kompensationsforanstaltninger — formål og generelt indhold

formål og generelt indhold

Kompensationsforanstaltninger skal sikre, at en lokalitet fortsat bidrager til bevaringen af en gunstig bevaringsstatus for naturtyper og levesteder »i det pågældende biogeografiske område«, de skal kort sagt sikre opretholdelse af den globale sammenhæng af Natura 2000-nettet. Det følger heraf, at:

| — | at en lokalitet i princippet ikke må være uigenkaldeligt påvirket af et projekt, inden kompensationen herfor er gennemført. Der kan imidlertid være situationer, hvor det ikke er muligt at opfylde denne betingelse. F.eks. vil det tage mange år, før genskabelsen af en skovnaturtype kan sikre de samme funktioner som den oprindelige naturtype, der er negativt påvirket af et projekt. Der bør sættes alt ind på at sikre, at kompensationen gennemføres i forvejen, og er dette ikke muligt i fuld udstrækning, bør de kompetente myndigheder tage yderligere kompensationsforanstaltninger i betragtning for de tab, der vil finde sted i mellemtiden. |
| --- | --- |

—

at en lokalitet i princippet ikke må være uigenkaldeligt påvirket af et projekt, inden kompensationen herfor er gennemført. Der kan imidlertid være situationer, hvor det ikke er muligt at opfylde denne betingelse. F.eks. vil det tage mange år, før genskabelsen af en skovnaturtype kan sikre de samme funktioner som den oprindelige naturtype, der er negativt påvirket af et projekt. Der bør sættes alt ind på at sikre, at kompensationen gennemføres i forvejen, og er dette ikke muligt i fuld udstrækning, bør de kompetente myndigheder tage yderligere kompensationsforanstaltninger i betragtning for de tab, der vil finde sted i mellemtiden.

sikre

| — | kompensationen skal være i tillæg til de bidrag til Natura 2000-nettet, som medlemsstaten skulle have truffet i medfør af direktiverne. |
| --- | --- |

—

kompensationen skal være i tillæg til de bidrag til Natura 2000-nettet, som medlemsstaten skulle have truffet i medfør af direktiverne.

Medlemsstaterne bør være særlig påpasselige, når de negative virkninger af en plan eller et projekt berører sjældne naturtyper eller naturtyper, som først efter lang tid kan sikre de samme økologiske funktioner som før.

Udpegninger af nye Natura 2000-lokaliteter kan indgå i en kompensationspakke i henhold til artikel 6, stk. 4, men de er ikke i sig selv tilstrækkelige, hvis der ikke samtidig træffes ledsagende forvaltningsforanstaltninger.

Ifølge fugledirektivet kan kompensation f.eks. bestå i forbedring den biologiske værdi af et område, der er eller vil blive udpeget, således at bæreevnen eller fødepotentialet øges med en mængde svarende til tabet af den lokalitet, der påvirkes af projektet. Genoprettelse af en naturtype, der er gunstigt for den pågældende fugleart, kan således accepteres uden videre, hvis den nyetablerede lokalitet er klar, når den påvirkede lokalitet mister sin naturværdi.

Hvad habitatdirektivet angår, vil kompensationen ligeledes kunne bestå i genskabelse af en tilsvarende naturtype eller biologisk forbedring af en underlødig naturtype af samme art i en allerede udpeget lokalitet eller endog tilføjelse til Natura 2000-nettet af en ny lokalitet af samme kvalitet som den oprindelige lokalitet. I sidstnævnte eksempel kan det gøres gældende, at det samlede projekt vil resultere i et nettotab for denne naturtype på medlemsstatsplan. På EU-plan vil den nye lokalitet imidlertid blive beskyttet i henhold til artikel 6 og derved bidrage til virkeliggørelsen af direktivets målsætninger.

Kompensationsforanstaltninger, der er passende eller nødvendige for at opveje de skadelige virkninger på en Natura 2000-lokalitet (dvs. ud over det, der allerede kræves i henhold til direktiverne), kan bestå af:

| — | forbedring af naturtype i eksisterende lokaliteter: forbedring af den resterende naturtype på den berørte lokalitet eller genoprettelse af naturtypen på en anden Natura 2000-lokalitet i forhold til de tab som følger af planen eller projektet |
| --- | --- |

—

forbedring af naturtype i eksisterende lokaliteter: forbedring af den resterende naturtype på den berørte lokalitet eller genoprettelse af naturtypen på en anden Natura 2000-lokalitet i forhold til de tab som følger af planen eller projektet

| — | genoprettelse af en naturtype: skabelse af en naturtype på en ny eller udvidet lokalitet, der skal inkorporeres i Natura 2000 eller |
| --- | --- |

—

genoprettelse af en naturtype: skabelse af en naturtype på en ny eller udvidet lokalitet, der skal inkorporeres i Natura 2000 eller

| — | som beskrevet ovenfor, og i tilknytning til andre arbejder, hvor der foreslås en ny lokalitet af tilstrækkelig høj kvalitet i henhold til habitat- eller fugledirektivet og oprettes/gennemføres bevaringsforanstaltninger for denne nye lokalitet. |
| --- | --- |

—

som beskrevet ovenfor, og i tilknytning til andre arbejder, hvor der foreslås en ny lokalitet af tilstrækkelig høj kvalitet i henhold til habitat- eller fugledirektivet og oprettes/gennemføres bevaringsforanstaltninger for denne nye lokalitet.

Af andre kompensationsforanstaltninger, der for tiden anvendes i EU i medfør af habitatdirektivet, kan nævnes:

| — | genudsætning af arter |
| --- | --- |

—

genudsætning af arter

| — | genopretning og fremme af arter, herunder fremme af byttearter |
| --- | --- |

—

genopretning og fremme af arter, herunder fremme af byttearter

| — | opkøb af areal |
| --- | --- |

—

opkøb af areal

| — | erhvervelse af rettigheder |
| --- | --- |

—

erhvervelse af rettigheder

| — | oprettelse af reservater (herunder strenge restriktioner for arealanvendelse) |
| --- | --- |

—

oprettelse af reservater (herunder strenge restriktioner for arealanvendelse)

| — | incitamenter til visse økonomiske aktiviteter, som fremmer vigtige økologiske funktioner |
| --- | --- |

—

incitamenter til visse økonomiske aktiviteter, som fremmer vigtige økologiske funktioner

| — | mindskelse af (andre) trusler, oftest mod arter, enten med tiltag rettet mod en enkelt trusselsfaktor eller gennem en samordnet indsats rettet mod alle trusselsfaktorerne (f.eks. faktorer, der stammer fra overlappende virkninger (space-crowded effects). |
| --- | --- |

—

mindskelse af (andre) trusler, oftest mod arter, enten med tiltag rettet mod en enkelt trusselsfaktor eller gennem en samordnet indsats rettet mod alle trusselsfaktorerne (f.eks. faktorer, der stammer fra overlappende virkninger (space-crowded effects).

| I princippet skal resultatet af kompensationsforanstaltninger være opnået på det tidspunkt, hvor den skadevoldende begivenhed finder sted på den pågældende lokalitet. Hvis dette som følge af særlige omstændigheder ikke kan lade sig gøre i fuld udstrækning, skal der kræves overkompensation for de tab, der er indtrådt i mellemtiden. |
| --- |

I princippet skal resultatet af kompensationsforanstaltninger være opnået på det tidspunkt, hvor den skadevoldende begivenhed finder sted på den pågældende lokalitet. Hvis dette som følge af særlige omstændigheder ikke kan lade sig gøre i fuld udstrækning, skal der kræves overkompensation for de tab, der er indtrådt i mellemtiden.

I princippet skal resultatet af kompensationsforanstaltninger være opnået på det tidspunkt, hvor den skadevoldende begivenhed finder sted på den pågældende lokalitet. Hvis dette som følge af særlige omstændigheder ikke kan lade sig gøre i fuld udstrækning, skal der kræves overkompensation for de tab, der er indtrådt i mellemtiden.

5.4.4.   Centrale elementer i forbindelse med kompensationsforanstaltninger

Kompensationsforanstaltningerne i henhold til artikel 6, stk. 4, skal omfatte alle de spørgsmål — tekniske og/eller juridiske eller finansielle — der er nødvendige for at udligne de negative virkninger af en plan eller et projekt og bevare den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet.

