# Europeiska unionens C 33/25 j

| | ISSN 1977-1061 |
| --- | --- |
| Europeiska unionens
  officiella tidning | C 33 |
| | |
| Svensk utgåva | Meddelanden och upplysningar | 62 årgången25 januari 2019 |

ISSN 1977-1061

Europeiska unionens

officiella tidning

C 33

Svensk utgåva

Meddelanden och upplysningar

62 årgången25 januari 2019

---

| Innehållsförteckning | Sida |
| --- | --- |
| | IV   Upplysningar |
| | UPPLYSNINGAR FRÅN EUROPEISKA UNIONENS INSTITUTIONER, BYRÅER OCH ORGAN |
| | Europeiska kommissionen |
| 2019/C 33/01 | Förvaltning av Natura 2000-områden – Bestämmelserna i artikel 6 i habitatdirektivet (92/43/EEG) | 1 |

Innehållsförteckning

Sida

IV   Upplysningar

UPPLYSNINGAR FRÅN EUROPEISKA UNIONENS INSTITUTIONER, BYRÅER OCH ORGAN

Europeiska kommissionen

2019/C 33/01

Förvaltning av Natura 2000-områden – Bestämmelserna i artikel 6 i habitatdirektivet (92/43/EEG)

1

---

| SV | |
| --- | --- |

SV

---

IV Upplysningar

UPPLYSNINGAR FRÅN EUROPEISKA UNIONENS INSTITUTIONER, BYRÅER OCH ORGAN

Europeiska kommissionen

| 25.1.2019 | SV | Europeiska unionens officiella tidning | C 33/1 |
| --- | --- | --- | --- |

25.1.2019

SV

Europeiska unionens officiella tidning

C 33/1

---

Förvaltning av Natura 2000-områden

Bestämmelserna i artikel 6 i habitatdirektivet (92/43/EEG)

(2019/C 33/01)

INNEHÅLL

| FÖRORD | 4 |
| --- | --- |

FÖRORD

| 1. | Introduktion | 5 |
| --- | --- | --- |

1.

Introduktion

| 1.1 | Plats inom det övergripande systemet i habitatdirektivet och fågeldirektivet samt i ett större sammanhang | 5 |
| --- | --- | --- |

1.1

Plats inom det övergripande systemet i habitatdirektivet och fågeldirektivet samt i ett större sammanhang

| 1.2 | Förhållandet till kapitlet om skydd av arter | 7 |
| --- | --- | --- |

1.2

Förhållandet till kapitlet om skydd av arter

| 1.3 | Införlivande av artikel 6 i nationell rätt: införlivandeplikten | 7 |
| --- | --- | --- |

1.3

Införlivande av artikel 6 i nationell rätt: införlivandeplikten

| 1.4 | Tidpunkt för tillämpningen av artikel 6: Från och med vilket datum ska skyldigheterna i artikel 6 tillämpas? | 8 |
| --- | --- | --- |

1.4

Tidpunkt för tillämpningen av artikel 6: Från och med vilket datum ska skyldigheterna i artikel 6 tillämpas?

| 1.4.1 | Särskilda skyddsområden enligt fågeldirektivet | 8 |
| --- | --- | --- |

1.4.1

Särskilda skyddsområden enligt fågeldirektivet

| 1.4.2 | Områden enligt habitatdirektivet | 9 |
| --- | --- | --- |

1.4.2

Områden enligt habitatdirektivet

| 2. | Artikel 6.1 | 10 |
| --- | --- | --- |

2.

Artikel 6.1

| 2.1 | Text | 10 |
| --- | --- | --- |

2.1

Text

| 2.2 | Tillämpningsområde | 10 |
| --- | --- | --- |

2.2

Tillämpningsområde

| 2.3 | Vad bör ”nödvändiga bevarandeåtgärder” innehålla? | 11 |
| --- | --- | --- |

2.3

Vad bör ”nödvändiga bevarandeåtgärder” innehålla?

| 2.3.1 | Fastställande av bevarandemål på områdesnivå | 11 |
| --- | --- | --- |

2.3.1

Fastställande av bevarandemål på områdesnivå

| 2.3.2 | Fastställande av nödvändiga bevarandeåtgärder | 13 |
| --- | --- | --- |

2.3.2

Fastställande av nödvändiga bevarandeåtgärder

| 2.3.3 | Ekologiska behov | 14 |
| --- | --- | --- |

2.3.3

Ekologiska behov

| 2.4 | Hur kan nödvändiga åtgärder för bevarande utformas? | 15 |
| --- | --- | --- |

2.4

Hur kan nödvändiga åtgärder för bevarande utformas?

| 2.4.1 | Förvaltningsplaner | 15 |
| --- | --- | --- |

2.4.1

Förvaltningsplaner

| 2.4.2 | Lagar och andra författningar eller avtal | 16 |
| --- | --- | --- |

2.4.2

Lagar och andra författningar eller avtal

| 3. | Artikel 6.2 | 17 |
| --- | --- | --- |

3.

Artikel 6.2

| 3.1 | Text | 17 |
| --- | --- | --- |

3.1

Text

| 3.2 | Tillämpningsområde | 17 |
| --- | --- | --- |

3.2

Tillämpningsområde

| 3.3 | Vad betyder ”vidta lämpliga åtgärder för att förhindra ...”? | 19 |
| --- | --- | --- |

3.3

Vad betyder ”vidta lämpliga åtgärder för att förhindra ...”?

| 3.4 | Tillämpas bestämmelsen olika för försämring och för störning? | 20 |
| --- | --- | --- |

3.4

Tillämpas bestämmelsen olika för försämring och för störning?

| 3.5 | Indikatorer på försämring och störningar | 20 |
| --- | --- | --- |

3.5

Indikatorer på försämring och störningar

| 3.5.1 | Försämring av livsmiljötyper och arters habitat | 21 |
| --- | --- | --- |

3.5.1

Försämring av livsmiljötyper och arters habitat

| 3.5.2 | Störning av arter | 22 |
| --- | --- | --- |

3.5.2

Störning av arter

| 4. | Artikel 6.3 | 22 |
| --- | --- | --- |

4.

Artikel 6.3

| 4.1 | Text | 22 |
| --- | --- | --- |

4.1

Text

| 4.2 | Tillämpningsområde | 23 |
| --- | --- | --- |

4.2

Tillämpningsområde

| 4.3 | Förhållandet mellan artikel 6.2 och artikel 6.3 | 23 |
| --- | --- | --- |

4.3

Förhållandet mellan artikel 6.2 och artikel 6.3

| 4.4 | Vad menas med ”planer eller projekt som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område”? | 24 |
| --- | --- | --- |

4.4

Vad menas med ”planer eller projekt som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område”?

| 4.4.1 | Projekt | 25 |
| --- | --- | --- |

4.4.1

Projekt

| 4.4.2 | Plan | 25 |
| --- | --- | --- |

4.4.2

Plan

| 4.4.3 | ... som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen ... | 26 |
| --- | --- | --- |

4.4.3

... som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen ...

| 4.5 | Hur ska man avgöra om en plan eller ett projekt ”kan påverka området på ett betydande sätt”, ”antingen enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt”? | 27 |
| --- | --- | --- |

4.5

Hur ska man avgöra om en plan eller ett projekt ”kan påverka området på ett betydande sätt”, ”antingen enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt”?

| 4.5.1 | ”... kan påverka” | 27 |
| --- | --- | --- |

4.5.1

”... kan påverka”

| 4.5.2 | ”... på ett betydande sätt” | 29 |
| --- | --- | --- |

4.5.2

”... på ett betydande sätt”

| 4.5.3 | ”... enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt” | 29 |
| --- | --- | --- |

4.5.3

”... enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt”

| 4.6 | Vad menas med en ”lämplig bedömning med avseende på konsekvenserna för målsättningen vad gäller bevarandet av området”? | 30 |
| --- | --- | --- |

4.6

Vad menas med en ”lämplig bedömning med avseende på konsekvenserna för målsättningen vad gäller bevarandet av området”?

| 4.6.1 | Vad menas med ”lämplig” bedömning? | 30 |
| --- | --- | --- |

4.6.1

Vad menas med ”lämplig” bedömning?

| 4.6.2 | Den lämpliga bedömningens innehåll | 32 |
| --- | --- | --- |

4.6.2

Den lämpliga bedömningens innehåll

| 4.6.3 | ... med avseende på målen för bevarandet av området | 33 |
| --- | --- | --- |

4.6.3

... med avseende på målen för bevarandet av området

| 4.6.4 | Begreppet ”områdets integritet” | 33 |
| --- | --- | --- |

4.6.4

Begreppet ”områdets integritet”

| 4.6.5 | Bedömning av konsekvenserna för området | 34 |
| --- | --- | --- |

4.6.5

Bedömning av konsekvenserna för området

| 4.6.6 | Överväg lämpliga begränsande åtgärder för att undvika eller minska effekterna | 35 |
| --- | --- | --- |

4.6.6

Överväg lämpliga begränsande åtgärder för att undvika eller minska effekterna

| 4.7 | Beslutsfattande | 36 |
| --- | --- | --- |

4.7

Beslutsfattande

| 4.7.1 | ”De behöriga nationella myndigheterna” | 36 |
| --- | --- | --- |

4.7.1

”De behöriga nationella myndigheterna”

| 4.7.2 | När ska allmänhetens åsikt höras? | 37 |
| --- | --- | --- |

4.7.2

När ska allmänhetens åsikt höras?

| 4.7.3 | Att fatta beslut på grundval av en lämplig bedömning | 37 |
| --- | --- | --- |

4.7.3

Att fatta beslut på grundval av en lämplig bedömning

| 5. | Artikel 6.4 | 38 |
| --- | --- | --- |

5.

Artikel 6.4

| 5.1 | Text | 38 |
| --- | --- | --- |

5.1

Text

| 5.2 | Tillämpningsområde | 38 |
| --- | --- | --- |

5.2

Tillämpningsområde

| 5.3 | Inledande anmärkningar | 39 |
| --- | --- | --- |

5.3

Inledande anmärkningar

| 5.3.1 | Att undersöka alternativa lösningar | 39 |
| --- | --- | --- |

5.3.1

Att undersöka alternativa lösningar

| 5.3.2 | Att undersöka tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse | 40 |
| --- | --- | --- |

5.3.2

Att undersöka tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse

| 5.4 | Att vidta kompensationsåtgärder | 42 |
| --- | --- | --- |

5.4

Att vidta kompensationsåtgärder

| 5.4.1 | Vad menas med ”kompensationsåtgärder” och när bör de övervägas? | 42 |
| --- | --- | --- |

5.4.1

Vad menas med ”kompensationsåtgärder” och när bör de övervägas?

| 5.4.2 | Ett ”totalt sett sammanhängande” Natura 2000-nät | 43 |
| --- | --- | --- |

5.4.2

Ett ”totalt sett sammanhängande” Natura 2000-nät

| 5.4.3 | Kompensationsåtgärdernas mål och allmänna innehåll | 44 |
| --- | --- | --- |

5.4.3

Kompensationsåtgärdernas mål och allmänna innehåll

| 5.4.4 | Viktiga faktorer att beakta i kompensationsåtgärderna | 46 |
| --- | --- | --- |

5.4.4

Viktiga faktorer att beakta i kompensationsåtgärderna

| 5.5 | Kriterier för utformning av kompensationsåtgärder | 46 |
| --- | --- | --- |

5.5

Kriterier för utformning av kompensationsåtgärder

| 5.5.1 | Riktade kompensationsåtgärder | 46 |
| --- | --- | --- |

5.5.1

Riktade kompensationsåtgärder

| 5.5.2 | Effektiva kompensationsåtgärder | 47 |
| --- | --- | --- |

5.5.2

Effektiva kompensationsåtgärder

| 5.5.3 | Teknisk genomförbarhet | 47 |
| --- | --- | --- |

5.5.3

Teknisk genomförbarhet

| 5.5.4 | Kompensationsåtgärdernas omfattning | 48 |
| --- | --- | --- |

5.5.4

Kompensationsåtgärdernas omfattning

| 5.5.5 | Kompensationsåtgärdernas lokalisering | 48 |
| --- | --- | --- |

5.5.5

Kompensationsåtgärdernas lokalisering

| 5.5.6 | Tidsplanen för kompensationsåtgärder | 49 |
| --- | --- | --- |

5.5.6

Tidsplanen för kompensationsåtgärder

| 5.5.7 | Långsiktigt genomförande | 49 |
| --- | --- | --- |

5.5.7

Långsiktigt genomförande

| 5.6 | Vem ska bära kostnaden för kompensationsåtgärderna? | 50 |
| --- | --- | --- |

5.6

Vem ska bära kostnaden för kompensationsåtgärderna?

| 5.7 | Underrätta kommissionen om kompensationsåtgärderna | 50 |
| --- | --- | --- |

5.7

Underrätta kommissionen om kompensationsåtgärderna

| 5.8 | Vad händer med områden där det finns prioriterade livsmiljöer eller arter? | 51 |
| --- | --- | --- |

5.8

Vad händer med områden där det finns prioriterade livsmiljöer eller arter?

| 5.8.1 | Berörda områden | 51 |
| --- | --- | --- |

5.8.1

Berörda områden

| 5.8.2 | Begreppen ”människors hälsa”, ”allmän säkerhet” och ”betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön” | 51 |
| --- | --- | --- |

5.8.2

Begreppen ”människors hälsa”, ”allmän säkerhet” och ”betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön”

| 5.8.3 | Antagande av kommissionens yttrande och dess konsekvenser | 52 |
| --- | --- | --- |

5.8.3

Antagande av kommissionens yttrande och dess konsekvenser

| Bilaga 1 | Jämförelse av förfaranden vid lämplig bedömning, miljökonsekvensbedömning och strategisk miljöbedömning | 53 |
| --- | --- | --- |

Bilaga 1

Jämförelse av förfaranden vid lämplig bedömning, miljökonsekvensbedömning och strategisk miljöbedömning

| Bilaga 2 | Bedömning av planer och projekt som påverkar Natura 2000-områden | 56 |
| --- | --- | --- |

Bilaga 2

Bedömning av planer och projekt som påverkar Natura 2000-områden

| Bilaga 3 | Blankett för anmälan till Europeiska kommissionen enligt artikel 6.4 | 57 |
| --- | --- | --- |

Bilaga 3

Blankett för anmälan till Europeiska kommissionen enligt artikel 6.4

FÖRORD

DOKUMENTETS SYFTE OCH ART

Artikel 6 i habitatdirektivet (92/43/EEG) spelar en avgörande roll i förvaltningen av de områden som ingår i Natura 2000-nätet. Där anges med integrationstanken som fond vilka åtgärder som ska vidtas för att trygga att områdenas naturvärden bevaras.

Syftet med detta dokument är att tillhandahålla riktlinjer för medlemsstaternas tolkning av vissa nyckelbegrepp som används i artikel 6 i habitatdirektivet.

Inom ramen för handlingsplanen för naturen, människorna och näringslivet (1) har kommissionen åtagit sig att uppdatera riktlinjerna för tolkning av bestämmelserna i artikel 6 i habitatdirektivet om bevarande och förvaltning av Natura 2000. Detta dokument ersätter därför den ursprungliga versionen av dokumentet som publicerades i april 2000 (2).

I föreliggande uppdatering ingår den stora mängd domar som Europeiska unionens domstol har meddelat under årens lopp när det gäller artikel 6 (3). Den bygger också på en rad meddelanden från kommissionen om skötsel och förvaltning av Natura 2000-områden samt andra relevanta riktlinjer från kommissionen om artikel 6 som bör läsas tillsammans med denna vägledning (4).

Dokumentet riktar sig i första hand till medlemsstaternas myndigheter. Det kommer emellertid också att göra det lättare för alla som är inblandade i skötsel och förvaltning av Natura 2000-områden och i tillståndsförfarandet enligt artikel 6 i habitatdirektivet att förstå hur direktivet fungerar.

Dokumentet har utarbetats efter samråd med medlemsstaternas och berörda parters naturvårdsmyndigheter. Syftet är att hjälpa medlemsstaternas myndigheter, liksom alla som deltar i skötsel och förvaltning av Natura 2000-områden och i tillståndsförfarandet enligt artikel 6, att tillämpa habitatdirektivet. Endast Europeiska unionens domstol har behörighet att tolka unionsrätten med avgörande verkan.

Kommissionens tolkningar kan inte gå utöver direktivet. Detta gäller i särskilt hög grad för detta direktiv, eftersom det är uppbyggt kring subsidiaritetsprincipen och ger medlemsstaterna stort handlingsutrymme för det praktiska genomförandet av särskilda åtgärder som rör de olika områdena i Natura 2000-nätet. I vilket fall som helst får medlemsstaterna själva välja hur de vill genomföra de praktiska åtgärderna, förutsatt att dessa uppnår direktivets resultat.

Även om dokumentet syftar till att tolka artikel 6 i direktivet är det inte avsett att ge några absoluta svar på frågor om enskilda områden. Sådana frågor bör behandlas från fall till fall, med beaktande av riktlinjerna i detta dokument.

DOKUMENTETS STRUKTUR

Efter en inledande anmärkning om det övergripande innehållet och strukturen i artikel 6 följer en detaljerad presentation av varje punkt (6.1, 6.2, 6.3 och 6.4) enligt samma allmänna struktur. Efter en introduktion av den aktuella punkten och dess tillämpningsområde följer en diskussion om viktiga begrepp och frågor, som tas upp mot bakgrund av kommissionens kunskap, befintlig rättspraxis från Europeiska unionens domstol och annan EU-lagstiftning, i tillämpliga fall.

För att de relevanta slutsatserna ska kunna läsas så snabbt som möjligt sammanfattas de viktigaste punkterna i kommissionens analyser (skrivna med fetstil) i slutet av varje avsnitt.

1.   INTRODUKTION

Artikel 6 i sitt sammanhang

1.1   PLATS INOM DET ÖVERGRIPANDE SYSTEMET I HABITATDIREKTIVET OCH FÅGELDIREKTIVET SAMT I ETT STÖRRE SAMMANHANG

Innan artikel 6 behandlas i detalj är det värt att erinra om dess plats inom det övergripande system som utgörs av direktiv 92/43/EEG (5) (nedan kallat habitatdirektivet) och direktiv 2009/147/EG (6) (nedan kallat fågeldirektivet) och dess plats i ett vidare rättsligt sammanhang.

Det första kapitlet i habitatdirektivet, som omfattar artiklarna 1 och 2, har rubriken ”Definitioner”. Där fastställs direktivets syfte, som är att ”bidra till att säkerställa den biologiska mångfalden genom bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter i medlemsstaternas europeiska territorium som omfattas av fördraget” (7). Där ges också en allmän orientering om genomförandet av direktivet, där det hänvisas till behovet av att alla åtgärder som vidtas ska syfta till att bevara eller återställa en ”gynnsam bevarandestatus” (8) för vissa livsmiljöer och arter, samtidigt som det hänvisas till behovet av åtgärder som vidtas i enlighet med direktivet för att ”ta hänsyn till ekonomiska, sociala och kulturella behov och till regionala och lokala särdrag” (9).

De viktigaste specifika kraven i habitatdirektivet redovisas i de två efterföljande kapitlen. Det första har rubriken ”Bevarande av livsmiljöer och habitat” och omfattar artiklarna 3–11. Det andra har rubriken ”Skydd av arter” och omfattar artiklarna 12–16.

”Bevarande av livsmiljöer och habitat” behandlar inrättande och bevarande av områden för livsmiljötyper och arter av gemenskapsintresse som förtecknas i bilagorna 1 och 2 till direktivet. Dessa områden, tillsammans med områden som klassificeras enligt fågeldirektivet, utgör Natura 2000-nätet (artikel 3.1). I artikel 6 finns bestämmelser om bevarande och förvaltning av Natura 2000-områden. I detta sammanhang är artikel 6 en av de viktigaste av de 24 artiklarna i direktivet, eftersom det är den som i första hand avgör förhållandet mellan bevarande och annan socioekonomisk verksamhet.

Artikeln innehåller tre grupper av bestämmelser. I artikel 6.1 behandlas fastställandet av nödvändiga bevarandeåtgärder med inriktning på positiva och proaktiva åtgärder för att bibehålla eller återställa en gynnsam bevarandestatus för livsmiljöerna och populationerna av vilda djur och växter. I artikel 6.2 föreskrivs att medlemsstaterna ska förhindra försämring av livsmiljöer och betydande störning av arter. Artikelns tyngdpunkt är därför förebyggande. Artikel 6.3 och 6.4 innehåller en rad processuella och materiella skyddsklausuler för planer och projekt som kan få betydande konsekvenser för ett Natura 2000-område.

Inom denna struktur kan man göra åtskillnad mellan artikel 6.1 och 6.2 som föreskriver ett allmänt system och artikel 6.3 och 6.4 som föreskriver ett förfarande som ska tillämpas på särskilda omständigheter.

På det hela taget återspeglar bestämmelserna i artikel 6 den allmänna strategi som anges i artikel 2 och i skälen i direktivet. Detta omfattar behovet av att främja den biologiska mångfalden genom att bevara eller återställa en gynnsam bevarandestatus för vissa livsmiljöer och arter i deras naturliga utbredningsområde inom EU, samtidigt som hänsyn tas till ekonomiska, sociala, kulturella och regionala krav, som ett sätt att uppnå hållbar utveckling.

Förutom den plats artikel 6 intar i den övergripande strukturen i habitatdirektivet är det också relevant att nämna dess förhållande till strukturen i fågeldirektivet:

| — | För det första är fågeldirektivets utformning i stort sett jämförbar med habitatdirektivets. Särskilt avsnittet ”Bevarande av livsmiljöer och arter” i habitatdirektivet är analogt med artiklarna 3 och 4 i fågeldirektivet. |
| --- | --- |

—

För det första är fågeldirektivets utformning i stort sett jämförbar med habitatdirektivets. Särskilt avsnittet ”Bevarande av livsmiljöer och arter” i habitatdirektivet är analogt med artiklarna 3 och 4 i fågeldirektivet.

| — | För det andra har de båda direktivens struktur anpassats till varandra i betydande omfattning. De särskilda skyddsområden som klassificeras enligt fågeldirektivet är nu en integrerad del av Natura 2000-nätet (10). Dessutom har bestämmelserna i artikel 6.2–4 i habitatdirektivet gjorts tillämpbara för särskilda skyddsområden (11). |
| --- | --- |

—

För det andra har de båda direktivens struktur anpassats till varandra i betydande omfattning. De särskilda skyddsområden som klassificeras enligt fågeldirektivet är nu en integrerad del av Natura 2000-nätet (10). Dessutom har bestämmelserna i artikel 6.2–4 i habitatdirektivet gjorts tillämpbara för särskilda skyddsområden (11).

Artikel 6 ska också beaktas inom den allmänna ramen för EU:s politik för biologisk mångfald (12) och är av avgörande betydelse för att målen ska uppnås. Genomförandet av artikel 6 kan också dra nytta av andra åtgärder som vidtas i detta sammanhang. I synnerhet det arbete som görs för att mäta ekosystemets tillstånd inom ramen för kartläggningen och bedömningen av ekosystem och ekosystemtjänster (MAES) (13) ger användbar och relevant vägledning, inbegripet sektorsspecifik vägledning, om frågor som mätning och bedömning av ekosystemets tillstånd som motsvarar de huvudsakliga livsmiljötyperna enligt habitatdirektivet, mätning av trycket på ekosystemen och kvantifiering av ekologiska krav samt områdenas försämring och ekologiska integritet.

Sett i ett större sammanhang – fördraget om Europeiska unionen – kan artikel 6 betraktas som en viktig ram för att genomföra integrationsprincipen, eftersom den uppmuntrar medlemsstaterna att förvalta Natura 2000-områdena på ett hållbart sätt och fastställer gränserna för den verksamhet som kan inverka negativt på skyddade områden, samtidigt som vissa undantag medges under särskilda omständigheter. Åtgärder enligt artikel 6 kan också dra nytta av synergier med annan relevant EU-politik på miljöområdet, t.ex. när det gäller vatten, hav eller fiske.

| Åtgärder enligt artikel 6 i habitatdirektivet kan kräva att åtgärder som faller under den gemensamma fiskeripolitiken antas (förordning (EU) nr 1380/2013). I synnerhet skulle bestämmelserna i artikel 11 i den gemensamma fiskeripolitiken om de bevarandeåtgärder som krävs för att uppfylla skyldigheter enligt unionens miljölagstiftning kunna tillämpas. Dessa bestämmelser förtydligas i kommissionens arbetsdokument om fastställande av bevarandeåtgärder inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken för Natura 2000-områden och ramdirektivet om en marin strategi (SWD(2018) 288 final). Kommissionen har redan antagit flera delegerade akter i enlighet med artikel 11 i förordning (EU) nr 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken (finns på https://ec.europa.eu/fisheries/cfp/fishing_rules_en). |
| --- |

Åtgärder enligt artikel 6 i habitatdirektivet kan kräva att åtgärder som faller under den gemensamma fiskeripolitiken antas (förordning (EU) nr 1380/2013). I synnerhet skulle bestämmelserna i artikel 11 i den gemensamma fiskeripolitiken om de bevarandeåtgärder som krävs för att uppfylla skyldigheter enligt unionens miljölagstiftning kunna tillämpas. Dessa bestämmelser förtydligas i kommissionens arbetsdokument om fastställande av bevarandeåtgärder inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken för Natura 2000-områden och ramdirektivet om en marin strategi (SWD(2018) 288 final). Kommissionen har redan antagit flera delegerade akter i enlighet med artikel 11 i förordning (EU) nr 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken (finns på https://ec.europa.eu/fisheries/cfp/fishing_rules_en).

I ett internationellt sammanhang bidrar artikel 6 till att uppnå målen i relevanta internationella naturvårdskonventioner, t.ex. Bernkonventionen (14) och konventionen om biologisk mångfald (15), och skapar samtidigt en mer detaljerad ram för bevarande och skydd av områden än dessa konventioner.

| Artikel 6 är en viktig del av det kapitel i habitatdirektivet som kallas ”Bevarande av livsmiljöer och habitat”. Den utgör ramen för bevarande och skydd av områden, och omfattar proaktiva, förebyggande och procedurmässiga krav. Den gäller särskilda skyddsområden som klassificerats enligt fågeldirektivet samt områden som utsetts enligt habitatdirektivet. Ramen är ett viktigt verktyg för att stödja de övergripande målen i de två direktiven och uppnå målen för EU:s politik för biologisk mångfald och principen om miljöintegrering i annan EU-politik samt i förlängningen en hållbar utveckling. |
| --- |

Artikel 6 är en viktig del av det kapitel i habitatdirektivet som kallas ”Bevarande av livsmiljöer och habitat”. Den utgör ramen för bevarande och skydd av områden, och omfattar proaktiva, förebyggande och procedurmässiga krav. Den gäller särskilda skyddsområden som klassificerats enligt fågeldirektivet samt områden som utsetts enligt habitatdirektivet. Ramen är ett viktigt verktyg för att stödja de övergripande målen i de två direktiven och uppnå målen för EU:s politik för biologisk mångfald och principen om miljöintegrering i annan EU-politik samt i förlängningen en hållbar utveckling.

1.2   FÖRHÅLLANDET TILL KAPITLET OM SKYDD AV ARTER

Som nämnts ovan omfattar kapitlet i habitatdirektivet med rubriken ”Skydd av arter” artiklarna 12–16 och handlar om de strikt skyddade djur- och växtarter som förtecknas i bilaga 4 till direktivet (16), förutom de som kräver särskilda förvaltningsåtgärder enligt förteckningen i bilaga 5.

Artiklarna 12, 13 och 14 omfattar vissa växt- och djurarter som också kan ingå i bilaga 2 till direktivet, och som därför också omfattas av bestämmelserna i artikel 6 i de Natura 2000-områden som hyser dem (17). Följaktligen kan en verksamhet samtidigt omfattas av båda kapitlen.

| Exempelvis kan förstörelsen av en viloplats för brunbjörnen, Ursus arctos, stå i strid med förbudet i artikel 12.1 d, samtidigt som det strider mot artikel 6 om viloplatsen ligger inom ett Natura 2000-område som är avsett för arten. |
| --- |

Exempelvis kan förstörelsen av en viloplats för brunbjörnen, Ursus arctos, stå i strid med förbudet i artikel 12.1 d, samtidigt som det strider mot artikel 6 om viloplatsen ligger inom ett Natura 2000-område som är avsett för arten.

Även om detta kan förefalla leda till dubbelarbete bör följande noteras:

| — | För det första förekommer vissa växt- och djurarter som omfattas av artiklarna 12, 13 och 14 inte i bilaga 2. Därmed drar de inte direkt nytta av bestämmelserna om bevarande och skydd av områden i Natura 2000. |
| --- | --- |

—

För det första förekommer vissa växt- och djurarter som omfattas av artiklarna 12, 13 och 14 inte i bilaga 2. Därmed drar de inte direkt nytta av bestämmelserna om bevarande och skydd av områden i Natura 2000.

| — | För det andra begränsas det skydd som erbjuds genom artikel 6 till områden inom Natura 2000-nätet, medan det skydd som ges i kapitlet om skydd av arter inte är begränsat till vissa områden. Detta har betydelse för sårbara arter såsom stora rovdjur, som omfattas både av kapitlet om bevarande av livsmiljöer och habitat och kapitlet om skydd av arter. Artikel 6 gäller därför bevarande och skydd av de områden som utsetts för arterna i Natura 2000-nätet, medan kapitlet om skydd av arter är inriktat på arterna inom hela deras naturliga utbredningsområde inom EU (inklusive särskilda områden utanför Natura 2000 där arterna förekommer, särskilt parningsplatser och viloplatser för dessa djur). |
| --- | --- |

—

För det andra begränsas det skydd som erbjuds genom artikel 6 till områden inom Natura 2000-nätet, medan det skydd som ges i kapitlet om skydd av arter inte är begränsat till vissa områden. Detta har betydelse för sårbara arter såsom stora rovdjur, som omfattas både av kapitlet om bevarande av livsmiljöer och habitat och kapitlet om skydd av arter. Artikel 6 gäller därför bevarande och skydd av de områden som utsetts för arterna i Natura 2000-nätet, medan kapitlet om skydd av arter är inriktat på arterna inom hela deras naturliga utbredningsområde inom EU (inklusive särskilda områden utanför Natura 2000 där arterna förekommer, särskilt parningsplatser och viloplatser för dessa djur).

| Vissa växt- och djurarter omfattas av både kapitlet om bevarande av livsmiljöer och habitat och kapitlet om skydd av arter, men bestämmelserna har olika räckvidd och är av olika natur. |
| --- |

Vissa växt- och djurarter omfattas av både kapitlet om bevarande av livsmiljöer och habitat och kapitlet om skydd av arter, men bestämmelserna har olika räckvidd och är av olika natur.

1.3   INFÖRLIVANDE AV ARTIKEL 6 I NATIONELL RÄTT: INFÖRLIVANDEPLIKTEN

Det är viktigt att betona att bestämmelserna i artikel 6 måste införlivas i nationell rätt (för att bli tillämpliga i praktiken måste de alltså omsättas i bestämmelser i den nationella rätten). I detta avseende omfattas de av artikel 23 i direktivet, där det anges att ”medlemsstaterna ska sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom två år efter dagen för anmälan”. Beroende på medlemsstat var tidsfristen för införlivande den 10 juni 1994 eller dagen för anslutningen till EU.

Detta återspeglar den typ av rättsakt som har använts, nämligen ett direktiv. Ett direktiv är bindande i fråga om det resultat som ska uppnås, men överlåter åt medlemsstaterna att bestämma form och tillvägagångssätt för att uppnå detta resultat.

Rättspraxis klargör att införlivandet måste vara klart och precist, korrekt och obestridligt bindande (se Europeiska unionens domstol [nedan kallad domstolen]: målen C-363/85, C-361/88, C-159/99, punkt 32, C-415/01, punkt 21, C-58/02, C-6/04, punkterna 21, 25 och 26, och C-508/04, punkt 80) (18).

| Beroende på vilken medlemsstat det gäller måste artikel 6 införlivas i nationell lagstiftning senast den 10 juni 1994 för de första tolv medlemsstaterna eller den dag då de andra medlemsstaterna ansluter sig till EU. |
| --- |

Beroende på vilken medlemsstat det gäller måste artikel 6 införlivas i nationell lagstiftning senast den 10 juni 1994 för de första tolv medlemsstaterna eller den dag då de andra medlemsstaterna ansluter sig till EU.

1.4   TIDPUNKT FÖR TILLÄMPNINGEN AV ARTIKEL 6: FRÅN OCH MED VILKET DATUM SKA SKYLDIGHETERNA I ARTIKEL 6 TILLÄMPAS?

Det bör i allmänhet göras en åtskillnad mellan tidsfristen för införlivande av bestämmelserna i artikel 6 i nationell lagstiftning och det datum från vilket dessa bestämmelser ska tillämpas på enskilda områden.

När det gäller enskilda områden måste man skilja mellan särskilda skyddsområden som klassificeras enligt fågeldirektivet och andra områden – områden av gemenskapsintresse och särskilda bevarandeområden – enligt habitatdirektivet.

1.4.1   Särskilda skyddsområden enligt fågeldirektivet

Skyddskraven för särskilda skyddsområden anges i artikel 4.4 första meningen i fågeldirektivet där det föreskrivs att för dessa områden ska ”[m]edlemsstaterna [...] vidta lämpliga åtgärder för att undvika förorening och försämring av livsmiljöer eller störningar som påverkar fåglarna, i den mån detta är av betydelse med hänsyn till syftet med denna artikel”.

Efter det att habitatdirektivet har trätt i kraft ersätts de ovannämnda skyldigheterna med artikel 7 i det direktivet, där följande föreskrivs:

”Förpliktelser som uppstår till följd av artikel 6.2–4 i detta direktiv skall ersätta alla förpliktelser som uppstår till följd av artikel 4.4 första meningen i direktiv 79/409/EEG vad gäller områden som klassificerats i enlighet med artikel 4.1 eller som på samma sätt erkänts i enlighet med artikel 4.2 i det direktivet, från och med dagen för genomförandet av det här direktivet eller den dag då en medlemsstat i enlighet med direktiv 79/409/EEG har klassificerat eller erkänt ett område, om den dagen infaller senare.”

Bestämmelserna i artikel 6.1 är således inte tillämpliga på särskilda skyddsområden. Analoga bestämmelser gäller dock för särskilda skyddsområden i enlighet med artiklarna 3, 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet. Det datum från vilket dessa bestämmelser i princip ska gälla för särskilda skyddsområden är det datum när fågeldirektivet trädde i kraft i medlemsstaterna (målen C-355/90, kommissionen mot Spanien (”Santoña Marshes”), och C-166/97, kommissionen mot Frankrike (”Seine Estuary”)).

När det gäller bestämmelserna i artikel 6.2–4 framgår det av bestämmelserna i artikel 7 att dessa gäller för särskilda skyddsområden som redan var klassificerade när habitatdirektivet trädde i kraft. Med tanke på utformningen av artikel 7 aktualiseras dock frågan om huruvida bestämmelserna i artikel 4.4 första meningen i fågeldirektivet ska fortsätta att gälla efter ”dagen för genomförandet av detta direktiv” (den 10 juni 1994 för de dåvarande medlemsstaterna och anslutningsdagen för senare medlemsstater) för områden som skulle ha utsetts till särskilda skyddsområden men som inte har klassificerats som sådana.

I målet ”Santoña Marshes” (C-355/90, punkt 22) slog domstolen fast att artikel 4.4 första meningen i fågeldirektivet var tillämplig på ett icke-klassificerat område som borde ha klassificerats som ett särskilt skyddsområde från och med dagen för genomförandet av fågeldirektivet (dvs. den 7 april 1981 för dåvarande medlemsstater och anslutningsdagen för senare medlemsstater).