Følgende liste giver et overblik over elementer, der skal tages i betragtning:

| — | Tæt samordning og samarbejde mellem Natura 2000-myndigheder, vurderingsmyndigheder og initiativtageren til planen eller projektet. |
| --- | --- |

—

Tæt samordning og samarbejde mellem Natura 2000-myndigheder, vurderingsmyndigheder og initiativtageren til planen eller projektet.

| — | Klare målsætninger og målværdier, der stemmer overens med lokalitetens bevaringsmålsætninger. |
| --- | --- |

—

Klare målsætninger og målværdier, der stemmer overens med lokalitetens bevaringsmålsætninger.

| — | Beskrivelse af de kompensationsforanstaltninger, der er vedlagt en veldokumenteret videnskabelig redegørelse for, hvordan de i praksis vil kompensere for de negative virkninger af planen eller projektet på berørte arter og naturtyper i lyset af lokalitetens bevaringsmålsætninger, og hvordan de vil sikre, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes. |
| --- | --- |

—

Beskrivelse af de kompensationsforanstaltninger, der er vedlagt en veldokumenteret videnskabelig redegørelse for, hvordan de i praksis vil kompensere for de negative virkninger af planen eller projektet på berørte arter og naturtyper i lyset af lokalitetens bevaringsmålsætninger, og hvordan de vil sikre, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes.

| — | Demonstration af foranstaltningernes tekniske gennemførlighed i lyset af deres målsætninger. |
| --- | --- |

—

Demonstration af foranstaltningernes tekniske gennemførlighed i lyset af deres målsætninger.

| — | Demonstration af foranstaltningernes juridiske og/eller finansielle gennemførlighed i lyset af den hertil påkrævede tid. |
| --- | --- |

—

Demonstration af foranstaltningernes juridiske og/eller finansielle gennemførlighed i lyset af den hertil påkrævede tid.

| — | Analyse af egnede steder og erhvervelse af rettighederne (køb, leasing ...) til den jord, der skal anvendes til kompensationsforanstaltningerne. |
| --- | --- |

—

Analyse af egnede steder og erhvervelse af rettighederne (køb, leasing ...) til den jord, der skal anvendes til kompensationsforanstaltningerne.

| — | Redegørelse for den tidshorisont for kompensationsforanstaltningerne, der forventes, for at de kan opfylde deres mål. |
| --- | --- |

—

Redegørelse for den tidshorisont for kompensationsforanstaltningerne, der forventes, for at de kan opfylde deres mål.

| — | Tidsplan for gennemførelsen af foranstaltningerne og samordningen med tidsplanen for gennemførelsen af planen eller projektet. |
| --- | --- |

—

Tidsplan for gennemførelsen af foranstaltningerne og samordningen med tidsplanen for gennemførelsen af planen eller projektet.

| — | Stadierne for oplysning og/eller høring af offentligheden. |
| --- | --- |

—

Stadierne for oplysning og/eller høring af offentligheden.

| — | Specifikke overvågnings- og rapporteringstidsplaner baseret på indikatorer for de fremskridt, der gøres i forhold til målene for kompensationsforanstaltningerne. |
| --- | --- |

—

Specifikke overvågnings- og rapporteringstidsplaner baseret på indikatorer for de fremskridt, der gøres i forhold til målene for kompensationsforanstaltningerne.

| — | Det finansieringsprogram, der er godkendt for den periode, der er nødvendig for at sikre en vellykket gennemførelse af foranstaltningerne. |
| --- | --- |

—

Det finansieringsprogram, der er godkendt for den periode, der er nødvendig for at sikre en vellykket gennemførelse af foranstaltningerne.

5.5.   KRITERIER FOR UDFORMNING AF KOMPENSATIONSFORANSTALTNINGER

5.5.1.   Målrettet kompensation

Kompensationsforanstaltninger efter habitatdirektivet skal udformes i overensstemmelse med de referencebetingelser, der er defineret på grundlag af en beskrivelse af lokalitetens integritet, der ventes at gå tabt eller forringes, og i overensstemmelse med de væsentlige negative virkninger, der kan ventes at forblive efter gennemførelsen af afhjælpende foranstaltninger.

Når integriteten for den lokalitet, som kan lide skade, og påvirkningens faktiske omfang er kortlagt, skal kompensationsforanstaltningerne specifikt tage sigte på disse virkninger, så de integritetselementer, der bidrager til den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet, bevares på lang sigt. Disse foranstaltninger skal derfor være de bedst egnede til den form for påvirkning, der forventes, og bør fokuseres på målsætninger og mål, der klart sigter mod de berørte Natura 2000-elementer. Dette betyder, at de klart skal rettes mod de strukturelle og funktionelle aspekter ved områdets integritet samt mod de berørte naturtyper og arter.

Dette indebærer, at kompensationsforanstaltningerne nødvendigvis skal bestå af økologiske foranstaltninger. Betaling til enkeltpersoner eller til særlige fonde kan derfor ikke komme i betragtning — uanset om pengene i sidste ende tildeles til naturbevaringsprojekter, der ikke er egnede i henhold til habitatdirektivet. Herudover skal eventuelle sekundære eller indirekte foranstaltninger, der foreslås som middel til at forbedre resultatet af de vigtigste kompensationsforanstaltninger have en klar tilknytning til selve kompensationsforanstaltningernes målsætninger og mål.

Ved udformningen af kompensationsforanstaltninger for arter er det f.eks. nødvendigt at kortlægge:

| — | de arter, der påvirkes negativt, det samlede antal og andelen af den eller de samlede populationer, de findes i |
| --- | --- |

—

de arter, der påvirkes negativt, det samlede antal og andelen af den eller de samlede populationer, de findes i

| — | de vigtigste funktioner af de naturtyper, som vil blive påvirket, og som arterne er afhængige af (f.eks. foder, rasteplads, osv.) |
| --- | --- |

—

de vigtigste funktioner af de naturtyper, som vil blive påvirket, og som arterne er afhængige af (f.eks. foder, rasteplads, osv.)

| — | de foranstaltninger, der kræves for at kompensere for skaden på habitatfunktionerne og arterne, så de kan genoprettes til en tilstand, som afspejler det berørte områdes gunstige bevaringsstatus. |
| --- | --- |

—

de foranstaltninger, der kræves for at kompensere for skaden på habitatfunktionerne og arterne, så de kan genoprettes til en tilstand, som afspejler det berørte områdes gunstige bevaringsstatus.

5.5.2.   Effektiv kompensation

Kompensationsforanstaltningernes gennemførlighed og effektivitet er af afgørende betydning for gennemførelsen af habitatdirektivets artikel 6, stk. 4, i tråd med forsigtighedsprincippet og god praksis. For at foranstaltningerne kan blive effektive, må de ud over at være teknisk gennemførlige også have det rette omfang, gennemføres i rette tid og på rette sted.

Kompensationsforanstaltningerne skal være gennemførlige, men også egnede til at genoprette de økologiske betingelser, der kræves for at sikre den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet. Før foranstaltningerne gennemføres bør man lige fra starten kende og/eller have planlagt tidsrammerne herfor og eventuelle vedligeholdelsestiltag, der måtte kræves med henblik på at forbedre resultaterne. Dette skal baseres på den bedste tilgængelige videnskabelige viden sammen med specifikke undersøgelser vedrørende det sted, hvor kompensationsforanstaltningerne skal gennemføres. Foranstaltninger, som ikke med rimelighed kan ventes at give de ønskede resultater, bør ikke komme i betragtning i forbindelse med artikel 6, stk. 4, og muligheden for, at kompensationsplanen vil lykkes, bør — i tråd med forebyggelsesprincippet — have indflydelse på den endelige godkendelse af planen eller projektet. Når der skal vælges mellem forskellige kompensationsmuligheder, bør man endvidere vælge den mest effektive løsning, som giver de bedste muligheder for succes.

Programmet for kompensationsforanstaltninger skal omfatte nøje overvågning i gennemførelsesfasen til sikring af deres effektivitet på lang sigt. Da denne overvågning gennemføres inden for rammerne af Natura 2000-nettet, bør den samordnes med og i sidste ende eventuelt integreres i den overvågning, der omtales i habitatdirektivets artikel 11.

Hvis foranstaltningerne i praksis viser sig at være lidet effektive med hensyn til at bidrage til bevaringsmålsætningerne, bør de ændres i fornødent omfang.

5.5.3.   Teknisk gennemførlighed

Ifølge den nuværende viden på området er det højst usandsynligt, at den økologiske struktur og funktion samt de hertil knyttede naturtyper og artspopulationer kan genoprettes til den status, de havde, før skaden som følge af en plan eller et projekt indtrådte. For at kunne løse de iboende vanskeligheder, der står i vejen for vellykkede økologiske betingelser, skal kompensationsforanstaltningerne udformes:

| 1) | efter videnskabelige kriterier og evaluering i overensstemmelse med den bedste tilgængelige videnskabelige viden, og |
| --- | --- |

1)

efter videnskabelige kriterier og evaluering i overensstemmelse med den bedste tilgængelige videnskabelige viden, og

| 2) | under hensyntagen til de særlige forudsætninger for de økologiske elementer, der skal genoprettes (f.eks. jordbund, fugtighed, udsætning, bestående risici og andre faktorer, der er afgørende for en vellykket genudsætning). |
| --- | --- |

2)

under hensyntagen til de særlige forudsætninger for de økologiske elementer, der skal genoprettes (f.eks. jordbund, fugtighed, udsætning, bestående risici og andre faktorer, der er afgørende for en vellykket genudsætning).

De aspekter, der kan mindske den tekniske gennemførlighed, vil være afgørende for valg af sted til kompensationsforanstaltningerne (rumlig gennemførlighed), for den passende timing for gennemførelsen af foranstaltningerne og for disses omfang.

Herudover må der i valget af foranstaltninger og i udformningen heraf tages hensyn til de retningslinjer, der allerede findes for de forskellige løsninger såsom genskabelse eller genopretning af naturtype, forbedring af populationen, genudsætning af arter eller andre foranstaltninger i kompensationsprogrammet.

5.5.4.   Kompensationens omfang

Kompensationsforanstaltningerne skal have det rette omfang for at kunne være effektive, og dette hænger direkte sammen med de kvantitative og kvalitative aspekter ved de integritetsdannende elementer (f.eks. deres struktur og funktioner og deres rolle i den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet), som kunne forventes at lide skade, og med foranstaltningernes forventede effektivitet.

Derfor er det mest hensigtsmæssigt at fastsætte kompensationsforholdene i henhold til den konkrete sag, og de skal oprindeligt fastsættes på grundlag af oplysningerne i henhold til den passende vurdering i henhold til artikel 6, stk. 3, og sikre de økologiske funktioner. Kompensationsforholdene kan dernæst ændres i overensstemmelse med de resultater, der observeres i forbindelse med overvågningen af effektiviteten, og den endelige beslutning om kompensationsforholdet skal begrundes.

Der er bred enighed om, at forholdet normalt bør være et godt stykke over 1:1. Kompensationsforhold på 1:1 eller derunder bør derfor kun tages i betragtning, når det er påvist, at foranstaltningerne i dette forhold vil være fuldt ud effektive med hensyn til at genoprette struktur og funktioner inden for et kort tidsrum (dvs. med fuld garanti for, at de naturtyper eller populationer af nøglearter, som kan påvirkes af planen eller projektet, og bevaringsmålsætningerne bevares).

5.5.5.   Stedet for kompensationsforanstaltninger

Kompensationsforanstaltninger bør vælges med henblik på at sikre den størst mulige effektivitet med hensyn til bevaring af den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet. Dette betyder, at enhver kompensationsforanstaltning skal opfylde følgende betingelser:

| — | Det valgte kompensationsområde skal ligge i den samme biogeografiske region (for områder udpeget efter habitatdirektivet) eller i samme udbredelsesområde, på samme trækrute eller i samme overvintringsområde for fuglearter (dvs. områder, der er udpeget efter fugledirektivet) i den pågældende medlemsstat. Endvidere skal området sikre funktioner, der kan sammenlignes med dem, der lå til grund for udvælgelsen af den oprindelige lokalitet, navnlig hvad angår passende geografisk fordeling. |
| --- | --- |

—

Det valgte kompensationsområde skal ligge i den samme biogeografiske region (for områder udpeget efter habitatdirektivet) eller i samme udbredelsesområde, på samme trækrute eller i samme overvintringsområde for fuglearter (dvs. områder, der er udpeget efter fugledirektivet) i den pågældende medlemsstat. Endvidere skal området sikre funktioner, der kan sammenlignes med dem, der lå til grund for udvælgelsen af den oprindelige lokalitet, navnlig hvad angår passende geografisk fordeling.

| — | Det valgte kompensationsområde skal have — eller skal kunne udvikle — de specifikke kendetegn, der hænger sammen med den økologiske struktur og funktion, og som er nødvendige for de pågældende naturtyper og populationer. Det drejer sig navnlig om kvalitative aspekter såsom de påvirkede værdiers særegenhed, og betyder, at de lokale økologiske betingelser skal tages i betragtning. |
| --- | --- |

—

Det valgte kompensationsområde skal have — eller skal kunne udvikle — de specifikke kendetegn, der hænger sammen med den økologiske struktur og funktion, og som er nødvendige for de pågældende naturtyper og populationer. Det drejer sig navnlig om kvalitative aspekter såsom de påvirkede værdiers særegenhed, og betyder, at de lokale økologiske betingelser skal tages i betragtning.

| — | Kompensationsforanstaltninger må ikke have nogen negativ virkning på integriteten af andre Natura 2000-lokaliteter, der bidrager til den globale sammenhæng i nettet. Når foranstaltningerne gennemføres i eksisterende Natura 2000-lokaliteter, skal de være i overensstemmelse med lokaliteternes bevaringsmålsætninger og gå videre end de bevaringsforanstaltninger, der er fastsat i medfør af artikel 6, stk. 1. Forvaltningsplanerne skal være en nyttig reference til styring af fornuftige kompensationsforanstaltninger. |
| --- | --- |

—

Kompensationsforanstaltninger må ikke have nogen negativ virkning på integriteten af andre Natura 2000-lokaliteter, der bidrager til den globale sammenhæng i nettet. Når foranstaltningerne gennemføres i eksisterende Natura 2000-lokaliteter, skal de være i overensstemmelse med lokaliteternes bevaringsmålsætninger og gå videre end de bevaringsforanstaltninger, der er fastsat i medfør af artikel 6, stk. 1. Forvaltningsplanerne skal være en nyttig reference til styring af fornuftige kompensationsforanstaltninger.

Der er endvidere generel enighed om, at de lokale betingelser, der er nødvendige for at genoprette de truede økologiske ressourcer, findes så tæt som muligt ved det område, der er påvirket af planen eller projektet. Det synes derfor at være den bedste løsning at gennemføre kompensationsforanstaltningen i eller tæt ved den pågældende Natura 2000-lokalitet på et sted, hvor der er gode betingelser for en vellykket gennemførelse. Dette er imidlertid ikke altid muligt, og der bør derfor anvendes en række prioriteter i forbindelse med søgning efter steder, der opfylder habitatdirektivets krav:

| 1) | Kompensation inden for Natura 2000-lokaliteten, forudsat at de nødvendige elementer er til stede til at sikre den økologiske sammenhæng og nettets funktionsdygtighed. |
| --- | --- |

1)

Kompensation inden for Natura 2000-lokaliteten, forudsat at de nødvendige elementer er til stede til at sikre den økologiske sammenhæng og nettets funktionsdygtighed.

| 2) | Kompensation uden for den pågældende Natura 2000-lokalitet, men inden for samme topografiske enhed eller landskabsenhed, forudsat at det sikrer det samme bidrag til den økologiske struktur og/eller nettets funktion. Den nye placering kan være i en anden udpeget Natura 2000-lokalitet eller en ikke-udpeget lokalitet. I sidstnævnte tilfælde skal området være udpeget som Natura 2000-lokalitet og underkastes alle kravene i »natur«-direktiverne. |
| --- | --- |

2)

Kompensation uden for den pågældende Natura 2000-lokalitet, men inden for samme topografiske enhed eller landskabsenhed, forudsat at det sikrer det samme bidrag til den økologiske struktur og/eller nettets funktion. Den nye placering kan være i en anden udpeget Natura 2000-lokalitet eller en ikke-udpeget lokalitet. I sidstnævnte tilfælde skal området være udpeget som Natura 2000-lokalitet og underkastes alle kravene i »natur«-direktiverne.

| 3) | Kompensation uden for Natura 2000-lokaliteten, i en anden topografisk enhed eller landskabsenhed. Den nye placering kan være en anden udpeget Natura 2000-lokalitet. Hvis kompensationen finder sted i et ikke-udpeget område, skal området udpeges som Natura 2000-lokalitet og underkastes alle kravene i »natur«-direktiverne. |
| --- | --- |

3)

Kompensation uden for Natura 2000-lokaliteten, i en anden topografisk enhed eller landskabsenhed. Den nye placering kan være en anden udpeget Natura 2000-lokalitet. Hvis kompensationen finder sted i et ikke-udpeget område, skal området udpeges som Natura 2000-lokalitet og underkastes alle kravene i »natur«-direktiverne.

Nye udpegninger som led i kompensationsforanstaltninger, skal forelægges Kommissionen, inden foranstaltningerne gennemføres og før gennemførelsen af projektet, men efter dettes godkendelse. Den nye udpegninger bør stilles til rådighed for Kommissionen via de etablerede kanaler og procedurer på samme måde som for lister over lokaliteter af fællesskabsbetydning og udpegninger af særligt beskyttede områder, og de skal opfylde kravene for udpegning med hensyn til relevante kriterier i henhold til henholdsvis habitatdirektivet og fugledirektivet.

I forbindelse med grænseoverskridende projekter sørger medlemsstaterne i videst mulig omfang for samarbejde og samordning ved lokaliseringen af kompensationsforanstaltninger.