Enligt domen i målet ”Basses Corbières” (C-374/98, punkterna 43–57; se även mål C-141/14) fortsätter områden som inte har klassificerats som särskilda skyddsområden, men som borde ha klassificerats enligt det systemet, att omfattas av det system som regleras genom artikel 4.4 första meningen i fågeldirektivet, som är strängare än artikel 6.2–4 i habitatdirektivet, eftersom det inte föreskrivs något undantag. Dubbleringen av ordningar ger medlemsstaterna incitament att utföra klassificeringar, eftersom det gör det möjligt för dem att anta planer eller projekt som påverkar ett särskilt skyddsområde negativt, under förutsättning att det sker av tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, inbegripet orsaker av social eller ekonomisk karaktär och på vissa villkor.

| Artikel 6.1 i habitatdirektivet är inte tillämplig på särskilda skyddsområden. Det finns dock analoga bestämmelser i artiklarna 3, 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet och de bestämmelserna gäller från och med den dag då det direktivet genomförs.


  När det gäller dagen för tillämpning av artikel 6.2–4 i habitatdirektivet på särskilda skyddsområden är den tillämplig på alla områden som är klassificerade som särskilda skyddsområden enligt artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet från och med dagen för genomförandet av habitatdirektivet.


  Områden som inte har klassificerats som särskilda skyddsområden, men som borde ha klassificerats som sådana, fortsätter att omfattas av skyddet enligt artikel 4.4 första meningen i fågeldirektivet, som är strängare än bestämmelserna i artikel 6.2–4 i habitatdirektivet. |
| --- |

Artikel 6.1 i habitatdirektivet är inte tillämplig på särskilda skyddsområden. Det finns dock analoga bestämmelser i artiklarna 3, 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet och de bestämmelserna gäller från och med den dag då det direktivet genomförs.

Artikel 6.1 i habitatdirektivet är inte tillämplig på särskilda skyddsområden. Det finns dock analoga bestämmelser i artiklarna 3, 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet och de bestämmelserna gäller från och med den dag då det direktivet genomförs.

När det gäller dagen för tillämpning av artikel 6.2–4 i habitatdirektivet på särskilda skyddsområden är den tillämplig på alla områden som är klassificerade som särskilda skyddsområden enligt artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet från och med dagen för genomförandet av habitatdirektivet.

När det gäller dagen för tillämpning av artikel 6.2–4 i habitatdirektivet på särskilda skyddsområden är den tillämplig på alla områden som är klassificerade som särskilda skyddsområden enligt artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet från och med dagen för genomförandet av habitatdirektivet.

Områden som inte har klassificerats som särskilda skyddsområden, men som borde ha klassificerats som sådana, fortsätter att omfattas av skyddet enligt artikel 4.4 första meningen i fågeldirektivet, som är strängare än bestämmelserna i artikel 6.2–4 i habitatdirektivet.

Områden som inte har klassificerats som särskilda skyddsområden, men som borde ha klassificerats som sådana, fortsätter att omfattas av skyddet enligt artikel 4.4 första meningen i fågeldirektivet, som är strängare än bestämmelserna i artikel 6.2–4 i habitatdirektivet.

1.4.2   Områden enligt habitatdirektivet

Artikel 6.1 gäller för särskilda bevarandeområden. Enligt artikel 4.4 i direktivet skapas särskilda bevarandeområden när medlemsstaterna utser dem. Detta kan ske först efter det att ett område har antagits som ett område av gemenskapsintresse i enlighet med artikel 4.2 i direktivet. Ett område av gemenskapsintresse ska utses till särskilt bevarandeområde så snart som möjligt och senast inom sex år.

Artikel 6.1

så snart som möjligt och senast inom sex år.

När ett område av gemenskapsintresse utses till särskilt bevarandeområde utlöses tillämpningen av artikel 6.1, eftersom alla övriga åtgärder enligt artikel 6 – inklusive skyldigheten att förhindra ytterligare försämring (artikel 6.2–4) – redan gäller för områden av gemenskapsintresse innan de utses som särskilda bevarandeområden.

I artikel 4.5 i habitatdirektivet föreskrivs följande:

”Så snart ett område har förts upp på den lista som avses i punkt 2 tredje stycket skall det omfattas av bestämmelserna i artikel 6.2–4.”

Till skillnad från bestämmelserna i artikel 6.1, som endast är tillämpliga när ett område av gemenskapsintresse har utsetts till särskilt bevarandeområde, blir bestämmelserna i artikel 6.2–4 tillämpliga så snart ett område blir ett område av gemenskapsintresse (dvs. innan området betecknas som ett bevarandeområde). Artikel 6.1 är också tillämplig på områden av gemenskapsintresse för vilka sexårsperioden har löpt ut och som ännu inte har utsetts till särskilda bevarandeområden i strid med artikel 4.4. Skyldigheten att vidta nödvändiga bevarandeåtgärder gäller med andra ord senast vid utgången av sexårsperioden.

I kommissionens beslut om godkännande av områden av gemenskapsintresse anges tydligt att [det] bör betonas att förpliktelserna enligt artiklarna 4.4 och 6.1 i direktiv 92/43/EEG ska uppfyllas snarast möjligt och senast inom sex år från antagandet av de första eller uppdaterade listorna över områden av gemenskapsintresse i den biogeografiska regionen, beroende på i vilken av dessa listor området av gemenskapsintresse infördes för första gången.

[det] bör betonas att förpliktelserna enligt artiklarna 4.4 och 6.1 i direktiv 92/43/EEG ska uppfyllas snarast möjligt och senast inom sex år från antagandet av de första eller uppdaterade listorna över områden av gemenskapsintresse i den biogeografiska regionen, beroende på i vilken av dessa listor området av gemenskapsintresse infördes för första gången.

Detta innebär att sexårsperioden börjar löpa den dag då området första gången togs med i kommissionens beslut. Om vissa detaljer i området ändras senare bör detta inte användas som ursäkt för att skjuta upp utseendet av det särskilda bevarandeområdet. Dessa nya justeringar måste dock införlivas i processen för utseendet av det särskilda bevarandeområdet och beaktas när de nödvändiga bevarandeåtgärderna fastställs.

I Dragaggi-målet (C-117/03, punkt 29) slog domstolen fast att ”medlemsstaterna enligt direktivet skall vidta sådana skyddsåtgärder som är ägnade att tillvarata nämnda ekologiska intresse när det rör sig om områden som kan utses till områden av gemenskapsintresse och som anges på de nationella listorna som överlämnas till kommissionen, vilka bland annat kan omfatta områden med prioriterade livsmiljötyper eller prioriterade arter”.

”medlemsstaterna enligt direktivet skall vidta sådana skyddsåtgärder som är ägnade att tillvarata nämnda ekologiska intresse när det rör sig om områden som kan utses till områden av gemenskapsintresse och som anges på de nationella listorna som överlämnas till kommissionen, vilka bland annat kan omfatta områden med prioriterade livsmiljötyper eller prioriterade arter”.

I domen i målet Bund Naturschutz (C-244/05, punkt 47) slog domstolen vidare fast att ”ett system för ett lämpligt skydd av områden som föreslagits på den nationella lista som i enlighet med artikel 4.1 i direktivet överlämnats till kommissionen innebär att medlemsstaterna inte tillåter ingrepp som allvarligt kan äventyra de ekologiska egenskaperna i dessa områden”.

”ett system för ett lämpligt skydd av områden som föreslagits på den nationella lista som i enlighet med artikel 4.1 i direktivet överlämnats till kommissionen innebär att medlemsstaterna inte tillåter ingrepp som allvarligt kan äventyra de ekologiska egenskaperna i dessa områden”.

Mot bakgrund av ovanstående måste medlemsstaternas myndigheter se till att områden på deras nationella förteckning över föreslagna områden av gemenskapsintresse inte försämras utan skyddas i syfte att bevara deras ekologiska intresse även innan unionsförteckningen över områden av gemenskapsintresse har antagits. När den nationella förteckningen förblir ofullständig rekommenderas medlemsstaterna också att skydda ekologiska intressen i de områden som enligt vetenskapliga belägg som grundas på kriterierna i bilaga 3 till habitatdirektivet borde förekomma på den nationella listan. Ett praktiskt förslag för detta ändamål är att korrekt använda miljökonsekvensbedömningen enligt direktiv 2011/92/EU (19) för projekt med sannolik betydande miljöpåverkan (i den mån de omfattas av det direktivet). Domstolen har redan bekräftat den vikt som bör läggas vid känsliga naturområden när man beslutar om huruvida projekt ska genomgå en miljökonsekvensbedömning i enlighet med det direktivet (C-392/96, punkt 66).

19

Synpunkterna ovan kan sammanfattas i följande tabell:

| Områdets status | Föreslaget område av gemenskapsintresse | Område av gemenskapsintresse (SCI) | Särskilt bevarandeområde (SAC) | Särskilt skyddsområde (SpA) | Områden som borde ha klassificerats som särskilt skyddsområde (SpA) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Artikel 6.1 | Frivilligt | Frivilligt (obligatoriskt om sexårsperioden har löpt ut) | Obligatoriskt | Ej tillämpligt
  Däremot är analoga bestämmelser tillämpliga i artiklarna 3, 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet. | Ej tillämpligt |
| Artikel 6.2–4 | Frivilligt, men medlemsstaterna måste vidta skyddsåtgärder som är lämpliga för syftet att skydda områdenas ekologiska intresse (20). | Obligatoriskt | Obligatoriskt | Obligatoriskt | Inte tillämpligt, men dessa områden omfattas fortfarande av bestämmelserna om skydd i artikel 4.4 första meningen i fågeldirektivet. |

Områdets status

Föreslaget område av gemenskapsintresse

Område av gemenskapsintresse (SCI)

Särskilt bevarandeområde (SAC)

Särskilt skyddsområde (SpA)

Områden som borde ha klassificerats som särskilt skyddsområde (SpA)

Artikel 6.1

Artikel 6.1

Frivilligt

Frivilligt (obligatoriskt om sexårsperioden har löpt ut)

Obligatoriskt

Ej tillämpligt

Däremot är analoga bestämmelser tillämpliga i artiklarna 3, 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet.

Ej tillämpligt

Artikel 6.2–4

Artikel 6.2–4

Frivilligt, men medlemsstaterna måste vidta skyddsåtgärder som är lämpliga för syftet att skydda områdenas ekologiska intresse (20).

20

Obligatoriskt

Obligatoriskt

Obligatoriskt

Inte tillämpligt, men dessa områden omfattas fortfarande av bestämmelserna om skydd i artikel 4.4 första meningen i fågeldirektivet.

| Artikel 6.2–4 är tillämplig på områden av gemenskapsintresse och särskilda bevarandeområden enligt habitatdirektivet. Artikel 6.1 är tillämplig på särskilda bevarandeområden enligt habitatdirektivet.


  De är inte tillämpliga på områden som finns med på en nationell förteckning som översänts till kommissionen i enlighet med artikel 4.1 i direktivet. Medlemsstaterna måste dock vidta skyddsåtgärder som är lämpliga för att skydda områdenas ekologiska intresse. Detta omfattar att inte godkänna ingripanden som innebär en risk för att områdenas ekologiska egenskaper på ett allvarligt sätt äventyras.


  Om en fullständig nationell förteckning inte har lämnats in, rekommenderas medlemsstaterna att använda ett liknande tillvägagångssätt för områden som på grundval av de vetenskapliga kriterierna i direktivet uppenbarligen bör finnas med på den nationella förteckningen. |
| --- |

Artikel 6.2–4 är tillämplig på områden av gemenskapsintresse och särskilda bevarandeområden enligt habitatdirektivet. Artikel 6.1 är tillämplig på särskilda bevarandeområden enligt habitatdirektivet.

Artikel 6.2–4 är tillämplig på områden av gemenskapsintresse och särskilda bevarandeområden enligt habitatdirektivet. Artikel 6.1 är tillämplig på särskilda bevarandeområden enligt habitatdirektivet.

De är inte tillämpliga på områden som finns med på en nationell förteckning som översänts till kommissionen i enlighet med artikel 4.1 i direktivet. Medlemsstaterna måste dock vidta skyddsåtgärder som är lämpliga för att skydda områdenas ekologiska intresse. Detta omfattar att inte godkänna ingripanden som innebär en risk för att områdenas ekologiska egenskaper på ett allvarligt sätt äventyras.

De är inte tillämpliga på områden som finns med på en nationell förteckning som översänts till kommissionen i enlighet med artikel 4.1 i direktivet. Medlemsstaterna måste dock vidta skyddsåtgärder som är lämpliga för att skydda områdenas ekologiska intresse. Detta omfattar att inte godkänna ingripanden som innebär en risk för att områdenas ekologiska egenskaper på ett allvarligt sätt äventyras.

Om en fullständig nationell förteckning inte har lämnats in, rekommenderas medlemsstaterna att använda ett liknande tillvägagångssätt för områden som på grundval av de vetenskapliga kriterierna i direktivet uppenbarligen bör finnas med på den nationella förteckningen.

Om en fullständig nationell förteckning inte har lämnats in, rekommenderas medlemsstaterna att använda ett liknande tillvägagångssätt för områden som på grundval av de vetenskapliga kriterierna i direktivet uppenbarligen bör finnas med på den nationella förteckningen.

2.   ARTIKEL 6.1

ARTIKEL 6.1

Precisering av begreppen nödvändiga bevarandeåtgärder,


  bevarandemål, ekologiska behov, skötsel- och förvaltningsplaner och åtgärder i lagar och andra författningar eller avtal.

Precisering av begreppen nödvändiga bevarandeåtgärder,

bevarandemål, ekologiska behov, skötsel- och förvaltningsplaner

åtgärder i lagar och andra författningar eller avtal.

2.1   TEXT

”För de särskilda bevarandeområdena skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för bevarande, vilket om så krävs innefattar utarbetande av lämpliga skötsel- och förvaltningsplaner särskilt för områdena eller integrerade i andra utvecklingsplaner, samt lämpliga lagar och andra författningar eller avtal, som motsvarar de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper i bilaga 1 och de arter i bilaga 2 som finns i områdena.”

2.2   TILLÄMPNINGSOMRÅDE

I artikel 6.1 fastställs en allmän bevarandeordning som ska inrättas av medlemsstaterna för samtliga särskilda bevarandeområden.

Artikel 6.1

| — | omfattar positiva bevarandeåtgärder, som vid behov omfattar förvaltningsplaner samt lagar och andra författningar eller avtal som motsvarar de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper i bilaga 1 och de arter i bilaga 2 som finns i området; i detta avseende skiljer sig artikel 6.1 från de tre andra punkterna i artikel 6 som föreskriver förebyggande åtgärder för att undvika försämring, störningar och betydande påverkan i Natura 2000-områdena, |
| --- | --- |

—

omfattar positiva bevarandeåtgärder, som vid behov omfattar förvaltningsplaner samt lagar och andra författningar eller avtal som motsvarar de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper i bilaga 1 och de arter i bilaga 2 som finns i området; i detta avseende skiljer sig artikel 6.1 från de tre andra punkterna i artikel 6 som föreskriver förebyggande åtgärder för att undvika försämring, störningar och betydande påverkan i Natura 2000-områdena,

positiva

| — | har ett värde som referens för strukturen i och den övergripande förståelsen av artikel 6 och dess tre andra punkter, |
| --- | --- |

—

har ett värde som referens för strukturen i och den övergripande förståelsen av artikel 6 och dess tre andra punkter,

referens

| — | fastställer en allmän bevarandeordning som utan undantag ska tillämpas på alla särskilda bevarandeområden som ingår i Natura 2000-nätet och för alla de livsmiljötyper i bilaga 1 och de arter i bilaga 2 som finns i områdena, med undantag för de livsmiljötyper som identifieras som mindre betydelsefulla i den standardiserade datablanketten för Natura 2000 (21), |
| --- | --- |

—

fastställer en allmän bevarandeordning som utan undantag ska tillämpas på alla särskilda bevarandeområden som ingår i Natura 2000-nätet och för alla de livsmiljötyper i bilaga 1 och de arter i bilaga 2 som finns i områdena, med undantag för de livsmiljötyper som identifieras som mindre betydelsefulla i den standardiserade datablanketten för Natura 2000 (21),

alla

alla

21

| — | gäller specifikt de särskilda bevarandeområdena: artikel 6.1 är inte tillämplig på särskilda skyddsområden, till skillnad från artikel 6.2–4; på detta vis inrättade lagstiftaren






  — | en ordning med särskilda bevarandeåtgärder för de särskilda skyddsområden som klassificeras enligt fågeldirektivet, i enlighet med artiklarna 3, 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet, |
| --- | --- | --- |

—

gäller specifikt de särskilda bevarandeområdena: artikel 6.1 är inte tillämplig på särskilda skyddsområden, till skillnad från artikel 6.2–4; på detta vis inrättade lagstiftaren

specifikt de särskilda bevarandeområdena

—

en ordning med särskilda bevarandeåtgärder för de särskilda skyddsområden som klassificeras enligt fågeldirektivet, i enlighet med artiklarna 3, 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet,

särskilda skyddsområden

| — | en ordning med nödvändiga bevarandeåtgärder för de särskilda bevarandeområden som utses enligt habitatdirektivet, i enlighet med artikel 6.1 i habitatdirektivet, |
| --- | --- |

—

en ordning med nödvändiga bevarandeåtgärder för de särskilda bevarandeområden som utses enligt habitatdirektivet, i enlighet med artikel 6.1 i habitatdirektivet,

särskilda bevarandeområden

| — | gäller även områden av gemenskapsintresse för vilka sexårsperioden har löpt ut och som ännu inte har utsetts till särskilda bevarandeområden i strid med artikel 4.4; skyldigheten att fastställa de nödvändiga bevarandeåtgärderna gäller med andra ord senast vid den tidpunkt då sexmånadersperioden har löpt ut, |
| --- | --- |

—

gäller även områden av gemenskapsintresse för vilka sexårsperioden har löpt ut och som ännu inte har utsetts till särskilda bevarandeområden i strid med artikel 4.4; skyldigheten att fastställa de nödvändiga bevarandeåtgärderna gäller med andra ord senast vid den tidpunkt då sexmånadersperioden har löpt ut,

| — | avser artikel 1 a, där bevarandeåtgärder definieras som en serie åtgärder som krävs för att bibehålla eller återställa en gynnsam status för livsmiljöerna och populationerna av arter av vilda djur och växter, |
| --- | --- |

—

avser artikel 1 a, där bevarandeåtgärder definieras som en serie åtgärder som krävs för att bibehålla eller återställa en gynnsam status för livsmiljöerna och populationerna av arter av vilda djur och växter,

| — | avser artikel 2.2, där det fastställs att åtgärder som vidtas i enlighet med detta direktiv ska syfta till att bibehålla eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos livsmiljöer samt arter av vilda djur och växter av gemenskapsintresse, |
| --- | --- |

—

avser artikel 2.2, där det fastställs att åtgärder som vidtas i enlighet med detta direktiv ska syfta till att bibehålla eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos livsmiljöer samt arter av vilda djur och växter av gemenskapsintresse,

| — | avser artikel 2.3 där det anges att åtgärderna ska ta hänsyn till ekonomiska, sociala och kulturella behov och till regionala och lokala särdrag. |
| --- | --- |

—

avser artikel 2.3 där det anges att åtgärderna ska ta hänsyn till ekonomiska, sociala och kulturella behov och till regionala och lokala särdrag.

| För samtliga särskilda bevarandeområden ska medlemsstaterna utarbeta bevarandeåtgärder och anta lämpliga lagar och andra författningar eller avtal. Dessa åtgärder måste vidtas senast inom sex år från det att unionsförteckningarna över områden av gemenskapsintresse har antagits.