5.5.6.   Timing af kompensationsforanstaltninger

Timingen af kompensationsforanstaltningerne skal behandles fra sag til sag. Den plan, der vedtages, skal sikre kontinuitet i de økologiske processer, der er afgørende for bevaringen af den biologiske struktur og de funktioner, der bidrager til den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet. Dette kræver en tæt samordning mellem gennemførelsen af planen eller projektet og gennemførelsen af kompensationsforanstaltningerne og afhænger af faktorer som f.eks. den tid, det tager at udvikle naturtyperne og/eller genoprette eller etablere populationerne i et givet område.

Herudover skal også andre faktorer og processer tages i betragtning:

| — | Et område må ikke være uigenkaldeligt påvirket, før kompensationen finder sted. |
| --- | --- |

—

Et område må ikke være uigenkaldeligt påvirket, før kompensationen finder sted.

| — | Resultatet af kompensationen bør være funktionsdygtig, når skaden indtræder på den pågældende lokalitet. Hvis dette som følge af særlige omstændigheder ikke kan lade sig gøre i fuld udstrækning, skal der kræves overkompensation for de tab, der er indtrådt i mellemtiden. |
| --- | --- |

—

Resultatet af kompensationen bør være funktionsdygtig, når skaden indtræder på den pågældende lokalitet. Hvis dette som følge af særlige omstændigheder ikke kan lade sig gøre i fuld udstrækning, skal der kræves overkompensation for de tab, der er indtrådt i mellemtiden.

| — | Forsinkelser kan kun tillades, hvis det kan godtgøres, at de ikke modvirker målet om »ingen nettotab« for den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet. |
| --- | --- |

—

Forsinkelser kan kun tillades, hvis det kan godtgøres, at de ikke modvirker målet om »ingen nettotab« for den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet.

| — | Forsinkelser må f.eks. ikke tillades, hvis de fører til tab af population for arter, der er beskyttet på lokaliteten i henhold til bilag II i habitatdirektivet eller bilag I i fugledirektivet. Prioriterede arter, der er opført i bilag II til habitatdirektivet, fortjener særlig opmærksomhed. |
| --- | --- |

—

Forsinkelser må f.eks. ikke tillades, hvis de fører til tab af population for arter, der er beskyttet på lokaliteten i henhold til bilag II i habitatdirektivet eller bilag I i fugledirektivet. Prioriterede arter, der er opført i bilag II til habitatdirektivet, fortjener særlig opmærksomhed.

| — | Tidsplanen for gennemførelsen af kompensationsforanstaltninger kan forkortes afhængigt af, om de væsentlige negative virkninger forventes at finde sted på kort, mellemlang eller lang sigt. |
| --- | --- |

—

Tidsplanen for gennemførelsen af kompensationsforanstaltninger kan forkortes afhængigt af, om de væsentlige negative virkninger forventes at finde sted på kort, mellemlang eller lang sigt.

Det kan være tilrådeligt at træffe særlige foranstaltninger til udligning af foreløbige tab, der kan indtræde, før bevaringsmålsætningerne er opfyldt. For at undgå uventede forsinkelser, der kan mindske foranstaltningernes effektivitet, skal alle forholdsregler af teknisk, juridisk eller finansiel art, der kræves til gennemførelsen af kompensationsforanstaltningerne, være på plads, før gennemførelsen af planen eller projektet påbegyndes.

5.5.7.   Gennemførelse på lang sigt

For at sikre, at kompensationsforanstaltningerne kan gennemføres på lang sigt og beskyttes, overvåges og vedligeholdes, bør der tilvejebringes et solidt juridisk og finansielt grundlag, før de pågældende naturtyper og/eller arter påvirkes. Dette kan omfatte:

| — | Indførelse af midlertidig beskyttelse, selv om status som lokalitet af fællesskabsbetydning/særligt beskyttet område først gives senere. |
| --- | --- |

—

Indførelse af midlertidig beskyttelse, selv om status som lokalitet af fællesskabsbetydning/særligt beskyttet område først gives senere.

| — | Anvendelse af værktøjer til bindende håndhævelse på nationalt plan for at sikre fuld gennemførelse og effektiv kompensation (f.eks. knyttet til VVM-direktivet, hvis det er relevant, eller til direktivet om miljøansvar, eller ved at knytte godkendelse af planen eller projektet til de relevante bestemmelser om gennemførelse af kompensationsforanstaltningers robusthed). |
| --- | --- |

—

Anvendelse af værktøjer til bindende håndhævelse på nationalt plan for at sikre fuld gennemførelse og effektiv kompensation (f.eks. knyttet til VVM-direktivet, hvis det er relevant, eller til direktivet om miljøansvar, eller ved at knytte godkendelse af planen eller projektet til de relevante bestemmelser om gennemførelse af kompensationsforanstaltningers robusthed).

| — | Anvendelse af de nødvendige retsmidler, i tilfælde hvor opkøb af arealer eller rettigheder skønnes at være af væsentlig betydning for en effektiv gennemførelse af foranstaltningerne ifølge god praksis (f.eks. standardprocedurer for obligatorisk opkøb i naturbevaringsøjemed). |
| --- | --- |

—

Anvendelse af de nødvendige retsmidler, i tilfælde hvor opkøb af arealer eller rettigheder skønnes at være af væsentlig betydning for en effektiv gennemførelse af foranstaltningerne ifølge god praksis (f.eks. standardprocedurer for obligatorisk opkøb i naturbevaringsøjemed).

| — | Indførelse af overvågningsprogrammer for at sikre, at kompensationsforanstaltningerne når deres mål og fastholdes på længere sigt, og hvis ikke, at der træffes korrigerende foranstaltninger for at afhjælpe dette, herunder målsætninger, ansvarlige organer og ressourcebehov, indikatorer og krav om rapportering til Kommissionen. Dette kan bedst udføres af uafhængige organer, der oprettes specielt til dette formål, og i tæt samordning og samarbejde med Natura 2000-myndighederne. |
| --- | --- |

—

Indførelse af overvågningsprogrammer for at sikre, at kompensationsforanstaltningerne når deres mål og fastholdes på længere sigt, og hvis ikke, at der træffes korrigerende foranstaltninger for at afhjælpe dette, herunder målsætninger, ansvarlige organer og ressourcebehov, indikatorer og krav om rapportering til Kommissionen. Dette kan bedst udføres af uafhængige organer, der oprettes specielt til dette formål, og i tæt samordning og samarbejde med Natura 2000-myndighederne.

5.6.   HVEM BÆRER OMKOSTNINGERNE VED KOMPENSATIONSFORANSTALTNINGERNE?

I tråd med forureneren betaler-princippet er det nærliggende, at det er initiativtageren for en plan eller et projekt, der bærer omkostningerne ved kompensationsforanstaltningerne. I tilfælde af medfinansiering kan initiativtageren medtage omkostningerne i det samlede budget, der forelægges myndighederne. I denne henseende kan EU-midler f.eks. bruges til at medfinansiere kompensationsforanstaltninger til transportinfrastruktur, der indgår i TEN-nettet (det transeuropæiske net), og som finansieres med disse fonde, forudsat at en sådan finansiel bistand er i overensstemmelse med de mål, regler og procedurer, der gælder for den pågældende EU-fond.

5.7.   UNDERRETNING OM KOMPENSATIONSFORANSTALTNINGER TIL KOMMISSIONEN

De kompetente nationale myndigheder skal underrette Kommissionen om, hvilke kompensationsforanstaltninger der træffes. Artikel 6, stk. 4, præciserer ikke form eller formål med disse oplysninger. Med henblik på at fremme processen har Kommissionen udarbejdet en standardformular (65) til indsendelse af oplysninger i henhold til artikel 6, stk. 4. Det påhviler imidlertid hverken Kommissionen at foreslå kompensationsforanstaltninger eller underkaste dem en videnskabelig vurdering.

65

Oplysningerne bør sætte Kommissionen i stand til at vurdere, hvordan de negative virkninger kompenseres, således at de integrerende elementer, der bidrager til den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet, bevares på lang sigt. De nationale myndigheder er kun udtrykkeligt forpligtet til at underrette Kommissionen om de vedtagne kompensationsforanstaltninger, det kan dog også vise sig nødvendigt at meddele visse oplysninger om de undersøgte alternative løsninger og de bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, som ligger til grund for godkendelsen af planen eller projektet, for så vidt som disse faktorer har haft betydning for valget af kompensationsforanstaltninger.

Forpligtelsen til at underrette Kommissionen om de vedtagne kompensationsforanstaltninger, der er fastsat i første afsnit, andet punktum i artikel 6, stk. 4, skal være fuldt gennemført i national ret. Hvis denne bestemmelse, der fastsætter nærmere bestemmelser om oplysninger om de vedtagne kompensationsforanstaltninger, ikke er indeholdt i national ret, »kan den fulde virkning af direktivets artikel 6, stk. 4, første afsnit, andet punktum, og gennemførelsen af dens mål ikke sikres« (C-324/01, præmis 21).

| — | På hvilket stadium i planlægningsprocessen skal Kommissionen underrettes om kompensationsforanstaltninger, og hvem er ansvarlig for underretningen? |
| --- | --- |

—

På hvilket stadium i planlægningsprocessen skal Kommissionen underrettes om kompensationsforanstaltninger, og hvem er ansvarlig for underretningen?