  Åtgärderna är positiva och områdesspecifika. De är tillämpliga på alla livsmiljötyper i bilaga 1 och de arter i bilaga 2 som finns i områdena, med undantag av dem vars förekomst är obetydlig enligt den standardiserade datablanketten för Natura 2000. De syftar till att bibehålla eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos livsmiljöer och arter av vilda djur och växter av gemenskapsintresse. De beaktar ekonomiska, sociala och kulturella behov samt regionala och lokala särdrag. |
| --- |

För samtliga särskilda bevarandeområden ska medlemsstaterna utarbeta bevarandeåtgärder och anta lämpliga lagar och andra författningar eller avtal. Dessa åtgärder måste vidtas senast inom sex år från det att unionsförteckningarna över områden av gemenskapsintresse har antagits.

För samtliga särskilda bevarandeområden ska medlemsstaterna utarbeta bevarandeåtgärder och anta lämpliga lagar och andra författningar eller avtal. Dessa åtgärder måste vidtas senast inom sex år från det att unionsförteckningarna över områden av gemenskapsintresse har antagits.

Åtgärderna är positiva och områdesspecifika. De är tillämpliga på alla livsmiljötyper i bilaga 1 och de arter i bilaga 2 som finns i områdena, med undantag av dem vars förekomst är obetydlig enligt den standardiserade datablanketten för Natura 2000. De syftar till att bibehålla eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos livsmiljöer och arter av vilda djur och växter av gemenskapsintresse. De beaktar ekonomiska, sociala och kulturella behov samt regionala och lokala särdrag.

Åtgärderna är positiva och områdesspecifika. De är tillämpliga på alla livsmiljötyper i bilaga 1 och de arter i bilaga 2 som finns i områdena, med undantag av dem vars förekomst är obetydlig enligt den standardiserade datablanketten för Natura 2000. De syftar till att bibehålla eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos livsmiljöer och arter av vilda djur och växter av gemenskapsintresse. De beaktar ekonomiska, sociala och kulturella behov samt regionala och lokala särdrag.

2.3   VAD BÖR ”NÖDVÄNDIGA BEVARANDEÅTGÄRDER” INNEHÅLLA?

2.3.1   Fastställande av bevarandemål på områdesnivå (22)

22

Det finns flera hänvisningar till begreppet ”bevarandemål” i direktivets ingress samt en uttrycklig hänvisning till begreppet i artikel 6.3. Behovet av ett sådant begrepp understryks också genom artiklarna 4.4 och 6.1 i direktivet. Det är därför lämpligt att undersöka vad som menas med ”bevarandemål” och kopplingen mellan det begreppet och fastställandet av de nödvändiga bevarandeåtgärderna för särskilda bevarandeområden enligt artikel 6.1.

I artikel 1 anges att i direktivet betyder bevarande ”de åtgärder som är nödvändiga för att bibehålla eller återställa en gynnsam status ... hos livsmiljöer och för populationer av arter av vilda djur och växter”.

”de åtgärder som är nödvändiga för att bibehålla eller återställa en gynnsam status ... hos livsmiljöer och för populationer av arter av vilda djur och växter”.

Såsom anges i artikel 2 är det övergripande syftet med habitatdirektivet att bidra till att säkerställa den biologiska mångfalden genom bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter. Syftet med de åtgärder som vidtas enligt direktivet är att se till att de arter och livsmiljötyper som omfattas uppnår en gynnsam bevarandestatus, dvs. att deras överlevnad på lång sikt säkras i hela deras naturliga utbredningsområde inom EU.

Medan varje område ska bidra till uppnåendet av en gynnsam bevarandestatus kan detta övergripande mål endast fastställas och uppnås på en nivå som motsvarar det naturliga utbredningsområdet för en art eller en livsmiljötyp (se direktivets artikel 1 e och 1 i). Ett övergripande bevarandemål som syftar till att uppnå en gynnsam bevarandestatus kan därför endast övervägas på lämplig nivå, till exempel nationell, biogeografisk eller europeisk nivå.

en gynnsam bevarandestatus kan

endast fastställas och uppnås på en nivå som motsvarar det naturliga utbredningsområdet för en art eller en livsmiljötyp

Det allmänna målet att uppnå en gynnsam bevarandestatus för alla livsmiljötyper och arter som anges i bilagorna 1 och 2 till habitatdirektivet måste dock översättas till bevarandemål på områdesnivå. Det är viktigt att skilja mellan bevarandemål för enskilda områden och det övergripande målet att uppnå en gynnsam bevarandestatus.

Det allmänna målet att uppnå en gynnsam bevarandestatus

måste dock översättas till bevarandemål på områdesnivå

Bevarandemål på områdesnivå är en uppsättning specificerade mål som ska uppfyllas i ett område för att säkerställa att det på bästa möjliga sätt bidrar till uppnåendet av en gynnsam bevarandestatus på lämplig nivå (med beaktande av de respektive arternas eller livsmiljötypernas naturliga utbredningsområde).

Bevarandemål på områdesnivå bör fastställas inte bara för särskilda bevarandeområden enligt habitatdirektivet utan även för särskilda skyddsområden enligt fågeldirektivet, i syfte att uppfylla kraven i artiklarna 2, 3, 4.1, 4.2 och 4.4 i det direktivet.

I princip bör bevarandemål på områdesnivå fastställas för alla arter och livsmiljötyper av gemenskapsintresse enligt habitatdirektivet och för fågelarter i bilaga 1 till fågeldirektivet eller regelbundet förekommande flyttfåglar som har en betydande förekomst i området. Det är dock inte nödvändigt att fastställa särskilda bevarandemål eller bevarandeåtgärder för arter eller livsmiljötyper vilkas förekomst i området är obetydlig enligt den standardiserade datablanketten i Natura 2000 (23).

23

Bevarandemål på områdesnivå bör baseras på de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper och arter som finns i området (se nedan, avsnitt 2.3.3) och bör fastställa deras önskvärda bevarandetillstånd i området. De bör återspegla områdets betydelse för att bevara eller återställa de livsmiljötyper och arter som finns i området och för att bevara Natura 2000 som ett sammanhängande nät. De bör dessutom återspegla de hot om försämring eller förstörelse som livsmiljöerna och arterna i området är utsatta för, inklusive de som orsakas av klimatförändringar.

Bevarandemål på områdesnivå bör fastställa det önskade bevarandetillståndet för arterna och livsmiljötyperna i området för att maximera dess bidrag till uppnåendet av en gynnsam bevarandestatus på lämplig nivå. De utformas ibland som en uppsättning mål som ska uppnås under en viss tidsperiod. Dessa mål bör fastställas med hänsyn till den bedömning av bevarandestatusen för varje art och livsmiljötyp i området som anges i den standardiserade datablanketten.

Bevarandemål får återspegla prioriteringar inom ett område. I mål C-241/08 konstaterade domstolen följande: ”Härav följer att det för fastställandet av målsättningar för bevarande och återställande för Natura 2000 kan vara nödvändigt att lösa konflikter mellan olika målsättningar, vilket generaladvokaten med rätta påpekade i punkt 71 i sitt förslag till avgörande.”

”Härav följer att det för fastställandet av målsättningar för bevarande och återställande för Natura 2000 kan vara nödvändigt att lösa konflikter mellan olika målsättningar, vilket generaladvokaten med rätta påpekade i punkt 71 i sitt förslag till avgörande.”

Det är viktigt att göra en tydlig åtskillnad mellan mål och åtgärder. Bevarandemål kan t.ex. förväntas vara relativt stabila över tiden – i de flesta fall måste de faktiskt vara långsiktiga. Samtidigt är det troligt att de bevarandeåtgärder som krävs för att uppnå dessa mål kommer att ändras, bland annat till följd av ändrade mönster för hot mot områden och, givetvis, de positiva effekterna av redan vidtagna bevarandeåtgärder.

När bevarandemålen har fastställts för ett Natura 2000-område finns det en viss flexibilitet när det gäller att fastställa och vidta bevarandeåtgärderna. Flera alternativ kan övervägas (genom att välja administrativa, avtalsmässiga eller lagstadgade åtgärder), som tar hänsyn till annan socioekonomisk verksamhet på dessa områden.

| Exempel på bevarandemål på områdesnivå









  1. | Område X har utsetts med tanke på dess betydelse för livsmiljötypen kalkgräsmarker (6210). Enligt den standardiserade datablanketten har livsmiljötypen ett dåligt bevarandetillstånd (markerat som klass C i den standardiserade datablanketten). Målet för bevarandet av detta område kan därför ha fastställts för att förbättra bevarandet av livsmiljötypen till klass A – utmärkt – inom 10 år, med tanke på att livsmiljötypen har en mycket ogynnsam bevarandestatus inom regionen. De nödvändiga bevarandeåtgärder som fastställs enligt artikel 6.1 har utformats för att detta mål ska uppnås. |
| --- | --- |

Exempel på bevarandemål på områdesnivå

Exempel på bevarandemål på områdesnivå

1.

Område X har utsetts med tanke på dess betydelse för livsmiljötypen kalkgräsmarker (6210). Enligt den standardiserade datablanketten har livsmiljötypen ett dåligt bevarandetillstånd (markerat som klass C i den standardiserade datablanketten). Målet för bevarandet av detta område kan därför ha fastställts för att förbättra bevarandet av livsmiljötypen till klass A – utmärkt – inom 10 år, med tanke på att livsmiljötypen har en mycket ogynnsam bevarandestatus inom regionen. De nödvändiga bevarandeåtgärder som fastställs enligt artikel 6.1 har utformats för att detta mål ska uppnås.

| 2. | Område Y har valts eftersom det innehåller ett stort område med aktiv högmosse (7110). Enligt den standardiserade datablanketten är livsmiljötypen i utmärkt skick (markerat som klass A i den standardiserade datablanketten). Målsättningen för bevarandet av området i fråga är därför att bibehålla detta villkor, även om livsmiljötyperna har en ogynnsam bevarandestatus inom regionen. Inga bevarandeåtgärder har fastställts i enlighet med artikel 6.1, eftersom området inte kräver några aktiva förvaltningsåtgärder för att bibehålla detta villkor. |
| --- | --- |

2.

Område Y har valts eftersom det innehåller ett stort område med aktiv högmosse (7110). Enligt den standardiserade datablanketten är livsmiljötypen i utmärkt skick (markerat som klass A i den standardiserade datablanketten). Målsättningen för bevarandet av området i fråga är därför att bibehålla detta villkor, även om livsmiljötyperna har en ogynnsam bevarandestatus inom regionen. Inga bevarandeåtgärder har fastställts i enlighet med artikel 6.1, eftersom området inte kräver några aktiva förvaltningsåtgärder för att bibehålla detta villkor.

I princip bör bevarandemål fastställas för varje område och för alla arter och livsmiljötyper som har en betydande förekomst inom varje område. De bör baseras på de ekologiska behoven hos de aktuella arterna och livsmiljöerna och definiera det önskvärda bevarandetillståndet för dessa arter och livsmiljötyper i området. De bör fastställas med hänsyn till den bedömning av varje art och livsmiljötyp som registrerats i den standardiserade datablanketten.

I princip bör bevarandemål fastställas för varje område och för alla arter och livsmiljötyper som har en betydande förekomst inom varje område. De bör baseras på de ekologiska behoven hos de aktuella arterna och livsmiljöerna och definiera det önskvärda bevarandetillståndet för dessa arter och livsmiljötyper i området. De bör fastställas med hänsyn till den bedömning av varje art och livsmiljötyp som registrerats i den standardiserade datablanketten.

Bevarandemålen bör också återspegla områdets betydelse för att Natura 2000-nätet ska vara sammanhängande, så att varje område på bästa möjliga sätt bidrar till att uppnå en gynnsam bevarandestatus på lämplig geografisk nivå inom det naturliga utbredningsområdet för de berörda arterna eller livsmiljötyperna.

Bevarandemålen bör också återspegla områdets betydelse för att Natura 2000-nätet ska vara sammanhängande, så att varje område på bästa möjliga sätt bidrar till att uppnå en gynnsam bevarandestatus på lämplig geografisk nivå inom det naturliga utbredningsområdet för de berörda arterna eller livsmiljötyperna.

2.3.2   Fastställande av nödvändiga bevarandeåtgärder (24)

24

Bevarandeåtgärder är de faktiska mekanismer och åtgärder som krävs för ett Natura 2000-område i syfte att uppnå områdets bevarandemål och möta de påfrestningar och hot som arterna och livsmiljöerna i området står inför.

Enligt artikel 6.1 ska medlemsstaterna ”vidta nödvändiga åtgärder för bevarande” som motsvarar de ekologiska behoven hos de livsmiljöer och arter av gemenskapsintresse som förekommer. Detta bör förstås som att alla nödvändiga bevarandeåtgärder måste vidtas.

”vidta nödvändiga åtgärder för bevarande”

måste vidtas

Detta bekräftas av domstolen som har slagit fast att ”[i] direktivet föreskrivs en skyldighet att vidta nödvändiga åtgärder för bevarande, varför medlemsstaterna inte har något som helst utrymme för skönsmässig bedömning. Detta innebär att de nationella myndigheternas lagstiftnings- och beslutsbefogenhet är begränsad med avseende på vad som skall genomföras och vilka metoder som skall användas”. ”Gemenskapslagstiftaren har med de ord som används i artikel 6.1 i direktivet velat ålägga medlemsstaterna

  en skyldighet att vidta nödvändiga bevarandeåtgärder

  som svarar mot de ekologiska krav som ställs för de livsmiljötyper och arter som avses i bilagorna 1 och 2 till direktivet” (mål C-508/04, punkterna 76 och 87).

”[i] direktivet föreskrivs en skyldighet att vidta nödvändiga åtgärder för bevarande, varför medlemsstaterna inte har något som helst utrymme för skönsmässig bedömning. Detta innebär att de nationella myndigheternas lagstiftnings- och beslutsbefogenhet är begränsad med avseende på vad som skall genomföras och vilka metoder som skall användas”. ”Gemenskapslagstiftaren har med de ord som används i artikel 6.1 i direktivet velat ålägga medlemsstaterna

en skyldighet att vidta nödvändiga bevarandeåtgärder

som svarar mot de ekologiska krav som ställs för de livsmiljötyper och arter som avses i bilagorna 1 och 2 till direktivet” (mål C-508/04, punkterna 76 och 87).

Domstolen har vidare fastställt att det enligt ”artikel 6.1 i livsmiljödirektivet och artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet, för att dessa bestämmelser inte ska fråntas all ändamålsenlig verkan, inte enbart [krävs] att medlemsstaterna vidtar åtgärder som är nödvändiga för att bibehålla en gynnsam bevarandestatus hos skyddade livsmiljöer och arter inom det berörda området, utan även – och framför allt – att de

  faktiskt genomförs”
  (mål C-441/17, punkt 213).

”artikel 6.1 i livsmiljödirektivet och artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet, för att dessa bestämmelser inte ska fråntas all ändamålsenlig verkan, inte enbart [krävs] att medlemsstaterna vidtar åtgärder som är nödvändiga för att bibehålla en gynnsam bevarandestatus hos skyddade livsmiljöer och arter inom det berörda området, utan även – och framför allt – att de

faktiskt genomförs”

Skyldigheten innebär att nödvändiga åtgärder för bevarande måste genomföras, oavsett om åtgärderna vidtas på enskilda områden eller i vissa fall till och med utanför områdenas gränser eller på flera olika områden. I vissa fall kan det vara så att en betydande del av en medlemsstats efterlevnad av artikel 6.1 består av åtgärder med ett bredare tillämpningsområde som ändå bidrar till områdesspecifika bevarandemål och är anpassade till de ekologiska behoven hos skyddade livsmiljöer och arter i det särskilda bevarandeområdet. Detta kan vara särskilt relevant för marina områden, där exempelvis en mer omfattande reglering av fiskeverksamhet (25) kan vara en viktig del av efterlevnaden av artikel 6.1.

25

| Viktiga faktorer att beakta vid fastställandet av nödvändiga bevarandeåtgärder (26)


  En god kunskapsbas som omfattar rådande förhållanden på området, artens och livsmiljöernas status och de viktigaste påfrestningar och hot som kan drabba dem, den befintliga markanvändningen och berörda parters intressen osv. Denna information bör omfatta uppgifter om exakt var viktiga livsmiljötyper och arter befinner sig, den huvudsakliga markanvändning och de verksamheter som kan påverka bevarandestatusen för berörda livsmiljöer och arter, identifiering av alla berörda parter som behöver engageras i eller rådfrågas under förvaltningsplaneringen, potentiella konflikter och möjliga sätt att lösa dem.

  Deltagande, samråd och kommunikation vid planering och förberedelse av bevarandeförvaltningen av ett Natura 2000-område gör det möjligt att ta hänsyn till synpunkter från de människor som bor och arbetar i eller använder området och se till att de olika berörda parterna engagerar sig i skötseln av området så att sannolikheten för framgång förbättras. Deltagande kan ske under hela förvaltningsplaneringen, med början i ett tidigt samråd med och medverkan av berörda parter för att informera om områdets bevarandemål och dess betydelse och för att klargöra vilka åtgärder som ska vidtas för en korrekt förvaltning. Detta kan göras till exempel via en eller flera styrgrupper eller kommittéer med medverkan av lokala myndigheter och företrädare för markägare, användare och de viktigaste aktörerna i Natura 2000-området. Detta kräver en effektivt organiserad process, samarbete mellan olika politiska nivåer, tillräcklig personal och budget samt effektiva kommunikationsverktyg. Riktad utbildning och effektiva metoder för konfliktlösning samt underlättande av hela processen genom en särskilt utsedd ”områdesföreträdare” kan också ha ett stort mervärde.