På hvilket stadium i planlægningsprocessen skal Kommissionen underrettes om kompensationsforanstaltninger, og hvem er ansvarlig for underretningen?

Kompensationsforanstaltningerne bør forelægges Kommissionen, før de gennemføres og inden gennemførelsen af planen eller projektet, men efter godkendelsen heraf. Herved har Kommissionen mulighed for at anmode om yderligere oplysninger om de trufne foranstaltninger eller for at gribe ind, hvis den skønner, at direktivets krav ikke er blevet gennemført korrekt. Kompensationsforanstaltningerne bør derfor forelægges Kommissionen, så snart de vedtages, så Kommissionen, i sin egenskab af traktaternes vogter, kan vurdere, om direktivets bestemmelser er anvendt korrekt.

Som de, der er ansvarlige for opretholdelsen af den globale sammenhæng og for ajourføring af oplysninger om Natura 2000-nettet, skal myndighederne i hver medlemsstat med ansvar for Natura 2000 spille en vigtig rolle i denne proces. Oplysningerne skal forelægges af de nationale myndigheder via medlemsstaternes faste repræsentation, på samme måde som ved proceduren for vedtagelse af lister over lokaliteter.

| Oplysningerne om kompensationsforanstaltningerne bør sætte Kommissionen i stand til at vurdere, hvordan de negative virkninger udlignes, således at de integrerende elementer, der bidrager til den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet, bevares på lang sigt. Det er imidlertid ikke Kommissionens opgave at foreslå kompensationsforanstaltninger. |
| --- |

Oplysningerne om kompensationsforanstaltningerne bør sætte Kommissionen i stand til at vurdere, hvordan de negative virkninger udlignes, således at de integrerende elementer, der bidrager til den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet, bevares på lang sigt. Det er imidlertid ikke Kommissionens opgave at foreslå kompensationsforanstaltninger.

Oplysningerne om kompensationsforanstaltningerne bør sætte Kommissionen i stand til at vurdere, hvordan de negative virkninger udlignes, således at de integrerende elementer, der bidrager til den globale sammenhæng i Natura 2000-nettet, bevares på lang sigt. Det er imidlertid ikke Kommissionens opgave at foreslå kompensationsforanstaltninger.

5.8   HVAD SKER DER MED LOKALITETER, DER RUMMER PRIORITEREDE NATURTYPER OG/ELLER ARTER?

I henhold til artikel 6, stk. 4, andet afsnit, gælder der særlige regler, når en plan eller et projekt vedrører en lokalitet, der rummer prioriterede naturtyper og/eller arter, og planen eller projektet vil påvirke disse prioriterede naturtyper og/eller arter. I disse tilfælde kan en gennemførelse af planen eller projektet kun anses for berettiget, hvis de fremførte bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser vedrører hensynet til menneskers sundhed og den offentlige sikkerhed eller væsentlige gavnlige virkninger på miljøet, eller hvis Kommissionen, inden godkendelsen af planen eller projektet, afgiver udtalelse om det påtænkte initiativ.

Med andre ord accepteres det kun, at skader på lokaliteterne tilsidesætter direktivets målsætninger, når de ovennævnte specifikke bydende nødvendige hensyn gør sig gældende, eller efter at Kommissionen som en yderligere sikkerhedsforanstaltning har foretaget en uafhængig vurdering.

Denne bestemmelse rejser en række spørgsmål med hensyn til:

| — | kortlægningen af de pågældende lokaliteter |
| --- | --- |

—

kortlægningen af de pågældende lokaliteter

| — | fortolkningen af begreberne menneskers sundhed, offentlig sikkerhed og væsentlige gavnlige virkninger på miljøet samt |
| --- | --- |

—

fortolkningen af begreberne menneskers sundhed, offentlig sikkerhed og væsentlige gavnlige virkninger på miljøet samt

| — | proceduren for vedtagelse af Kommissionens udtalelse og konsekvenserne af en sådan udtalelse. |
| --- | --- |

—

proceduren for vedtagelse af Kommissionens udtalelse og konsekvenserne af en sådan udtalelse.

| 5.8.1. | De pågældende lokaliteter |
| --- | --- |

5.8.1.

De pågældende lokaliteter

Artikel 6, stk. 4, andet afsnit, finder anvendelse, når gennemførelsen af en plan eller et projekt vil påvirke en lokalitet med prioriterede naturtyper og/eller arter. I denne forbindelse vil det være rimeligt at gå ud fra, at en plan eller et projekt:

| a) | der ikke på nogen måde påvirker en prioriteret naturtype/art, eller |
| --- | --- |

a)

der ikke på nogen måde påvirker en prioriteret naturtype/art, eller

| b) | som påvirker en naturtype/art, der ikke er taget i betragtning i forbindelse med udpegelsen af en lokalitet (»ikke-betydelig forekomst« i standardformularen), |
| --- | --- |

b)

som påvirker en naturtype/art, der ikke er taget i betragtning i forbindelse med udpegelsen af en lokalitet (»ikke-betydelig forekomst« i standardformularen),

ikke de facto berettiger til, at stk. 4, andet afsnit, finder anvendelse på den pågældende lokalitet.

Da fugledirektivet ikke opfører arterne som prioriterede, vil der aldrig være krav om udtalelse fra Kommissionen om kompensationsforanstaltninger, der tager sigte på at udligne virkningerne på fuglepopulationerne i et fuglebeskyttelsesområde (SPA).

| Artikel 6, stk. 4, andet afsnit, kan forstås derhen, at det gælder for alle områder med prioriterede naturtyper og/eller arter, hvis disse naturtyper og arter påvirkes. |
| --- |

Artikel 6, stk. 4, andet afsnit, kan forstås derhen, at det gælder for alle områder med prioriterede naturtyper og/eller arter, hvis disse naturtyper og arter påvirkes.

Artikel 6, stk. 4, andet afsnit, kan forstås derhen, at det gælder for alle områder med prioriterede naturtyper og/eller arter, hvis disse naturtyper og arter påvirkes.

5.8.2.   Begreberne »menneskers sundhed«, »offentlig sikkerhed« og »væsentlige gavnlige virkninger på miljøet«

Menneskers sundhed, den offentlige sikkerhed og væsentlige gavnlige virkninger er de vigtigste bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser. Som for begrebet »bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser« er disse tre kategorier ikke defineret udtrykkeligt.

Som nævnt i afsnit 5.3.2 henviser EU-retten til folkesundheden og den offentlige sikkerhed som grunde, der berettiger til nationale foranstaltninger, der tager sigte på at begrænse den frie bevægelighed for varer, arbejdstagere, tjenesteydelser og etableringsretten. Desuden er beskyttelse af menneskers sundhed et af de grundlæggende mål for EU's miljøpolitik. Ligeledes udgør de væsentlige gavnlige virkninger på miljøet en kategori, som skal inddrages i disse grundlæggende mål for miljøpolitikken.

I overensstemmelse med nærhedsprincippet er det op til de kompetente nationale myndigheder at undersøge, om en sådan situation foreligger. Naturligvis vil situationer af denne art ofte blive undersøgt af Kommissionen i og med den har til opgave at kontrollere, om EU-retten anvendes korrekt.

| For så vidt angår begrebet »offentlig sikkerhed«, kan der henvises til Domstolens dom i sag C-57/89 (»Leybucht Diger«). Domstolens dom faldt forud for vedtagelsen af direktiv 92/43/EØF og dermed artikel 6. Dommen er imidlertid relevant, ikke mindst fordi Domstolens indstilling havde betydning for udformningen af artikel 6. Sagen drejede sig om anlægsarbejder til befæstning af diger langs Nordsøen ved Leybucht. Disse arbejder omfattede en reduktion af et særligt beskyttet område. Som et generelt princip fastslog Domstolen, at årsagerne til en sådan arealindskrænkning skal være i overensstemmelse med i almene hensyn, der har forrang for det økologiske formål, der forfølges med det pågældende direktiv. I det foreliggende tilfælde bekræftede Domstolen, at oversvømmelsesrisiko og kystsikring udgjorde tilstrækkeligt vigtige hensyn til at retfærdiggøre inddigningsforanstaltningerne og forstærkning af kystanlæggene, så længe disse foranstaltninger var begrænset til det strengt nødvendige.
  I en efterfølgende sag (sag C-43/10, præmis 128) fastslog Domstolen, at: »Når et sådant projekt skader integriteten af en lokalitet af fællesskabsbetydning med en prioriteret naturtype og/eller en prioriteret art, kan gennemførelsen af projektet principielt begrundes af hensyn knyttet til drikkevandsforsyning. Under visse omstændigheder vil gennemførelsen kunne begrundes med de væsentlige fordelagtige virkninger, som kunstvanding kan have for miljøet. Derimod kan kunstvanding principielt ikke begrundes i hensynet til menneskers sundhed og den offentlige sikkerhed, som kan begrunde gennemførelsen af et projekt såsom det i hovedsagen omhandlede.«
  I sag C-504/14, præmis 77, fastslog Domstolen, at »... en platform, som skal lette handicappede personers bevægelighed, i princippet kan anses for at være opført af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser og af hensynet til menneskers sundhed ...«. |
| --- |

For så vidt angår begrebet »offentlig sikkerhed«, kan der henvises til Domstolens dom i sag C-57/89 (»Leybucht Diger«). Domstolens dom faldt forud for vedtagelsen af direktiv 92/43/EØF og dermed artikel 6. Dommen er imidlertid relevant, ikke mindst fordi Domstolens indstilling havde betydning for udformningen af artikel 6. Sagen drejede sig om anlægsarbejder til befæstning af diger langs Nordsøen ved Leybucht. Disse arbejder omfattede en reduktion af et særligt beskyttet område. Som et generelt princip fastslog Domstolen, at årsagerne til en sådan arealindskrænkning skal være i overensstemmelse med i almene hensyn, der har forrang for det økologiske formål, der forfølges med det pågældende direktiv. I det foreliggende tilfælde bekræftede Domstolen, at oversvømmelsesrisiko og kystsikring udgjorde tilstrækkeligt vigtige hensyn til at retfærdiggøre inddigningsforanstaltningerne og forstærkning af kystanlæggene, så længe disse foranstaltninger var begrænset til det strengt nødvendige.

oversvømmelsesrisiko og kystsikring

I en efterfølgende sag (sag C-43/10, præmis 128) fastslog Domstolen, at: »Når et sådant projekt skader integriteten af en lokalitet af fællesskabsbetydning med en prioriteret naturtype og/eller en prioriteret art, kan gennemførelsen af projektet principielt begrundes af hensyn knyttet til drikkevandsforsyning. Under visse omstændigheder vil gennemførelsen kunne begrundes med de væsentlige fordelagtige virkninger, som kunstvanding kan have for miljøet. Derimod kan kunstvanding principielt ikke begrundes i hensynet til menneskers sundhed og den offentlige sikkerhed, som kan begrunde gennemførelsen af et projekt såsom det i hovedsagen omhandlede.«

I sag C-504/14, præmis 77, fastslog Domstolen, at »... en platform, som skal lette handicappede personers bevægelighed, i princippet kan anses for at være opført af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser og af hensynet til menneskers sundhed ...«.

| De nationale myndigheder kan kun tillade en plan eller et projekt, hvis der forelægges bevis for, at der er tale om bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, og kun for så vidt planen eller projektet er nødvendig for, at de pågældende samfundsinteresser tilgodeses. |
| --- |

De nationale myndigheder kan kun tillade en plan eller et projekt, hvis der forelægges bevis for, at der er tale om bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, og kun for så vidt planen eller projektet er nødvendig for, at de pågældende samfundsinteresser tilgodeses.

De nationale myndigheder kan kun tillade en plan eller et projekt, hvis der forelægges bevis for, at der er tale om bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, og kun for så vidt planen eller projektet er nødvendig for, at de pågældende samfundsinteresser tilgodeses.

5.8.3   Vedtagelse af Kommissionens udtalelse og følgerne heraf

Når det drejer sig om bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, bortset fra menneskers sundhed, sikkerhed og miljøfordele, skal der forud indhentes en udtalelse fra Kommissionen som et nødvendigt proceduremæssigt skridt. Artikel 6, stk. 4, andet afsnit, angiver ikke proceduren for eller det nærmere indhold af en sådan udtalelse (66). Man må derfor også her henvise til de økonomiske omstændigheder og målsætningerne med den pågældende bestemmelse.

66

Udtalelsen skal omfatte en vurdering af de økologiske værdier, som planen eller projektet forventes at påvirke, berettigelsen af de fremførte bydende nødvendige hensyn og afvejningen mellem disse to modstridende interesser samt en vurdering af kompensationsforanstaltningerne. Der er tale om en både videnskabelig og økonomisk vurdering samt en undersøgelse af, om planen eller projektet er nødvendig og rimelig i forhold til de fremførte bydende nødvendige hensyn.

Kommissionen kan vurdere, om gennemførelsen af planen eller projektet opfylder EU-retten, og kan om nødvendigt tage passende retlige skridt.

Direktivet indeholder ikke en bestemt frist for vedtagelse af sin udtalelse, Kommissionen vil dog træffe alle nødvendige foranstaltninger for at udføre vurderingen og udstede sin udtalelse så hurtigt som muligt.

| Kommissionen bør i sin udtalelse afveje de truede økologiske værdier mod de fremførte bydende nødvendige hensyn og vurdere kompensationsforanstaltningerne. |
| --- |

Kommissionen bør i sin udtalelse afveje de truede økologiske værdier mod de fremførte bydende nødvendige hensyn og vurdere kompensationsforanstaltningerne.

Kommissionen bør i sin udtalelse afveje de truede økologiske værdier mod de fremførte bydende nødvendige hensyn og vurdere kompensationsforanstaltningerne.

---

(1)  http://ec.europa.eu/environment/nature/legislation/fitness_check/action_plan/communication_da.pdf

1

(2)  »Forvaltning af Natura 2000-lokaliteter«, Habitatdirektivets 92/43/EØF artikel 6, De Europæiske Fællesskaber, 2000 — ISBN 92-828-9048.

2

(3)  En oversigt over de mest relevante sager vedrørende artikel 6 kan hentes på: http://ec.europa.eu/environment/nature/legislation/caselaw/index_da.htm

3

(4)  Kommissionens bemærkninger om udpegelse af særlige bevaringsområder og fastlæggelse af bevaringsmålsætninger for Natura 2000-lokaliteter, om indførelse af bevaringsforanstaltninger for Natura 2000-lokaliteter Kommissionens retningslinjer om anvendelse af artikel 6 i forskellige sektorer — kan hentes på: http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/guidance_da.htm.

4

(5)  EFT L 206 af 22.7. 92, s. 7.

5

(6)  EUT L 27 af 26.1.2010, s. 7, direktiv om ophævelse af direktiv 79/409/EØF.

6

(7)  Artikel 2, stk. 1.

7

(8)  Artikel 2, stk. 2. Udtrykket »gunstig bevaringsstatus« er defineret i artikel 1, litra e), og artikel 1, litra i), og henviser til bevaringsstatus for arter eller naturtyper af fællesskabsbetydning på tværs af deres naturlige udbredelsesområde i EU.

8

(9)  Artikel 2, stk. 3.

9

(10)  I artikel 3, stk. 1, i habitatdirektivet fremgår det, at »Natura 2000-nettet omfatter ligeledes de særligt beskyttede områder, som medlemsstaterne har udlagt i medfør af direktiv 79/409/EØF«.

10

(11)  Artikel 7 i habitatdirektivet.

11

(12)  Meddelelse fra Kommissionen: Vores livsgaranti, vores naturkapital: EU's biodiversitetsstrategi frem til 2020 (COM(2011) 244).

12

(13)  http://ec.europa.eu/environment/nature/knowledge/ecosystem_assessment/index_en.htm.

13

(14)  Rådets afgørelse 82/72/EØF af 3. december 1981 om indgåelse af konventionen om beskyttelse af Europas vilde dyr og planter samt naturlige levesteder (EFT L 38 af 10.2.1982, s. 1).

14

(15)  Rådets afgørelse 93/626/EØF af 25. oktober 1993 om indgåelse af konventionen om den biologiske mangfoldighed (EFT L 309 af 13.12.1993, s. 1).

15

(16)  Kommissionens vejledning om streng beskyttelse af arter af fællesskabsbetydning indeholder yderligere oplysninger om forholdet mellem bestemmelserne om arter og bestemmelserne om beskyttelse af lokaliteter i habitatdirektivet. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/guidance/index_en.htm.

16

(17)  Bestemmelserne om beskyttelse af arter i habitatdirektivet gælder for visse arter af fællesskabsbetydning, men ikke for naturtyper af fællesskabsbetydning. Sidstnævnte nyder kun beskyttelse i medfør af bestemmelserne i kapitlet »Bevaring af naturtyper og af levesteder for arter« (artikel 3-11), hvilket også betyder, at de ikke nyder beskyttelse i medfør af habitatdirektivet, hvor de forekommer uden for Natura 2000-nettet.

17

(18)  https://curia.europa.eu/jcms/jcms/Jo2_7045/da/.

18

(19)  EUT L 26 af 28.1.2011, s. 1., som ændret ved direktiv 2014/52/EU (EUT L 124 af 25.4.2014, s. 1).

19

(20)  Der vil gælde et lignende krav for lokaliteter, der ifølge den videnskabelige dokumentation, der er baseret på kriterierne i bilag III i habitatdirektivet, bør være på den nationale liste over de foreslåede lokaliteter af fællesskabsbetydning.