  Genom att fastställa nödvändiga bevarandeåtgärder med tillräckligt detaljerad information (vem gör vad, när och hur) underlättas genomförandet av dem och förhindras eventuella konflikter. Åtgärderna måste vara realistiska, kvantifierade, hanterliga och tydligt formulerade, och de ska bygga på en lämplig nivå av teknisk expertis som fastställer grundläggande åtgärder och sådana åtgärder för vilka det finns olika alternativ för genomförandet, anpassade till lokala intressen. Uppgifter om den exakta platsen och en beskrivning av de medel och verktyg som krävs för att genomföra åtgärderna bör tillhandahållas, t.ex. genom en arbetsplan som är så flexibel att den kan ses över och anpassas vid behov. Det är också viktigt att fastställa en tidsplan för att se över genomförandet av de bevarandeåtgärder som vidtagits, deras lämplighet och de framsteg som gjorts för att uppnå bevarandemålen.

  De resurser som krävs för att genomföra bevarandeåtgärderna måste övervägas i alla typer av förvaltningsåtgärder för Natura 2000-områden. Bland annat behövs information om beräknade kostnader för genomförande och övervakning, administration, kompensationsbetalningar etc. samt nödvändig personal och kompetens samt eventuella finansieringsinstrument. Därför måste de många fördelar som uppkommer genom att investera i Natura 2000 beaktas fullt ut i ekosystemtjänsterna. De olika socioekonomiska verksamheterna och deras samspel med den naturliga miljön bör också analyseras för att fastställa de eventuella kostnader och fördelar som följer av förvaltningen av området och det faktiska behovet av ekonomiskt stöd.

  Effektivt genomförande och effektiv kommunikation måste säkerställas genom en mekanism som visar att de nödvändiga åtgärderna inte bara fastställs utan också genomförs i praktiken, och genom att göra dem allmänt tillgängliga (t.ex. på webbplatser eller i officiella register) som en informationskälla för alla berörda parter. |
| --- |

Viktiga faktorer att beakta vid fastställandet av nödvändiga bevarandeåtgärder (26)

Viktiga faktorer att beakta vid fastställandet av nödvändiga bevarandeåtgärder

26

En god kunskapsbas som omfattar rådande förhållanden på området, artens och livsmiljöernas status och de viktigaste påfrestningar och hot som kan drabba dem, den befintliga markanvändningen och berörda parters intressen osv. Denna information bör omfatta uppgifter om exakt var viktiga livsmiljötyper och arter befinner sig, den huvudsakliga markanvändning och de verksamheter som kan påverka bevarandestatusen för berörda livsmiljöer och arter, identifiering av alla berörda parter som behöver engageras i eller rådfrågas under förvaltningsplaneringen, potentiella konflikter och möjliga sätt att lösa dem.

En god kunskapsbas

Deltagande, samråd och kommunikation vid planering och förberedelse av bevarandeförvaltningen av ett Natura 2000-område gör det möjligt att ta hänsyn till synpunkter från de människor som bor och arbetar i eller använder området och se till att de olika berörda parterna engagerar sig i skötseln av området så att sannolikheten för framgång förbättras. Deltagande kan ske under hela förvaltningsplaneringen, med början i ett tidigt samråd med och medverkan av berörda parter för att informera om områdets bevarandemål och dess betydelse och för att klargöra vilka åtgärder som ska vidtas för en korrekt förvaltning. Detta kan göras till exempel via en eller flera styrgrupper eller kommittéer med medverkan av lokala myndigheter och företrädare för markägare, användare och de viktigaste aktörerna i Natura 2000-området. Detta kräver en effektivt organiserad process, samarbete mellan olika politiska nivåer, tillräcklig personal och budget samt effektiva kommunikationsverktyg. Riktad utbildning och effektiva metoder för konfliktlösning samt underlättande av hela processen genom en särskilt utsedd ”områdesföreträdare” kan också ha ett stort mervärde.

Deltagande, samråd och kommunikation

Genom att fastställa nödvändiga bevarandeåtgärder med tillräckligt detaljerad information (vem gör vad, när och hur) underlättas genomförandet av dem och förhindras eventuella konflikter. Åtgärderna måste vara realistiska, kvantifierade, hanterliga och tydligt formulerade, och de ska bygga på en lämplig nivå av teknisk expertis som fastställer grundläggande åtgärder och sådana åtgärder för vilka det finns olika alternativ för genomförandet, anpassade till lokala intressen. Uppgifter om den exakta platsen och en beskrivning av de medel och verktyg som krävs för att genomföra åtgärderna bör tillhandahållas, t.ex. genom en arbetsplan som är så flexibel att den kan ses över och anpassas vid behov. Det är också viktigt att fastställa en tidsplan för att se över genomförandet av de bevarandeåtgärder som vidtagits, deras lämplighet och de framsteg som gjorts för att uppnå bevarandemålen.

Genom att fastställa nödvändiga bevarandeåtgärder med tillräckligt detaljerad information

De resurser som krävs för att genomföra bevarandeåtgärderna måste övervägas i alla typer av förvaltningsåtgärder för Natura 2000-områden. Bland annat behövs information om beräknade kostnader för genomförande och övervakning, administration, kompensationsbetalningar etc. samt nödvändig personal och kompetens samt eventuella finansieringsinstrument. Därför måste de många fördelar som uppkommer genom att investera i Natura 2000 beaktas fullt ut i ekosystemtjänsterna. De olika socioekonomiska verksamheterna och deras samspel med den naturliga miljön bör också analyseras för att fastställa de eventuella kostnader och fördelar som följer av förvaltningen av området och det faktiska behovet av ekonomiskt stöd.

De resurser som krävs

eventuella finansieringsinstrument

Effektivt genomförande och effektiv kommunikation måste säkerställas genom en mekanism som visar att de nödvändiga åtgärderna inte bara fastställs utan också genomförs i praktiken, och genom att göra dem allmänt tillgängliga (t.ex. på webbplatser eller i officiella register) som en informationskälla för alla berörda parter.

Effektivt genomförande och effektiv kommunikation

| Artikel 6.1 i habitatdirektivet föreskriver en skyldighet att fastställa och genomföra nödvändiga bevarandeåtgärder som motsvarar de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper och arter som omfattas av bilagorna 1 och 2, vilket utesluter varje utrymme för skönsmässig bedömning från medlemsstaternas sida. |
| --- |

Artikel 6.1 i habitatdirektivet föreskriver en skyldighet att fastställa och genomföra nödvändiga bevarandeåtgärder som motsvarar de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper och arter som omfattas av bilagorna 1 och 2, vilket utesluter varje utrymme för skönsmässig bedömning från medlemsstaternas sida.

Artikel 6.1 i habitatdirektivet föreskriver en skyldighet att fastställa och genomföra nödvändiga bevarandeåtgärder som motsvarar de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper och arter som omfattas av bilagorna 1 och 2, vilket utesluter varje utrymme för skönsmässig bedömning från medlemsstaternas sida.

2.3.3   Ekologiska behov

I artikel 6.1 anges att de nödvändiga bevarandeåtgärderna måste motsvara ”de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper i bilaga 1 och de arter i bilaga 2 som finns i områdena”. Medlemsstaterna måste alltså välja sina åtgärder för bevarande med ledning av de ekologiska behoven hos livsmiljötyperna och arterna.

”de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper i bilaga 1 och de arter i bilaga 2 som finns i områdena”.

Även om direktivet inte innehåller någon definition av de ”ekologiska behoven”, antyder såväl syfte som kontext i artikel 6.1 att dessa omfattar alla ekologiska behov, inbegripet både abiotiska och biotiska faktorer, som bedöms vara nödvändiga för att säkerställa bevarandet av livsmiljötyper och arter, bland annat deras förhållande till den fysiska miljön (luft, vatten, mark, vegetation etc.) (27).

”ekologiska behoven”

27

Dessa krav grundar sig på vetenskaplig kunskap och kan endast definieras från fall till fall, beroende på livsmiljötyperna i bilaga 1, arterna i bilaga 2 och de områden där dessa förekommer. Sådan kunskap är nödvändig för att göra det möjligt att utforma bevarandeåtgärderna från fall till fall.

| De ekologiska behoven kan variera från en art till en annan, men också, för samma art, från ett område till ett annat.


  För de fladdermöss som anges i bilaga 2 till direktivet skiljer sig de ekologiska behoven åt mellan övervintringsperioden (när de befinner sig i underjordiska miljöer, i hålrum eller i bon) och den aktiva perioden från och med våren (då de lämnar sina vinterkvarter och återupptar sin insektsjakt).


  För den större vattensalamandern, Triturus cristatus, (som också finns med i bilaga 2) varierar de ekologiska behoven under livscykeln. Arten övervintrar i marken (i håligheter och sprickor) och lägger sedan ägg i dammar under våren och den tidiga sommaren. Den lämnar sedan vattenmiljön och lever på land under sommaren och hösten. För samma art kan de ekologiska kraven därför variera beroende på de berörda områdena (vatten eller mark). Denna art förekommer också i ett brett utbredningsområde i hela Europa, vilket innebär att dess ekologiska behov också kan skilja sig åt från en del av utbredningsområdet till en annan. |
| --- |

De ekologiska behoven kan variera från en art till en annan, men också, för samma art, från ett område till ett annat.

De ekologiska behoven kan variera från en art till en annan, men också, för samma art, från ett område till ett annat.

För de fladdermöss som anges i bilaga 2 till direktivet skiljer sig de ekologiska behoven åt mellan övervintringsperioden (när de befinner sig i underjordiska miljöer, i hålrum eller i bon) och den aktiva perioden från och med våren (då de lämnar sina vinterkvarter och återupptar sin insektsjakt).

För de fladdermöss som anges i bilaga 2 till direktivet skiljer sig de ekologiska behoven åt mellan övervintringsperioden (när de befinner sig i underjordiska miljöer, i hålrum eller i bon) och den aktiva perioden från och med våren (då de lämnar sina vinterkvarter och återupptar sin insektsjakt).

För den större vattensalamandern, Triturus cristatus, (som också finns med i bilaga 2) varierar de ekologiska behoven under livscykeln. Arten övervintrar i marken (i håligheter och sprickor) och lägger sedan ägg i dammar under våren och den tidiga sommaren. Den lämnar sedan vattenmiljön och lever på land under sommaren och hösten. För samma art kan de ekologiska kraven därför variera beroende på de berörda områdena (vatten eller mark). Denna art förekommer också i ett brett utbredningsområde i hela Europa, vilket innebär att dess ekologiska behov också kan skilja sig åt från en del av utbredningsområdet till en annan.

För den större vattensalamandern,

, (som också finns med i bilaga 2) varierar de ekologiska behoven under livscykeln. Arten övervintrar i marken (i håligheter och sprickor) och lägger sedan ägg i dammar under våren och den tidiga sommaren. Den lämnar sedan vattenmiljön och lever på land under sommaren och hösten. För samma art kan de ekologiska kraven därför variera beroende på de berörda områdena (vatten eller mark). Denna art förekommer också i ett brett utbredningsområde i hela Europa, vilket innebär att dess ekologiska behov också kan skilja sig åt från en del av utbredningsområdet till en annan.

Det är medlemsstaternas ansvar att fastställa de ekologiska behoven hos livsmiljötyperna i bilaga 1 och för arterna i bilaga 2 som förekommer i området. Medlemsstaterna kan vid behov utbyta kunskaper inom detta område med stöd av Europeiska kommissionen och Europeiska miljöbyrån – Europeiska ämnescentrumet för biologisk mångfald.

| Åtgärder för bevarande ska motsvara de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper och arter som anges i bilaga 1 respektive bilaga 2 och som finns i området. De ekologiska behoven hos dessa livsmiljötyper och arter omfattar alla de ekologiska behov som anses nödvändiga för att säkerställa bevarandet av livsmiljötyper och arter. De kan endast definieras från fall till fall med hjälp av vetenskapliga rön. |
| --- |

Åtgärder för bevarande ska motsvara de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper och arter som anges i bilaga 1 respektive bilaga 2 och som finns i området. De ekologiska behoven hos dessa livsmiljötyper och arter omfattar alla de ekologiska behov som anses nödvändiga för att säkerställa bevarandet av livsmiljötyper och arter. De kan endast definieras från fall till fall med hjälp av vetenskapliga rön.

Åtgärder för bevarande ska motsvara de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper och arter som anges i bilaga 1 respektive bilaga 2 och som finns i området. De ekologiska behoven hos dessa livsmiljötyper och arter omfattar alla de ekologiska behov som anses nödvändiga för att säkerställa bevarandet av livsmiljötyper och arter. De kan endast definieras från fall till fall med hjälp av vetenskapliga rön.

2.4   HUR KAN NÖDVÄNDIGA ÅTGÄRDER FÖR BEVARANDE UTFORMAS?

Åtgärderna för bevarande kan utformas som ”lämpliga lagar och andra författningar eller avtal ...” och ”om så krävs ... lämpliga skötsel- och förvaltningsplaner”.

”lämpliga lagar och andra författningar eller avtal ...”

”om så krävs ... lämpliga skötsel- och förvaltningsplaner”.

Detta val överlåts åt medlemsstaterna, i enlighet med subsidiaritetsprincipen. I direktivet anges vilka resultat som ska uppnås och överlåts åt medlemsstaterna att besluta om hur detta ska ske i praktiken. Ofta används de olika alternativ som anges i artikel 6.1 i kombination för förvaltning av Natura 2000-områden.

I samtliga fall måste ansvaret för genomförandet av bevarandeåtgärder fastställas tydligt, tillsammans med de relevanta finansiella resurserna.

2.4.1   Förvaltningsplaner

De nödvändiga bevarandeåtgärderna får ”om så krävs” omfatta ”lämpliga skötsel- och förvaltningsplaner särskilt för områdena eller integrerade i andra utvecklingsplaner”. Sådana förvaltningsplaner bör omfatta all befintlig verksamhet, inklusive regelbunden löpande verksamhet, som till exempel daglig jordbruksverksamhet, medan nya planer och projekt behandlas enligt artikel 6.3 och 6.4.

”om så krävs”

”lämpliga skötsel- och förvaltningsplaner särskilt för områdena eller integrerade i andra utvecklingsplaner”

I allmänhet används förvaltningsplaner på områdesnivå för att fastställa målsättningen för bevarandet av området på grundval av en analys av bevarandetillståndet för arter och livsmiljöer i området och de påfrestningar och hot de står inför, tillsammans med de åtgärder som krävs för att uppnå dessa mål. Förvaltningsplaner används ofta som ett verktyg för att vägleda förvaltare och andra berörda parter i hanteringen av Natura 2000-områdenas bevarande, och för att involvera olika socioekonomiska intressenter och myndigheter, inklusive lokala samhällen, markägare, jordbrukare, fiskare och andra intressegrupper, i genomförandet av de nödvändiga bevarandeåtgärder som har fastställts.

Skötsel- och förvaltningsplaner är ett användbart verktyg för att säkerställa att bestämmelserna i artikel 6.1 genomförs på ett tydligt och öppet sätt som gör det möjligt för alla berörda parter att få information om syftet med Natura 2000 och aktivt engagera sig i denna diskussion. Skötsel- och förvaltningsplaner kan också bidra till att fastställa finansieringsbehoven för åtgärderna och bättre integrera dem i andra planer.

Orden ”om så krävs” visar att förvaltningsplaner inte alltid är nödvändiga. Om en medlemsstat väljer förvaltningsplaner, är det ofta rimligt att fastställa planerna innan de övriga åtgärder som nämns i artikel 6.1, i synnerhet i fråga om de avtalsenliga åtgärderna, vidtas. Avtal innebär ofta förbindelser mellan den behöriga myndigheten och enskilda jordägare och kommer att vara begränsade till enstaka jordegendomar som vanligen är mindre än området. Skötsel- och förvaltningsplaner inriktade på området tillhandahåller då en vidare ram, och innehållet i dem kan utgöra en användbar utgångspunkt för utformningen av detaljerna i avtalet.

Förvaltningsplanerna måste vara ”lämpliga” och ”utarbetade särskilt för områdena”, dvs. riktade till de områden som ingår i Natura 2000-nätet. Befintliga förvaltningsplaner för andra kategorier av skyddade områden (t.ex. nationalparker eller naturreservat) är inte alltid tillräckliga för att hantera förvaltningen av Natura 2000-områden och bör därför anpassas eller kompletteras med ytterligare åtgärder för att uppfylla de specifika bevarandemålen för de arter och livsmiljötyper av gemenskapsintresse som finns i området. Dessutom sammanfaller eventuellt inte gränserna för andra typer av skyddade områden och de som ingår i Natura 2000-områdena.

”lämpliga”

”utarbetade särskilt för områdena”

Skötsel- och förvaltningsplaner kan vara fristående dokument eller ”integrerade i andra utvecklingsplaner”, i linje med principen om integrering av miljöhänsyn i EU:s politik på andra områden. När det gäller en integrerad plan är det viktigt att se till att tydliga bevarandemål och åtgärder fastställs för de berörda livsmiljöer och arter som finns i området.

| Skötsel- och förvaltningsplaner för Natura 2000-områden är ett användbart verktyg för att säkerställa att bestämmelserna i artikel 6.1 genomförs på ett tydligt och öppet sätt och med medverkan av berörda parter. Dessa planer är inte alltid nödvändiga, men om de används bör de utformas speciellt för områdena eller ingå i andra utvecklingsplaner om sådana finns. De bör omfatta all känd verksamhet, medan nya planer och projekt behandlas enligt artikel 6.3 och 6.4. |
| --- |

Skötsel- och förvaltningsplaner för Natura 2000-områden är ett användbart verktyg för att säkerställa att bestämmelserna i artikel 6.1 genomförs på ett tydligt och öppet sätt och med medverkan av berörda parter. Dessa planer är inte alltid nödvändiga, men om de används bör de utformas speciellt för områdena eller ingå i andra utvecklingsplaner om sådana finns. De bör omfatta all känd verksamhet, medan nya planer och projekt behandlas enligt artikel 6.3 och 6.4.

Skötsel- och förvaltningsplaner för Natura 2000-områden är ett användbart verktyg för att säkerställa att bestämmelserna i artikel 6.1 genomförs på ett tydligt och öppet sätt och med medverkan av berörda parter. Dessa planer är inte alltid nödvändiga, men om de används bör de utformas speciellt för områdena eller ingå i andra utvecklingsplaner om sådana finns. De bör omfatta all känd verksamhet, medan nya planer och projekt behandlas enligt artikel 6.3 och 6.4.

2.4.2   Lagar och andra författningar eller avtal

Frasen ”om så krävs” avser endast förvaltningsplanerna och inte de lagar och andra författningar eller avtal som är nödvändiga i samtliga fall (mål C-508/04, punkt 71). Även om en medlemsstat anser att en förvaltningsplan är onödig, måste den alltså ändå vidta sådana åtgärder.

Uppdelningen i dessa tre kategorier av åtgärder måste ses i ett brett perspektiv. En mängd olika åtgärder kan anses lämpliga för att uppnå de bevarandemål som fastställts för varje område. Detta innebär ofta en aktiv förvaltning, men i vissa fall kan det också omfatta mer passiva förebyggande åtgärder (t.ex. icke-intervention). Å andra sidan behöver det inte nödvändigtvis vara nya åtgärder, eftersom befintliga åtgärder kan anses vara tillräckliga om de är lämpliga.

| — | Lagstadgade åtgärder följer vanligen ett mönster som fastställs i lag och kan innehålla särskilda krav i fråga om verksamhet som kan tillåtas, begränsas eller förbjudas i området. |
| --- | --- |

—

Lagstadgade åtgärder följer vanligen ett mönster som fastställs i lag och kan innehålla särskilda krav i fråga om verksamhet som kan tillåtas, begränsas eller förbjudas i området.

Lagstadgade åtgärder

| — | Åtgärder gällande andra författningar kan ange relevanta bestämmelser om genomförandet av bevarandeåtgärder eller godkännande av annan verksamhet i området. |
| --- | --- |

—

Åtgärder gällande andra författningar kan ange relevanta bestämmelser om genomförandet av bevarandeåtgärder eller godkännande av annan verksamhet i området.

Åtgärder gällande andra författningar

| — | Avtalsmässiga åtgärder omfattar att ingå avtal eller träffa överenskommelser, i regel mellan förvaltningsmyndigheter och markägare eller användare i området. |
| --- | --- |

—

Avtalsmässiga åtgärder omfattar att ingå avtal eller träffa överenskommelser, i regel mellan förvaltningsmyndigheter och markägare eller användare i området.

Avtalsmässiga åtgärder

| Åtgärder för miljövänligt jordbruk eller skogsbruk kan utgöra ett bra exempel på en avtalsenlig åtgärd som beaktar socioekonomiska krav när man upprättar avtal som gynnar Natura 2000-områden. De bör utformas i enlighet med de bevarandeåtgärder som fastställts för området och i syfte att nå områdets bevarandemål.






  — | Avtal om miljövänligt jordbruk med jordbrukare inom programmen för landsbygdsutveckling kan användas som en avtalsenlig åtgärd som syftar till att bevara eller förbättra bevarandetillståndet för vissa livsmiljötyper (t.ex. ängar och betesmarker) och arter inom ett antal områden. |
| --- | --- |

Åtgärder för miljövänligt jordbruk eller skogsbruk kan utgöra ett bra exempel på en avtalsenlig åtgärd som beaktar socioekonomiska krav när man upprättar avtal som gynnar Natura 2000-områden. De bör utformas i enlighet med de bevarandeåtgärder som fastställts för området och i syfte att nå områdets bevarandemål.

Åtgärder för miljövänligt jordbruk eller skogsbruk

—

Avtal om miljövänligt jordbruk med jordbrukare inom programmen för landsbygdsutveckling kan användas som en avtalsenlig åtgärd som syftar till att bevara eller förbättra bevarandetillståndet för vissa livsmiljötyper (t.ex. ängar och betesmarker) och arter inom ett antal områden.

Avtal om miljövänligt jordbruk

| — | Åtgärder för miljövänligt skogsbruk kan också användas för att ingå avtal och överenskommelser med skogsägare om förvaltningen av skogen för att främja bevarandet av livsmiljöer och arter. |
| --- | --- |

—

Åtgärder för miljövänligt skogsbruk kan också användas för att ingå avtal och överenskommelser med skogsägare om förvaltningen av skogen för att främja bevarandet av livsmiljöer och arter.

Åtgärder för miljövänligt skogsbruk

I detta sammanhang bör alla lämpliga EU-fonder (t.ex. fonder för landsbygdsutveckling och regionala fonder samt Life-programmet (28)) betraktas som ett sätt att genomföra dessa åtgärder (29).

28

29

Medlemsstaterna får själva välja mellan lagar, andra författningar eller avtal. Detta är i linje med subsidiaritetsprincipen. Medlemsstaterna måste dock välja minst en av de tre kategorierna (dvs. lagar, andra författningar eller avtal).

Det finns ingen inbördes hierarki mellan dessa tre kategorier. Medlemsstaterna kan därför välja att på ett Natura 2000-område endast använda en enda åtgärdskategori (t.ex. enbart avtalsåtgärder) eller kombinerade åtgärder (t.ex. en kombination av lagar och avtal i enlighet med bevarandefrågorna för de livsmiljötyper i bilaga 1 och de arter i bilaga 2 som finns i området). Utöver de utvalda obligatoriska åtgärderna får medlemsstaterna upprätta och genomföra förvaltningsplaner.

De tre kategorierna av åtgärder betecknas som ”lämpliga”. Beteckningen ”lämpliga” definieras inte i direktivet. När det gäller artikel 6.1 är det dock fråga om lagar och andra författningar eller avtal som inryms i begreppet bevarandeåtgärder. Beteckningen ”lämpliga” har inget annat syfte än att påminna om att oavsett vilken typ av åtgärder medlemsstaterna väljer finns det en skyldighet att se till att de motsvarar de ekologiska behoven hos de målegenskaper som ingår i enskilda Natura 2000-områden och att direktivets allmänna syfte i artikel 2.1 och 2.2 följs.

| När det gäller särskilda bevarandeområden ska medlemsstaterna fastställa och genomföra lämpliga lagar och andra författningar eller avtal. Dessa måste a) uppfylla de ekologiska krav på livsmiljöer i bilaga 1 och arter i bilaga 2 som finns i områdena och b) uppfylla direktivets övergripande mål att bevara eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos livsmiljöerna samt djur- och växtarterna av gemenskapsintresse. |
| --- |

När det gäller särskilda bevarandeområden ska medlemsstaterna fastställa och genomföra lämpliga lagar och andra författningar eller avtal. Dessa måste a) uppfylla de ekologiska krav på livsmiljöer i bilaga 1 och arter i bilaga 2 som finns i områdena och b) uppfylla direktivets övergripande mål att bevara eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos livsmiljöerna samt djur- och växtarterna av gemenskapsintresse.

När det gäller särskilda bevarandeområden ska medlemsstaterna fastställa och genomföra lämpliga lagar och andra författningar eller avtal. Dessa måste a) uppfylla de ekologiska krav på livsmiljöer i bilaga 1 och arter i bilaga 2 som finns i områdena och b) uppfylla direktivets övergripande mål att bevara eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos livsmiljöerna samt djur- och växtarterna av gemenskapsintresse.

3.   ARTIKEL 6.2

ARTIKEL 6.2

Förtydligande av begreppen vidta lämpliga åtgärder för att förhindra


  försämring och störningar.

Förtydligande av begreppen vidta lämpliga åtgärder för att förhindra

försämring

störningar

3.1   TEXT

”Medlemsstaterna skall i de särskilda bevarandeområdena vidta lämpliga åtgärder för att förhindra försämring av livsmiljöerna och habitaten för arterna samt störningar av de arter för vilka områdena har utsetts, om sådana störningar kan ha betydande konsekvenser för målen med detta direktiv.”

3.2   TILLÄMPNINGSOMRÅDE

I artikeln utgår man från principen om förebyggande åtgärder: ”Medlemsstaterna skall i de särskilda bevarandeområdena vidta lämpliga åtgärder för att

  förhindra

  försämring av livsmiljöerna och habitaten för arterna samt störningar ....”

förebyggande åtgärder

”Medlemsstaterna skall i de särskilda bevarandeområdena vidta lämpliga åtgärder för att

förhindra

försämring av livsmiljöerna och habitaten för arterna samt störningar ....”

Dessa åtgärder går utöver de förvaltningsåtgärder som krävs för bevarandeändamål, eftersom de redan omfattas av artikel 6.1. Orden ”förhindra” och ”kan ha betydande konsekvenser” betonar åtgärdernas föregripande natur. Det är inte godtagbart att vänta tills försämringar eller störningar inträffar innan åtgärder vidtas (se mål C-418/04 – se även avsnitt 4.4.1 om tolkningen av begreppet ”kan påverka” i artikel 6.3).

Artikeln bör tolkas som en skyldighet för medlemsstaterna att vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att det inte uppstår någon försämring eller betydande störning. Såväl av människor orsakade som alla förutsägbara naturliga försämringar av livsmiljöerna och habitaten för arterna måste med andra ord undvikas.

Tillämpningsområdet för denna artikel är bredare än vad som anges i artikel 6.3 och 6.4, som endast gäller planer och projekt. Den ska också tillämpas på resultaten av alla pågående verksamheter, såsom jordbruk, fiske eller vattenförvaltning, som kanske inte omfattas av artikel 6.3 (30), tillsammans med planer och projekt som redan har godkänts tidigare och som senare visar sig kunna ge upphov till försämring eller störningar (31). Den kan också tillämpas på genomförandet av planer eller projekt som godkänts innan artikel 6.3 började tillämpas (mål C-399/14, punkt 33).

30

31

Artikel 6.2:

| — | Den ska alltid tillämpas i särskilda bevarandeområden, områden av gemenskapsintresse och särskilda skyddsområden. Den kan gälla tidigare, nuvarande eller framtida verksamheter eller händelser. Om en redan befintlig verksamhet i ett särskilt bevarandeområde eller ett särskilt skyddsområde kan orsaka försämring av livsmiljöer eller störning av arter för vilka området har utsetts, ska verksamheten omfattas av de lämpliga åtgärder som avses i artikel 6.2 i habitatdirektivet eller artikel 4.4 i fågeldirektivet, i tillämpliga fall. Detta kan, om så är lämpligt, kräva att den negativa effekten upphör genom att verksamheten avslutas och/eller genom begränsnings- eller återställningsåtgärder. Detta kan göras genom en efterhandsutvärdering.
  Detta stöds av Owenduff-målet (C-117/00, punkterna 28–30) (32) där domstolen slog fast att artikel 6.2 överträddes, eftersom åtgärder inte hade antagits för att förhindra en försämring av det särskilda skyddsområdets livsmiljöer för arter för vilka området utsetts.
  Domstolen har också slagit fast att en medlemsstat underlåter att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 6.2 i habitatdirektivet (mål C-241/08, punkt 76) genom att generellt föreskriva att viss verksamhet som bedrivs på de villkor och inom de områden som är tillåtna enligt de lagar och bestämmelser som är i kraft inte utgör någon verksamhet som stör eller har sådan verkan. |
| --- | --- |

—

Den ska alltid tillämpas i särskilda bevarandeområden, områden av gemenskapsintresse och särskilda skyddsområden. Den kan gälla tidigare, nuvarande eller framtida verksamheter eller händelser. Om en redan befintlig verksamhet i ett särskilt bevarandeområde eller ett särskilt skyddsområde kan orsaka försämring av livsmiljöer eller störning av arter för vilka området har utsetts, ska verksamheten omfattas av de lämpliga åtgärder som avses i artikel 6.2 i habitatdirektivet eller artikel 4.4 i fågeldirektivet, i tillämpliga fall. Detta kan, om så är lämpligt, kräva att den negativa effekten upphör genom att verksamheten avslutas och/eller genom begränsnings- eller återställningsåtgärder. Detta kan göras genom en efterhandsutvärdering.

alltid

Detta stöds av Owenduff-målet (C-117/00, punkterna 28–30) (32) där domstolen slog fast att artikel 6.2 överträddes, eftersom åtgärder inte hade antagits för att förhindra en försämring av det särskilda skyddsområdets livsmiljöer för arter för vilka området utsetts.

32

Domstolen har också slagit fast att en medlemsstat underlåter att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 6.2 i habitatdirektivet (mål C-241/08, punkt 76) genom att generellt föreskriva att viss verksamhet som bedrivs på de villkor och inom de områden som är tillåtna enligt de lagar och bestämmelser som är i kraft inte utgör någon verksamhet som stör eller har sådan verkan.

| — | Den är inte begränsad till avsiktliga handlingar, utan kan också omfatta alla tillfälliga händelser (brand, översvämning etc.), så länge de är förutsägbara, till exempel om de brukar inträffa med några få års mellanrum (33). När det gäller katastrofer gäller detta bara en förpliktelse att vidta (relativa) försiktighetsåtgärder för att minska risken för sådana katastrofer om de skulle kunna äventyra direktivets syfte.






  — | Den är inte är begränsad till mänsklig verksamhet. I punkt 34 i domen i mål C-6/04 ansåg domstolen att ”det, för att genomföra artikel 6.2 i livsmiljödirektivet, kan vara nödvändigt att vidta såväl åtgärder avsedda att förebygga externa skador och störningar som orsakas av människan, som åtgärder avsedda att hejda sådan naturlig utveckling som kan försämra bevarandestatusen för arter och livsmiljöer i de särskilda bevarandeområdena”. Exempelvis vid naturlig följd eller effekter av klimatförändringar måste åtgärder vidtas för att stoppa eller motverka denna process om den bedöms ha en negativ inverkan på de arter och livsmiljötyper för vilka området har utsetts. Därför bör naturliga dynamiska situationer, såsom ändringar kopplade till klimatförändringen (t.ex. höjning av havsnivån, försvinnande eller nyanlända arter) bedömas från fall till fall (34). |
| --- | --- | --- |

—

Den är inte begränsad till avsiktliga handlingar, utan kan också omfatta alla tillfälliga händelser (brand, översvämning etc.), så länge de är förutsägbara, till exempel om de brukar inträffa med några få års mellanrum (33). När det gäller katastrofer gäller detta bara en förpliktelse att vidta (relativa) försiktighetsåtgärder för att minska risken för sådana katastrofer om de skulle kunna äventyra direktivets syfte.

Den är inte begränsad till avsiktliga handlingar

33

—

Den är inte är begränsad till mänsklig verksamhet. I punkt 34 i domen i mål C-6/04 ansåg domstolen att ”det, för att genomföra artikel 6.2 i livsmiljödirektivet, kan vara nödvändigt att vidta såväl åtgärder avsedda att förebygga externa skador och störningar som orsakas av människan, som åtgärder avsedda att hejda sådan naturlig utveckling som kan försämra bevarandestatusen för arter och livsmiljöer i de särskilda bevarandeområdena”. Exempelvis vid naturlig följd eller effekter av klimatförändringar måste åtgärder vidtas för att stoppa eller motverka denna process om den bedöms ha en negativ inverkan på de arter och livsmiljötyper för vilka området har utsetts. Därför bör naturliga dynamiska situationer, såsom ändringar kopplade till klimatförändringen (t.ex. höjning av havsnivån, försvinnande eller nyanlända arter) bedömas från fall till fall (34).

Den är inte är begränsad till mänsklig verksamhet

”det, för att genomföra artikel 6.2 i livsmiljödirektivet, kan vara nödvändigt att vidta såväl åtgärder avsedda att förebygga externa skador och störningar som orsakas av människan, som åtgärder avsedda att hejda sådan naturlig utveckling som kan försämra bevarandestatusen för arter och livsmiljöer i de särskilda bevarandeområdena”.

34

Lagstiftaren har förutsett vissa begränsningar för medlemsstaternas ansvar:

begränsningar

| — | Den geografiska begränsningen – åtgärderna riktar sig bara till arter och livsmiljöer som ligger ”i de särskilda bevarandeområdena”. Å andra sidan kan åtgärder behöva genomföras utanför det särskilda bevarandeområdet om externa händelser kan påverka arterna och livsmiljöerna i det särskilda bevarandeområdet. Om det till exempel rör sig om ett giftigt spill som påverkar en våtmark skulle man enligt tillämpningen av artikel 6.2 kunna kräva att alla förebyggande åtgärder har vidtagits för att undvika spillet, även om det skett långt från våtmarken. I artikeln anges inte att åtgärder måste vidtas i det särskilda bevarandeområdet, men att de bör förhindra försämring i området. Samma resonemang gäller för särskilda skyddsområden. |
| --- | --- |

—

Den geografiska begränsningen – åtgärderna riktar sig bara till arter och livsmiljöer som ligger ”i de särskilda bevarandeområdena”. Å andra sidan kan åtgärder behöva genomföras utanför det särskilda bevarandeområdet om externa händelser kan påverka arterna och livsmiljöerna i det särskilda bevarandeområdet. Om det till exempel rör sig om ett giftigt spill som påverkar en våtmark skulle man enligt tillämpningen av artikel 6.2 kunna kräva att alla förebyggande åtgärder har vidtagits för att undvika spillet, även om det skett långt från våtmarken. I artikeln anges inte att åtgärder måste vidtas i det särskilda bevarandeområdet, men att de bör förhindra försämring i området. Samma resonemang gäller för särskilda skyddsområden.