20

(21)  Kommissionens afgørelse 2011/484/EU om en formular for oplysninger vedrørende Natura 2000-lokaliteter http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2011:198:0039:0070:DA:PDF.

21

(22)  For nærmere oplysninger henvises til Kommissionens notat om fastsættelse af bevaringsmålsætninger (2013) — http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/docs/commission_note/commission_note2_DA.pdf.

22

(23)  Dvs. alle arter, der er angivet som havende en ubetydelig populationsstørrelse og -tæthed i forhold til populationerne på det nationale område (populationsstørrelse kategori D), samt naturtyper, som ikke har en væsentlig repræsentativitet (kategori D).

23

(24)  Se Kommissionens bemærkning om bevaringsforanstaltninger (2013) — http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/docs/commission_note/comNote%20conservation%20measures_DA.pdf.

24

(25)  I overensstemmelse med reglerne i den fælles fiskeripolitik, herunder foranstaltninger truffet i medfør af artikel 11 i forordning (EU) nr. 1380/2013.

25

(26)  Uddrag fra Kommissionens bemærkning om bevaringsforanstaltninger for Natura 2000-lokaliteter, som findes på http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/docs/commission_note/comNote%20conservation%20measures_EN.pdf.

26

(27)  Arbejde i forbindelse med kortlægning og vurdering af økosystemer og deres tjenester kan understøtte kortlægningen af de økologiske behov for naturtyperne i bilag I, jf. navnlig den 5. tekniske rapport (http:// ec.europa.eu/environment/nature/knowledge/ecosystem_assessment/index_en.htm).

27

(28)  Forordning (EU) nr. 1293/2013.

28

(29)  Finansiering af Natura 2000-– http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/financing/index_en.htm.

29

(30)  Jf. også afsnit 4.4.1 i dette dokument om begrebet »projekt«.

30

(31)  Sag C-127/02, præmis 37. Jf. også afsnit 4.3 i dette dokument om forholdet mellem artikel 6, stk. 2 og stk. 3.

31

(32)  Jf. også C-75/01, C-418/04, C-508/04, C-301/12.

32

(33)  Klimaprognoser peger navnlig på den øgede hyppighed og omfanget af ekstreme vejrfænomener, som skal indregnes.

33

(34)  Jf. vejledning om klimaændringer og Natura 2000 på http://ec.europa.eu/environment/nature/climatechange/pdf/Guidance%20document.pdf.

34

(35)  Jf. også sagerne C-491/08, C-90/10.

35

(36)  Arbejde i forbindelse med kortlægning og vurdering af økosystemer og deres tjenester kan også anvendes til at vurdere forringelse og forstyrrelser, jf. navnlig den 5. tekniske rapport (http://ec.europa.eu/environment/nature/knowledge/ecosystem_assessment/index_en.htm).

36

(37)  Kommissionens gennemførelsesafgørelse af 11. juli 2011 om en formular for oplysninger vedrørende Natura 2000-lokaliteter (K(2011) 4892) (2011/484/EU) (EUT L 198 af 30.7.2011, s. 39)

37

http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2011:198:0039:0070:DA:PDF.

(38)  http://ec.europa.eu/environment/nature/legislation/habitatsdirective/docs/Int_Manual_EU28.pdf

38

(39)  I bilag II i slutningen af dette dokument er der fremlagt et forenklet diagram for denne procedure.

39

(40)  EUT L 26 af 28.1.2012, s. 1, som ændret ved direktiv 2014/52/EU.

40

(41)  Relevansen af denne definition for habitatdirektivet er også bekræftet af Domstolen (sag C-127/02, præmis 26).

41

(42)  For at være omfattet af VVM-direktivet skal sådanne indgreb/aktiviteter omfatte ændringer i en lokalitets fysiske aspekter (C-121/11, Pro-Braine, præmis 31, C-275/09 Brussels Airport, præmis 30).

42

Pro-Braine

Brussels Airport

(43)  EFT L 197 af 21.7.2001, s. 30.

43

(44)  Denne forordning berører ikke anvendelsen af SMV-direktivet (2001/42/EF).

44

(45)  For oplysninger om integration af de forskellige faser i en vurdering, henvises desuden til vejledningen om strømlining af miljøvurderingsprocedurerne for projekter af fælles interesse, kapitel 3.2: http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/PCI_guidance.pdf.

45

(46)  Jf. artikel 2, stk. 1, i direktiv 2011/92/EU, som ændret ved direktiv 2014/52/EU.

46

(47)  Jf. bilag III til direktiv 2011/92/EU, som ændret ved direktiv 2014/52/EU.

47

(48)  På den anden side kan en passende vurdering i henhold til artikel 6, stk. 3, være påkrævet for projekter, som ikke er omfattet af VVM-direktivet.

48

(49)  I henhold til VVM-direktivet er det imidlertid muligt at tage hensyn til projektets særkender og/eller planlagte foranstaltninger for at undgå eller forebygge væsentlige skadelige virkninger ved beslutningen om behovet for at foretage en fuldstændig vurdering af virkningerne for miljøet (artikel 4, stk. 5, litra b), i VVM-direktivet, som ændret).

49

(50)  http://www.unece.org/env/eia/welcome.html

50

(51)  Artikel. 7 i direktiv 2011/92/EU (som ændret ved direktiv 2014/52/EU) og artikel 7 i direktiv 2001/42/EF.

51

(52)  Allerede gennemførte planer og projekter kan give anledning til spørgsmål i henhold til artikel 6, stk. 1, og artikel 6, stk. 2, i habitatdirektivet, hvis deres fortsatte virkninger giver anledning til, at medlemsstaterne skal træffe afhjælpende eller kompenserende foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyper eller forstyrrelse af arter.

52

(53)  Jf. også sag C-239/04 og C-404/09.

53

(54)  En sådan strømlining kan også omfatte vurderinger, der kræves i medfør af artikel. 4, stk. 7, i vandrammedirektivet — jf. også http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/PCI_guidance.pdf.

54

(55)  Direktiv 2011/92/EU som ændret ved direktiv 2014/52/EU.

55

(56)  Kommissionens vejledning om strømlining af vurderinger af virkningerne på miljøet, der udføres i henhold til artikel 2, stk. 3, i det reviderede VVM-direktiv (Kommissionens meddelelse 2016/C 273/01, der er tilgængelig på: http://eur-lex.europa.eu/legal-content/DA/TXT/?uri=OJ:C:2016:273:TOC)

56

(57)  Jf. også sag C-441/17, præmis 134-144.

57

(58)  Arbejdet med kortlægning og vurdering af økosystemer og deres tjenester kan understøtte vurderingen af virkninger, f.eks. med henblik på at udpege økologiske aktiver og funktioner på lokaliteten, kortlægge trusler mod naturtyper og arter, måle den økologiske struktur og funktioner for brede naturtyper, der er relevante for lokalitetens integritet, jf. navnlig den 5. tekniske rapport om økologisk status (http://ec.europa.eu/environment/nature/knowledge/ecosystem_assessment/index_en.htm)

58

(59)  For en forklaring af bestemte udtryk henvises til fortolkningsvejledningen til Den Europæiske Unions naturtyper — EUR28 på http://ec.europa.eu/environment/nature/legislation/habitatsdirective/index_en.htm#interpretation

59

fortolkningsvejledningen til Den Europæiske Unions naturtyper

EUR28

(60)  Se også C-142/16, præmis 33: »Således som Domstolen nemlig allerede har fastslået, giver de kompetente nationale myndigheder kun tilladelse til en aktivitet, der skal evalueres, på betingelse af, at de har opnået vished for, at aktiviteten ikke har skadelige virkninger for den beskyttede lokalitets integritet. Sådan forholder det sig, når det ud fra et videnskabeligt synspunkt uden rimelig tvivl kan fastslås, at der ikke er sådanne virkninger«.

60

»Således som Domstolen nemlig allerede har fastslået, giver de kompetente nationale myndigheder kun tilladelse til en aktivitet, der skal evalueres, på betingelse af, at de har opnået vished for, at aktiviteten ikke har skadelige virkninger for den beskyttede lokalitets integritet. Sådan forholder det sig, når det ud fra et videnskabeligt synspunkt uden rimelig tvivl kan fastslås, at der ikke er sådanne virkninger«.

(61)  Konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet. Denne konvention blev indgået i Århus, Danmark i juni 1998. EU har været en af de undertegnende parter siden 2005 i henhold til beslutning 2005/370/EF http://ec.europa.eu/environment/aarhus/legislation.htm.

61

(62)  En kvalitetsramme for tjenesteydelser af almen interesse i Europa, KOM (2011) 900 endelig 20.12.2011.

62

(63)  I denne henseende er det ikke ensbetydende med, at projekter om drikkevandsforsyning og kunstvanding altid kan begrundes i bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser.