Den geografiska begränsningen

utanför

vidtas i

förhindra försämring

| — | Begränsning av berörda livsmiljöer och arter – lämpliga åtgärder gäller endast livsmiljöer och arter ”för vilka områdena har utsetts”. De livsmiljöer och arter som berörs av de åtgärder som ska vidtas är de som fastställs i de standardiserade datablanketterna för Natura 2000 (se avsnitten 2.2 och 4.6.3). Syftet är därför inte att vidta allmänna skyddsåtgärder, utan snarare att vidta åtgärder inriktade på de arter och livsmiljöer som motiverade valet av området (dvs. de som registrerats med betydande förekomst i den standardiserade datablanketten och som fastställs i utseendeakten). Störningarna och/eller försämringen kommer således att fastställas med hänsyn till de uppgifter som medlemsstaterna har lämnat och som används för att se till att Natura 2000-nätet är sammanhängande för berörda arter och livsmiljöer. |
| --- | --- |

—

Begränsning av berörda livsmiljöer och arter – lämpliga åtgärder gäller endast livsmiljöer och arter ”för vilka områdena har utsetts”. De livsmiljöer och arter som berörs av de åtgärder som ska vidtas är de som fastställs i de standardiserade datablanketterna för Natura 2000 (se avsnitten 2.2 och 4.6.3). Syftet är därför inte att vidta allmänna skyddsåtgärder, utan snarare att vidta åtgärder inriktade på de arter och livsmiljöer som motiverade valet av området (dvs. de som registrerats med betydande förekomst i den standardiserade datablanketten och som fastställs i utseendeakten). Störningarna och/eller försämringen kommer således att fastställas med hänsyn till de uppgifter som medlemsstaterna har lämnat och som används för att se till att Natura 2000-nätet är sammanhängande för berörda arter och livsmiljöer.

Begränsning av berörda livsmiljöer och arter

| Medlemsstaterna är skyldiga att vidta förebyggande åtgärder för att undvika försämring och störningar i samband med en förutsägbar händelse, verksamhet eller process. Dessa åtgärder är tillämpliga på alla arter och livsmiljöer för vilka områdena har utsetts, och bör vid behov även genomföras utanför områdena. |
| --- |

Medlemsstaterna är skyldiga att vidta förebyggande åtgärder för att undvika försämring och störningar i samband med en förutsägbar händelse, verksamhet eller process. Dessa åtgärder är tillämpliga på alla arter och livsmiljöer för vilka områdena har utsetts, och bör vid behov även genomföras utanför områdena.

Medlemsstaterna är skyldiga att vidta förebyggande åtgärder för att undvika försämring och störningar i samband med en förutsägbar händelse, verksamhet eller process. Dessa åtgärder är tillämpliga på alla arter och livsmiljöer för vilka områdena har utsetts, och bör vid behov även genomföras utanför områdena.

3.3   VAD BETYDER ”VIDTA LÄMPLIGA ÅTGÄRDER FÖR ATT FÖRHINDRA ...”?

Enligt artikel 6.2 ska medlemsstaterna ”vidta lämpliga åtgärder för att förhindra ...”. Flera rättsfall vid domstolen har förtydligat vilken typ av rättslig skyddsordning som måste införas i enlighet med syftena i artikel 6.2 i habitatdirektivet. De betonar särskilt att den rättsliga ordningen måste vara specifik, sammanhängande och fullständig och kunna garantera en hållbar förvaltning och ett effektivt skydd av de berörda områdena (mål C-293/07, punkterna 26–29) (35).

vara specifik, sammanhängande och fullständig

35

Domstolen har också konstaterat överträdelser i de fall där den gällande ordningen var ”för allmän och inte särskilt rör det särskilda skyddsområdet eller de arter som lever i det” (C-166/04, punkt 15), där bestämmelserna inte kan träda i kraft ”förrän efter det att verksamheterna i fråga har inletts och följaktligen efter det att eventuella försämringar redan har inträtt” (C-418/04, punkt 208), eller där särskilda skyddsområden har underkastats ”heterogena juridiska system som inte gav de särskilda skyddsområdena ett tillräckligt skydd” (C-293/07, punkt 26).

för allmän och inte särskilt rör det särskilda skyddsområdet eller de arter som lever i det”

”förrän efter det att verksamheterna i fråga har inletts och följaktligen efter det att eventuella försämringar redan har inträtt”

”heterogena juridiska system som inte gav de särskilda skyddsområdena ett tillräckligt skydd”

I vissa fall räcker det inte att väcka åtal mot eller utdöma böter för den part som är ansvarig för försämringar eller störningar för att medlemsstaten ska säkerställa att artikel 6.2 tillämpas (C-504/14, punkterna 55 och 56).

Enligt domstolen innebär begreppet ”lämpliga åtgärder” i artikel 6.2 i habitatdirektivet att medlemsstaterna har utrymme för skönsmässig bedömning vid tillämpningen av den bestämmelsen. Det bör dock erinras om att en verksamhet ”endast är förenlig med detta direktiv om det säkerställs att den inte förorsakar sådana störningar som kan få betydande konsekvenser för målsättningarna med detta direktiv, i synnerhet dess bevarandemål” (dom i målet Europeiska kommissionen mot Konungariket Spanien, C-404/09, punkt 126 och där angiven rättspraxis). Domstolen anger vidare att ”om en bedömning i efterhand med stöd av artikel 6.2 i livsmiljödirektivet i förevarande fall ska betraktas som en ’lämplig åtgärd’ i den mening som avses i denna bestämmelse, ska bedömningen dels innehålla en detaljerad beskrivning av riskerna med planen eller projektet för försämringar eller störningar som kan ha betydande konsekvenser i den mening som avses i denna bestämmelse, dels utföras i enlighet med kraven i artikel 6.3 i detta direktiv” (C-399/14, punkterna 40, 41 och 54).

”lämpliga åtgärder”

”endast är förenlig med detta direktiv om det säkerställs att den inte förorsakar sådana störningar som kan få betydande konsekvenser för målsättningarna med detta direktiv, i synnerhet dess bevarandemål”

”om en bedömning i efterhand med stöd av artikel 6.2 i livsmiljödirektivet i förevarande fall ska betraktas som en ’lämplig åtgärd’ i den mening som avses i denna bestämmelse, ska bedömningen dels innehålla en detaljerad beskrivning av riskerna med planen eller projektet för försämringar eller störningar som kan ha betydande konsekvenser i den mening som avses i denna bestämmelse, dels utföras i enlighet med kraven i artikel 6.3 i detta direktiv”

| Den rättsliga ordningen enligt artikel 6.2 måste vara specifik, sammanhängande och fullständig och kunna garantera ett effektivt skydd av de berörda områdena. Medlemsstaterna har utrymme för skönsmässig bedömning när de vidtar lämpliga åtgärder för att genomföra artikel 6.2, förutsatt att det garanteras att ingen försämring eller störning kommer att äga rum. Om det är nödvändigt att se över en plan eller ett projekt för att uppfylla bestämmelserna i artikel 6.2 måste detta genomföras i enlighet med kraven i artikel 6.3. |
| --- |

Den rättsliga ordningen enligt artikel 6.2 måste vara specifik, sammanhängande och fullständig och kunna garantera ett effektivt skydd av de berörda områdena. Medlemsstaterna har utrymme för skönsmässig bedömning när de vidtar lämpliga åtgärder för att genomföra artikel 6.2, förutsatt att det garanteras att ingen försämring eller störning kommer att äga rum. Om det är nödvändigt att se över en plan eller ett projekt för att uppfylla bestämmelserna i artikel 6.2 måste detta genomföras i enlighet med kraven i artikel 6.3.

Den rättsliga ordningen enligt artikel 6.2 måste vara specifik, sammanhängande och fullständig och kunna garantera ett effektivt skydd av de berörda områdena. Medlemsstaterna har utrymme för skönsmässig bedömning när de vidtar lämpliga åtgärder för att genomföra artikel 6.2, förutsatt att det garanteras att ingen försämring eller störning kommer att äga rum. Om det är nödvändigt att se över en plan eller ett projekt för att uppfylla bestämmelserna i artikel 6.2 måste detta genomföras i enlighet med kraven i artikel 6.3.

3.4   TILLÄMPAS BESTÄMMELSEN OLIKA FÖR FÖRSÄMRING OCH FÖR STÖRNING?

I artikel 6.2 anges att lämpliga åtgärder måste vidtas för att undvika störningar av arter
  ”om sådana störningar kan ha betydande konsekvenser

  för


  målen

  med detta direktiv”.

störningar av arter

”om sådana störningar kan ha betydande konsekvenser

för

målen

med detta direktiv”.

Störningen i fråga måste vara relevant för (att påverka) artens bevarandestatus i förhållande till målen i direktivet. Det är alltså i relation till dessa mål som medlemsstaten ska bedöma om störningen är betydande eller inte.

mål

När det gäller försämring av livsmiljöer och habitat nämns inte effekten i förhållande till direktivets syften uttryckligen i texten i artikel 6.2. Det anges bara att man måste undvika försämring av livsmiljöer och habitat.

försämring av livsmiljöer och habitat

Det kan verka svårt att bedöma försämringar i absoluta termer utan att hänvisa till mätbara gränsvärden. Genom att koppla en eventuell försämring till målen på områdesnivå, de mål som bidrar till att uppnå direktivets mål, kan det dock bli möjligt att tolka gränsvärdena för vad som utgör en försämring (se avsnitt 3.5.1).

Artikel 6.2 och 6.3 i habitatdirektivet ska tolkas som en sammanhängande helhet. Deras syfte är att säkerställa samma skyddsnivå för livsmiljöer och arters habitat (mål C-258/11, punkt 32, C-521/12, punkt 19, och C-387/15 och C-388/15). Vid behov bör därför bedömningen av försämringen följa liknande kriterier och metoder som de som används vid tillämpningen av artikel 6.3 (se även mål C-399/14, punkt 54).

Bevarandetillståndet för en livsmiljötyp eller en arts habitat i ett visst område kan bedömas utifrån dess bevarandetillstånd enligt den standardiserade datablanketten för Natura 2000, under förutsättning att denna är aktuell.

I ett visst område bör bevarandetillståndet återspegla den dynamiska karaktären hos de livsmiljöer och arter som berörs.

| Störning av en art måste undvikas i den mån den kan vara av betydelse i förhållande till direktivets mål. Å andra sidan behöver försämringen av en livsmiljö eller en arts habitat inte vara betydande i förhållande till direktivets mål. Den måste helt enkelt undvikas helt.


  Försämring och störningar bör bedömas mot bakgrund av områdets bevarandemål och bevarandetillståndet för de arter och livsmiljötyper som finns i området med utnyttjande av samma kriterier som i förfarandet enligt artikel 6.3. Detta bör tolkas på ett dynamiskt sätt i enlighet med utvecklingen av livsmiljöns eller artens bevarandetillstånd i det aktuella området. |
| --- |

Störning av en art måste undvikas i den mån den kan vara av betydelse i förhållande till direktivets mål. Å andra sidan behöver försämringen av en livsmiljö eller en arts habitat inte vara betydande i förhållande till direktivets mål. Den måste helt enkelt undvikas helt.

Störning av en art måste undvikas i den mån den kan vara av betydelse i förhållande till direktivets mål. Å andra sidan behöver försämringen av en livsmiljö eller en arts habitat inte vara betydande i förhållande till direktivets mål. Den måste helt enkelt undvikas helt.

Försämring och störningar bör bedömas mot bakgrund av områdets bevarandemål och bevarandetillståndet för de arter och livsmiljötyper som finns i området med utnyttjande av samma kriterier som i förfarandet enligt artikel 6.3. Detta bör tolkas på ett dynamiskt sätt i enlighet med utvecklingen av livsmiljöns eller artens bevarandetillstånd i det aktuella området.

Försämring och störningar bör bedömas mot bakgrund av områdets bevarandemål och bevarandetillståndet för de arter och livsmiljötyper som finns i området med utnyttjande av samma kriterier som i förfarandet enligt artikel 6.3. Detta bör tolkas på ett dynamiskt sätt i enlighet med utvecklingen av livsmiljöns eller artens bevarandetillstånd i det aktuella området.

3.5   INDIKATORER PÅ FÖRSÄMRING OCH STÖRNINGAR

Medlemsstaterna måste vidta lämpliga skyddsåtgärder för att bibehålla Natura 2000-områdenas ekologiska egenskaper från den tidpunkt då de föreslås som områden av gemenskapsintresse.

ekologiska egenskaper

Domstolen har bekräftat detta i Bund-målet (C-244/05, punkt 45): ”Domstolen erinrar i detta hänseende om att det i bilaga 3 etapp 1 i direktivet föreskrivs att de ekologiska egenskaperna i ett område som har utsetts av de behöriga nationella myndigheterna skall återspegla direktivets bedömningskriterier, nämligen livsmiljötypens representativitet, dess yta, dess struktur och dess funktioner, storlek och täthet hos den population av arter som finns inom området, de habitatselement som är viktiga för den berörda arten, grad av isolering hos den population som finns på området och områdets betydelse för bevarandet av livsmiljötypen och de berörda arterna.”

”Domstolen erinrar i detta hänseende om att det i bilaga 3 etapp 1 i direktivet föreskrivs att de ekologiska egenskaperna i ett område som har utsetts av de behöriga nationella myndigheterna skall återspegla direktivets bedömningskriterier, nämligen livsmiljötypens representativitet, dess yta, dess struktur och dess funktioner, storlek och täthet hos den population av arter som finns inom området, de habitatselement som är viktiga för den berörda arten, grad av isolering hos den population som finns på området och områdets betydelse för bevarandet av livsmiljötypen och de berörda arterna.”

Därav följer att områdets ekologiska egenskaper inte får försämras under den nivå som förelåg när området utsågs. Om en bättre status har uppnåtts bör denna förbättrade status vara referens. Som allmän regel gäller att störningar eller försämringar för ett visst område bedöms från fall till fall med hjälp av indikatorer (se nedan) utifrån förändringens betydelse (36).

36

3.5.1   Försämring av livsmiljötyper och arters habitat

Med ”försämring” avses varje form av försämring som påverkar en livsmiljö eller ett habitat. Medlemsstaten måste beakta alla faktorer som påverkar miljön som hyser livsmiljöerna (utrymme, vatten, luft, mark). Om denna påverkan leder till att bevarandestatusen för livsmiljön eller habitatet blir sämre än den var tidigare, kan försämringen anses ha ägt rum.

Det är viktigt att komma ihåg att kravet att undvika försämring inte bara gäller för de livsmiljötyper som anges i bilaga 1 till habitatdirektivet och för vilka området har utsetts, utan även för habitaten för de arter som förtecknas i bilaga 2 till habitatdirektivet och bilaga 1 till fågeldirektivet och för de flyttande arter som omfattas av artikel 4.2 i fågeldirektivet och för vilka området har utsetts.

livsmiljötyper

habitaten för de arter

För att bedöma denna försämring kan man hänvisa till områdets bevarandemål och de ekologiska egenskaperna hos området som ledde till att det valdes ut som ett område av gemenskapsintresse (i enlighet med urvalskriterierna i bilaga 3 till direktivet) eller som särskilt skyddsområde.

Dessa ekologiska egenskaper för livsmiljötyper registreras i den standardiserade datablanketten med hjälp av följande parametrar (37):

livsmiljötyper

37

| — | Livsmiljötypens

  representativitet

  – vilket ger ett mått på ”hur typisk” en viss livsmiljö är.

  Detta bör vara kopplat till tolkningsmanualen för livsmiljötyper i bilaga 1 (38), eftersom den innehåller en definition av varje livsmiljötyp jämte uppgifter om karakteristiska arter och andra relevanta delar. Varje händelse, verksamhet eller process som leder till att livsmiljötypen förlorar sin representativitet bör bedömas som en försämring. |
| --- | --- |

—

Livsmiljötypens

  representativitet

  – vilket ger ett mått på ”hur typisk” en viss livsmiljö är.

Livsmiljötypens

representativitet

– vilket ger ett mått på ”hur typisk” en viss livsmiljö är.

Detta bör vara kopplat till tolkningsmanualen för livsmiljötyper i bilaga 1 (38), eftersom den innehåller en definition av varje livsmiljötyp jämte uppgifter om karakteristiska arter och andra relevanta delar. Varje händelse, verksamhet eller process som leder till att livsmiljötypen förlorar sin representativitet bör bedömas som en försämring.

38

| — | Livsmiljöns

  area

  inom området och dess relativa area i förhållande till den totala areal som täcks av livsmiljötypen inom det nationella territoriet.

  Varje händelse, verksamhet eller process som bidrar till en minskning, inom området, av livsmiljötypen eller av livsmiljön för de arter för vilka området utsetts, bör betraktas som en försämring. |
| --- | --- |

—

Livsmiljöns

  area

  inom området och dess relativa area i förhållande till den totala areal som täcks av livsmiljötypen inom det nationella territoriet.

Livsmiljöns

area

inom området och dess relativa area i förhållande till den totala areal som täcks av livsmiljötypen inom det nationella territoriet.

Varje händelse, verksamhet eller process som bidrar till en minskning, inom området, av livsmiljötypen eller av livsmiljön för de arter för vilka området utsetts, bör betraktas som en försämring.

| — | Graden av bevarande

  av strukturen och funktionerna hos den berörda livsmiljötypen och möjligheterna att återställa den. |
| --- | --- |

—

Graden av bevarande

  av strukturen och funktionerna hos den berörda livsmiljötypen och möjligheterna att återställa den.

Graden av bevarande

av strukturen och funktionerna hos den berörda livsmiljötypen och möjligheterna att återställa den

Liknande överväganden kan göras när det gäller livsmiljöer för arter, t.ex. våtmarker för fåglar. Alla skador på någon av de delar som är nödvändiga för ett långsiktigt underhåll av livsmiljöerna och arternas livsmiljö kan betraktas som en försämring. Försämringen kan med andra ord inte bara orsakas av att livsmiljön minskar i storlek, utan också av att förutsättningarna för att utgöra parnings-, födo-, vilo- eller rastplats för arterna försämras.

Vilka funktioner som är nödvändiga för ett långsiktigt bevarande är naturligtvis beroende av typen av livsmiljö. Medlemsstaterna måste känna till dessa krav (genom studier, datainsamling osv.), eftersom det i artikel 6.1 föreskrivs att de ska ”vidta nödvändiga åtgärder ... som motsvarar de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper i bilaga 1 och de arter i bilaga 2 som finns i områdena”.