63

(64)  https://biodiversity.eionet.europa.eu/activities/Natura_2000/chapter6

64

(65)  Kan hentes på: http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/guidance_da.htm.

65

(66)  Den relevante standardformular (på: http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/guidance_en.htm) omfatter også en anmodning om en udtalelse fra Kommissionen i henhold til artikel 6, stk. 4, andet afsnit.

66

---

BILAG I

Sammenligning af procedurer under den passende vurdering, vurdering af virkningerne for miljøet og strategisk miljøvurdering

| | Passende vurdering | Vurdering af virkningerne for miljøet | Strategisk miljøvurdering |
| --- | --- | --- | --- |
| Hvilke typer af udviklingsprojekter er omfattet? | Enhver plan eller ethvert projekt, som individuelt eller i forbindelse med andre projekter og planer kan få væsentlige virkninger på en Natura 2000-lokalitet (bortset fra planer eller projekter, som er direkte tilknyttet eller nødvendige for bevaringen af lokaliteten). | Alle projekter opført i bilag I.
  For projekter, der er opført i bilag II, skal behovet for en vurdering af virkningerne for miljøet bestemmes i det enkelte tilfælde på grundlag af eller gennem tærskler eller kriterier, der fastsættes af medlemsstaterne (under hensyntagen til kriterierne i bilag III). | Alle planer og programmer eller ændringer heraf, som:






  a) | skal udarbejdes og/eller vedtages af en myndighed på nationalt, regionalt og lokalt plan |

Passende vurdering

Vurdering af virkningerne for miljøet

Strategisk miljøvurdering

Hvilke typer af udviklingsprojekter er omfattet?

Enhver plan eller ethvert projekt, som individuelt eller i forbindelse med andre projekter og planer kan få væsentlige virkninger på en Natura 2000-lokalitet (bortset fra planer eller projekter, som er direkte tilknyttet eller nødvendige for bevaringen af lokaliteten).

Alle projekter opført i bilag I.

For projekter, der er opført i bilag II, skal behovet for en vurdering af virkningerne for miljøet bestemmes i det enkelte tilfælde på grundlag af eller gennem tærskler eller kriterier, der fastsættes af medlemsstaterne (under hensyntagen til kriterierne i bilag III).

Alle planer og programmer eller ændringer heraf, som:

a)

skal udarbejdes og/eller vedtages af en myndighed på nationalt, regionalt og lokalt plan

| b) | er obligatorisk i henhold til love og administrative bestemmelser |
| --- | --- |

b)

er obligatorisk i henhold til love og administrative bestemmelser

| c) | udarbejdes inden for landbrug, skovbrug, fiskeri, energi, industri, transport, affaldshåndtering, vandforvaltning, telekommunikation, turisme, fysisk planlægning og arealanvendelse, og som fastlægger rammerne for fremtidige anlægstilladelser til de projekter, der er omhandlet i bilag I og II til VVM-direktivet eller
  for hvilke det på grund af den sandsynlige indvirkning på lokaliteter er besluttet, at der kræves en vurdering i medfør af artikel 6 eller 7 i direktiv 92/43/EØF. |
| --- | --- |

c)

udarbejdes inden for landbrug, skovbrug, fiskeri, energi, industri, transport, affaldshåndtering, vandforvaltning, telekommunikation, turisme, fysisk planlægning og arealanvendelse, og som fastlægger rammerne for fremtidige anlægstilladelser til de projekter, der er omhandlet i bilag I og II til VVM-direktivet eller

for hvilke det på grund af den sandsynlige indvirkning på lokaliteter er besluttet, at der kræves en vurdering i medfør af artikel 6 eller 7 i direktiv 92/43/EØF.

Hvilke virkninger med relevans for naturen skal vurderes?

Vurderingen skal foretages i lyset af lokalitetens bevaringsmålsætninger (som vedrører de arter/naturtyper, for hvilke lokaliteten blev udpeget).

Virkningerne bør vurderes for at afgøre, om de vil påvirke den berørte lokalitets integritet.

Direkte og indirekte, sekundære, kumulative, grænseoverskridende, permanente og midlertidige, positive og negative væsentlige virkninger på bl.a. fauna og flora på kort, mellemlang og lang sigt biologisk diversitet med særlig vægt på arter og naturtyper, der er beskyttet i henhold til direktiv 92/43/EØF og direktiv 2009/147/EF jordarealer, jordbund, vand, luft og klima samt landskab materielle goder, kulturarv og landskabet og samspillet mellem disse faktorer.

Den sandsynlige væsentlige indvirkning på miljøet, herunder på spørgsmål såsom den biologiske diversitet, populationen, menneskers sundhed, fauna, flora, jordbund, vand, luft, klimatiske faktorer, materielle goder, kulturarv, herunder arkitektonisk og arkæologisk arv, landskab og det indbyrdes forhold mellem ovenstående faktorer.

Hvem er ansvarlig for vurderingen?

Den kompetente myndighed er ansvarlig for at sikre, at den passende vurdering udføres. I denne sammenhæng kan initiativtageren pålægges at foretage alle de nødvendige undersøgelser og indgive de nødvendige oplysninger til den kompetente myndighed, så denne kan træffe en fuldt informeret beslutning. I den forbindelse kan den kompetente myndighed efter behov også indsamle relevante oplysninger fra andre kilder.

Initiativtageren leverer de nødvendige oplysninger, der skal tages behørigt hensyn til, sammen med resultaterne af høringer afholdt af den kompetente myndighed, der udsteder tilladelsen.

SMV-direktivet giver medlemsstaterne en bred skønsmargen for udpegningen af de myndigheder, der er ansvarlige for vurderingen af virkningerne for miljøet. Disse kan være enten myndighederne, der har ansvaret for at udarbejde en plan/et program, miljømyndigheder, som høres ex lege om anvendelsesområdet for og detaljeringsgraden af de oplysninger, der skal indgå i miljørapporten samt udkastet til planen/programmet og den ledsagende miljørapport, eller de myndigheder, der specifikt har fået overdraget ansvaret for proceduren for vurderingen af virkningerne for miljøet.

Høres offentligheden/andre myndigheder?

Obligatorisk — høring af offentligheden inden godkendelse af planen for projektet

Medlemsstaterne sikrer, at den berørte offentlighed, navnlig miljøorganisationer, kan deltage tidligt og effektivt, allerede under screeningen, i en godkendelsesprocedure på grundlag af en passende vurdering. Dette omfatter navnlig muligheden for at fremsætte deres bemærkninger, oplysninger, analyser eller udtalelser, der anses for relevante for den foreslåede aktivitet.

Obligatorisk — høring inden vedtagelsen af projektforslaget.

Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de myndigheder (herunder miljømyndigheder, lokale og regionale myndigheder), som kan blive berørt af projektet, får mulighed for at afgive udtalelse om anmodningen om tilladelse. De samme principper gælder for høring af den berørte offentlighed.

Hvis der er sandsynlighed for væsentlige virkninger på miljøet i en anden medlemsstat, skal de relevante myndigheder og offentligheden i denne medlemsstat høres.

Obligatorisk — høring inden vedtagelsen af planen eller programmet.

Medlemsstaterne hører de myndigheder, som på grund af deres specifikke miljøansvar kan blive berørt af indvirkningen på miljøet af en plans/et programs gennemførelse. Offentligheden, herunder den berørte offentlighed eller den offentlighed, som kan berøres, eller som har en interesse i beslutningsprocessen, herunder ngo'er, bør høres.

Myndigheder og offentligheden gives tidlig og effektiv mulighed for inden for passende tidsfrister at udtrykke deres holdninger til udkastet til planen eller programmet og den ledsagende miljørapport inden vedtagelsen af planen eller programmet eller videregivelsen heraf til lovgivningsproceduren.

Hvis der er sandsynlighed for væsentlige virkninger på miljøet i en anden medlemsstat, skal de relevante myndigheder og offentligheden i denne medlemsstat høres.

Hvor bindende er udfaldet af vurderingen?

Bindende.

De kompetente myndigheder kan først godkende planen eller projektet, når de har forvisset sig om, at planen eller projektet ikke skader lokalitetens integritet.

Resultaterne af høringerne og de oplysninger, der er indsamlet i forbindelse med vurderingen af virkningerne for miljøet,
  skal tages i betragtning
  under tilladelsesproceduren.

Beslutningen om at give tilladelse til en plan eller et projekt skal mindst indeholde en begrundet konklusion (dvs. proceduren for vurderingen af virkningerne for miljøet) samt alle de miljømæssige betingelser, der er knyttet til beslutningen.

Miljørapporten og de afgivne udtalelser
  skal tages i betragtning
  ved udarbejdelsen af planen eller programmet og inden vedtagelsen eller videregivelsen heraf til lovgivningsproceduren.

---

BILAG II

Overvejelse af planer og projekter, der påvirker Natura 2000-lokaliteter

Image

---

BILAG III

Image

Image

Image

Image

Image

Image

---