”vidta nödvändiga åtgärder ... som motsvarar de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper i bilaga 1 och de arter i bilaga 2 som finns i områdena”.

| Försämring av livsmiljöer inträffar i ett område när den areal som täcks av livsmiljötypen eller habitatet har minskat, eller när de särskilda strukturer och funktioner som krävs för långsiktigt underhåll av denna livsmiljö eller statusen för de arter som är knutna till denna livsmiljö försämras i jämförelse med deras ursprungliga eller återställda status. Denna bedömning görs utifrån områdets bevarandemål och dess bidrag till ett sammanhängande nät. |
| --- |

Försämring av livsmiljöer inträffar i ett område när den areal som täcks av livsmiljötypen eller habitatet har minskat, eller när de särskilda strukturer och funktioner som krävs för långsiktigt underhåll av denna livsmiljö eller statusen för de arter som är knutna till denna livsmiljö försämras i jämförelse med deras ursprungliga eller återställda status. Denna bedömning görs utifrån områdets bevarandemål och dess bidrag till ett sammanhängande nät.

Försämring av livsmiljöer inträffar i ett område när den areal som täcks av livsmiljötypen eller habitatet har minskat, eller när de särskilda strukturer och funktioner som krävs för långsiktigt underhåll av denna livsmiljö eller statusen för de arter som är knutna till denna livsmiljö försämras i jämförelse med deras ursprungliga eller återställda status. Denna bedömning görs utifrån områdets bevarandemål och dess bidrag till ett sammanhängande nät.

3.5.2   Störning av arter

I motsats till vad som är fallet i fråga om försämring, påverkar störningar inte direkt ett områdes fysiska förhållanden. Störningar rör arterna och kan vara tidsbegränsade (buller, ljus etc.). Störningens intensitet, varaktighet och frekvens är därför viktiga faktorer.

För att bedöma om en störning är betydande i förhållande till direktivets syften hänvisas till definitionen av ”gynnsam” bevarandestatus för en art som anges i artikel 1 i på grundval av följande faktorer:

| — | ”[U]ppgifter om den berörda artens

  populationsutveckling

  visar att arten på lång sikt kommer att förbli en livskraftig del av sin livsmiljö.”

  Varje händelse, verksamhet eller process som bidrar till artens långvariga populationsminskning i området kan betraktas som en betydande störning. |
| --- | --- |

—

”[U]ppgifter om den berörda artens

  populationsutveckling

  visar att arten på lång sikt kommer att förbli en livskraftig del av sin livsmiljö.”

”[U]ppgifter om den berörda artens

populationsutveckling

visar att arten på lång sikt kommer att förbli en livskraftig del av sin livsmiljö.”

Varje händelse, verksamhet eller process som bidrar till artens långvariga populationsminskning i området kan betraktas som en betydande störning.

| — | ”[A]rtens

  naturliga utbredningsområde


  varken minskar

  eller sannolikt kommer att minska inom en överskådlig framtid.”

  Varje händelse, verksamhet eller process som bidrar till en minskning eller till risken för en minskning av artens utbredningsområde i området kan betraktas som en betydande störning. |
| --- | --- |

—

”[A]rtens

  naturliga utbredningsområde


  varken minskar

  eller sannolikt kommer att minska inom en överskådlig framtid.”

”[A]rtens

naturliga utbredningsområde

varken minskar

eller sannolikt kommer att minska inom en överskådlig framtid.”

Varje händelse, verksamhet eller process som bidrar till en minskning eller till risken för en minskning av artens utbredningsområde i området kan betraktas som en betydande störning.

| — | ”[D]et finns, och sannolikt kommer att fortsätta att finnas, en

  tillräckligt stor livsmiljö

  för att artens populationer skall bibehållas på lång sikt.”

  Varje händelse, verksamhet eller process som bidrar till att minska storleken på den tillgängliga livsmiljön för arten kan betraktas som en betydande störning. |
| --- | --- |

—

”[D]et finns, och sannolikt kommer att fortsätta att finnas, en

  tillräckligt stor livsmiljö

  för att artens populationer skall bibehållas på lång sikt.”

”[D]et finns, och sannolikt kommer att fortsätta att finnas, en

tillräckligt stor livsmiljö

för att artens populationer skall bibehållas på lång sikt.”

Varje händelse, verksamhet eller process som bidrar till att minska storleken på den tillgängliga livsmiljön för arten kan betraktas som en betydande störning.

Effekter som buller, vibrationer och isolering av delpopulationer av en art kan med andra ord ge upphov till betydande störningar för den arten. En medlemsstats underlåtenhet att vidta lämpliga åtgärder för att förhindra sådana effekter innebär därför att skyldigheterna enligt artikel 6.2 i habitatdirektivet (mål C-404/09) har åsidosatts.

Störningens intensitet, frekvens och varaktighet kan beaktas för att bestämma dess betydelse, som kan variera från en art till en annan, vid olika tidpunkter och på grund av olika faktorer (t.ex. beroende på tillgången på föda eller genom att det finns tillräckligt med ostörda områden i närheten).

| Störning av en art sker i ett område genom händelser, verksamhet eller processer som inom området bidrar till artens populationsminskning på lång sikt, till en minskning av eller risk för minskning av artens utbredningsområde samt till en minskning av dess tillgängliga livsmiljö. Denna bedömning görs utifrån områdets bevarandemål och dess bidrag till att skapa ett sammanhängande nät. |
| --- |

Störning av en art sker i ett område genom händelser, verksamhet eller processer som inom området bidrar till artens populationsminskning på lång sikt, till en minskning av eller risk för minskning av artens utbredningsområde samt till en minskning av dess tillgängliga livsmiljö. Denna bedömning görs utifrån områdets bevarandemål och dess bidrag till att skapa ett sammanhängande nät.

Störning av en art sker i ett område genom händelser, verksamhet eller processer som inom området bidrar till artens populationsminskning på lång sikt, till en minskning av eller risk för minskning av artens utbredningsområde samt till en minskning av dess tillgängliga livsmiljö. Denna bedömning görs utifrån områdets bevarandemål och dess bidrag till att skapa ett sammanhängande nät.

4.   ARTIKEL 6.3

ARTIKEL 6.3

Förtydligande av begreppen plan eller projekt, sannolikhet för betydande påverkan, lämplig bedömning, målsättningen vad gäller bevarandet av området; kumulativa effekter, behöriga myndigheter, allmänhetens åsikt samt att området inte kommer att ta skada.

Förtydligande av begreppen plan eller projekt, sannolikhet för betydande påverkan, lämplig bedömning, målsättningen vad gäller bevarandet av området; kumulativa effekter, behöriga myndigheter, allmänhetens åsikt samt att området inte kommer att ta skada.

4.1   TEXT

”Alla planer eller projekt som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område, men som enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt kan påverka området på ett betydande sätt, skall på lämpligt sätt bedömas med avseende på konsekvenserna för målsättningen vad gäller bevarandet av området. Med ledning av slutsatserna från bedömningen av konsekvenserna för området och om inte annat följer av punkt 4, skall de behöriga nationella myndigheterna godkänna planen eller projektet först efter att ha försäkrat sig om att det berörda området inte kommer att ta skada och, om detta är lämpligt, efter att ha hört allmänhetens åsikt.”

4.2   TILLÄMPNINGSOMRÅDE

När det gäller syfte och sammanhang måste den roll som artikel 6.3–4 spelar i förhållande till artikel 6.1 (eller, när det gäller särskilda skyddsområden, första och andra stycket i artiklarna 3 och 4 i fågeldirektivet) och andra stycket i artikel 6, beaktas. Det är i synnerhet viktigt att komma ihåg att även om det fastställs att initiativ eller verksamheter inte omfattas av artikel 6.3, kommer det fortfarande att vara nödvändigt att se till att de är förenliga med de övriga bestämmelser som anges ovan.

syfte och sammanhang

Det kan noteras att verksamheter som bidrar till eller är förenliga med bevarandemålen för området kanske redan omfattas av artikel 6.1 och 6.2 – t.ex. traditionella jordbruksmetoder som upprätthåller särskilda livsmiljötyper och arter. Bestämmelserna i artikel 6.3 och 6.4 utgör ett system för tillståndsgivning, där det anges under vilka förutsättningar planer och projekt med förmodad betydande negativ påverkan på Natura 2000-områden kan tillåtas eller inte. De säkerställer således att ekonomiska och andra icke-ekologiska krav till fullo kan beaktas mot bakgrund av områdets bevarandemål.

I artikel 6.3 fastställs ett förfarande i flera steg för bedömning av planer och projekt (39).

förfarande i flera steg

39

| a) | Den första delen av förfarandet består i en förhandsbedömning för att fastställa om för det första planerna eller projekten har direkt samband med eller är nödvändiga för områdets förvaltning och, för det andra, om de kan få en betydande inverkan på området. Detta omfattas av artikel 6.3 första meningen. |
| --- | --- |

a)

Den första delen av förfarandet består i en förhandsbedömning för att fastställa om för det första planerna eller projekten har direkt samband med eller är nödvändiga för områdets förvaltning och, för det andra, om de kan få en betydande inverkan på området. Detta omfattas av artikel 6.3 första meningen.

| b) | Den andra delen av förfarandet, som regleras av artikel 6.3 andra meningen, avser den bedömning som är lämplig och de behöriga nationella myndigheternas beslut. |
| --- | --- |

b)

Den andra delen av förfarandet, som regleras av artikel 6.3 andra meningen, avser den bedömning som är lämplig och de behöriga nationella myndigheternas beslut.

En tredje del av förfarandet (som regleras av artikel 6.4) träder i kraft om det föreslås att en plan eller ett projekt trots en negativ bedömning inte ska avvisas utan bör övervägas ytterligare. I detta fall medger artikel 6.4 undantag från artikel 6.3 på vissa villkor.

Förfarandets tillämplighet och den utsträckning i vilken det tillämpas beror på flera faktorer och i sekvensen av åtgärder påverkas varje åtgärd av föregående åtgärd. Den ordning i vilken åtgärderna vidtas är därför av avgörande betydelse för en korrekt tillämpning av artikel 6.3.

När det gäller geografisk omfattning begränsas bestämmelserna i artikel 6.3 inte till planer och projekt som enbart förekommer i eller täcker ett skyddat område. De är också inriktade på planer och projekt som ligger utanför området men som kan ha en betydande inverkan på det, oberoende av avståndet från området i fråga (målen C-98/03, punkt 51, och C-418/04, punkterna 232 och 233).

geografisk omfattning

Vidare har domstolen slagit fast att artikel 6.3 i habitatdirektivet inte utesluter en strängare nationell skyddsåtgärd som exempelvis kan innebära ett absolut förbud mot en viss typ av verksamhet, utan något krav på bedömning av det enskilda projektets eller planens miljöpåverkan på det berörda Natura 2000-området (mål C-2/10, punkterna 39–75).

| I artikel 6.3 anges ett förfarande i flera steg för planer och projekt som på ett betydande sätt kan påverka ett Natura 2000-område. Verksamheter som inte omfattas av artikel 6.3 måste fortfarande vara förenliga med bestämmelserna i artikel 6.1 – eller, när det gäller särskilda skyddsområden, artiklarna 3, 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet – och 6.2 i habitatdirektivet. |
| --- |

I artikel 6.3 anges ett förfarande i flera steg för planer och projekt som på ett betydande sätt kan påverka ett Natura 2000-område. Verksamheter som inte omfattas av artikel 6.3 måste fortfarande vara förenliga med bestämmelserna i artikel 6.1 – eller, när det gäller särskilda skyddsområden, artiklarna 3, 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet – och 6.2 i habitatdirektivet.

I artikel 6.3 anges ett förfarande i flera steg för planer och projekt som på ett betydande sätt kan påverka ett Natura 2000-område. Verksamheter som inte omfattas av artikel 6.3 måste fortfarande vara förenliga med bestämmelserna i artikel 6.1 – eller, när det gäller särskilda skyddsområden, artiklarna 3, 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet – och 6.2 i habitatdirektivet.

4.3   FÖRHÅLLANDET MELLAN ARTIKEL 6.2 OCH ARTIKEL 6.3

Artikel 6.2 och artikel 6.3 är båda avsedda att förhindra negativa effekter på området. I fråga om artikel 6.2 är avsikten att undvika försämring eller betydande störningar. När det gäller artikel 6.3 är syftet att undvika tillstånd för planer eller projekt som skulle kunna ”påverka området på ett betydande sätt”. Målen är därför i stort sett desamma. Det bör dock erinras om att bestämmelserna i artikel 6.2 alltid är tillämpliga på området, medan bestämmelserna i artikel 6.3 endast träder i kraft om en plan eller ett projekt föreslås som kan ha betydande effekter på området. Eftersom båda punkterna tjänar samma övergripande syfte är det logiskt att dra slutsatsen att alla planer eller projekt som godkänts i enlighet med artikel 6.3 också kommer att vara förenliga med bestämmelserna i artikel 6.2, om det inte senare sannolikt kommer att försämra livsmiljön och/eller störa de arter för vilka området har utsetts.

påverka området på ett betydande sätt”

alltid

om en plan eller ett projekt föreslås

Detta bekräftades av domstolen (mål C-127/02, punkterna 35–37): ”När en plan eller ett projekt väl har godkänts enligt förfarandet i artikel 6.3 i livsmiljödirektivet är det emellertid inte nödvändigt att samtidigt bedöma ingreppet på det skyddade området mot bakgrund av den allmänna skyddsnorm som föreskrivs i artikel 6.2 i direktivet. Ett godkännande med stöd av artikel 6.3 i livsmiljödirektivet förutsätter nämligen att planen eller projektet inte har bedömts kunna skada det berörda området och, i enlighet med detta, inte heller kunna förorsaka sådana försämringar eller betydande störningar som avses i artikel 6.2.

När en plan eller ett projekt väl har godkänts enligt förfarandet i artikel 6.3 i livsmiljödirektivet är det emellertid inte nödvändigt att samtidigt bedöma ingreppet på det skyddade området mot bakgrund av den allmänna skyddsnorm som föreskrivs i artikel 6.2 i direktivet. Ett godkännande med stöd av artikel 6.3 i livsmiljödirektivet förutsätter nämligen att planen eller projektet inte har bedömts kunna skada det berörda området och, i enlighet med detta, inte heller kunna förorsaka sådana försämringar eller betydande störningar som avses i artikel 6.2.

Det kan emellertid inte uteslutas att en sådan plan eller ett sådant projekt, trots att de behöriga nationella myndigheterna som godkände planen eller projektet inte kan klandras på något sätt, sedermera visar sig kunna ge upphov till sådana försämringar eller störningar. Under dessa omständigheter kan artikel 6.2 i livsmiljödirektivet tillämpas för att uppfylla det väsentliga målet att bevara och skydda miljön, till vilket bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter hör, vilket framgår av direktivets första skäl.”

Det kan emellertid inte uteslutas att en sådan plan eller ett sådant projekt, trots att de behöriga nationella myndigheterna som godkände planen eller projektet inte kan klandras på något sätt, sedermera visar sig kunna ge upphov till sådana försämringar eller störningar. Under dessa omständigheter kan artikel 6.2 i livsmiljödirektivet tillämpas för att uppfylla det väsentliga målet att bevara och skydda miljön, till vilket bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter hör, vilket framgår av direktivets första skäl.”

Om å andra sidan godkännande har beviljats för en plan eller ett projekt utan att det uppfyller kraven i artikel 6.3, kan en överträdelse av artikel 6.2 konstateras om försämring av en livsmiljö eller störningar av den art för vilken området i fråga har utsetts har konstaterats (målen C-304/05, C-388/05, C-404/09 och C-141/14).

Samma sak gäller för alla projekt och verksamheter som godkändes innan områden fördes in i förteckningen över områden av gemenskapsintresse eller klassificerades som särskilda skyddsområden och som inte omfattas av kravet på bedömning av deras påverkan på livsmiljötyper och arter enligt artikel 6.3, men vars effekter kan skada dessa områden som helhet betraktat. Artikel 6.2 och 6.3 i habitatdirektivet ska tolkas som en sammanhängande helhet. Deras syfte är att säkerställa samma skyddsnivå för livsmiljöer och arters habitat (målen C-258/11, C-521/12, C-399/14, C-387/15 och C-388/15).

När artikel 6.2 leder till en skyldighet att genomföra en efterföljande översyn av konsekvenserna för det berörda området av en plan eller ett projekt, ska denna översyn därför genomföras i enlighet med kraven i artikel 6.3 (mål C-399/14, punkt 54).

Artikel 6.3 är inte tillämplig på åtgärder vilkas genomförande har krävt godkännande, men som har genomförts utan tillstånd och därmed olagligen. Sådana åtgärder kan dock få konsekvenser som strider mot artikel 6.2, och medlemsstaten är skyldig att agera i enlighet med den senare bestämmelsen (mål C-504/14).

4.4   VAD MENAS MED ”PLANER ELLER PROJEKT SOM INTE DIREKT HÄNGER SAMMAN MED ELLER ÄR NÖDVÄNDIGA FÖR SKÖTSELN OCH FÖRVALTNINGEN AV ETT OMRÅDE”?

Eftersom ”plan” eller ”projekt” inte definieras i habitatdirektivet måste vederbörlig hänsyn tas till allmänna tolkningsprinciper, särskilt principen att en enskild bestämmelse i EU:s lagstiftning måste tolkas på grundval av dess lydelse och dess syfte och det sammanhang i vilket den förekommer.

Det finns två argument för att ge ”plan” eller ”projekt” en vid tolkning:

| — | För det första begränsas inte tillämpningsområdet för en ”plan” eller ett ”projekt” av direktivet genom hänvisning till särskilda kategorier av sådana. Den viktigaste begränsande faktorn är i stället huruvida det är troligt att de kommer att påverka ett område på ett betydande sätt. |
| --- | --- |

—

För det första begränsas inte tillämpningsområdet för en ”plan” eller ett ”projekt” av direktivet genom hänvisning till särskilda kategorier av sådana. Den viktigaste begränsande faktorn är i stället huruvida det är troligt att de kommer att påverka ett område på ett betydande sätt.

| — | För det andra är en naturlig följd av att artikel 6.2 fortfarande är tillämplig på verksamheter som inte omfattas av artikel 6.3 och 6.4 att ju snävare ”planen” och ”projektet” definieras, desto mer potentiellt begränsade blir möjligheterna att väga ett bevarandeintresse mot ett skadligt intresse som inte avser bevarande och därmed säkerställa en korrekt tillämpning av artikel 6.2, dvs. att undvika försämring och störningar. |
| --- | --- |

—

För det andra är en naturlig följd av att artikel 6.2 fortfarande är tillämplig på verksamheter som inte omfattas av artikel 6.3 och 6.4 att ju snävare ”planen” och ”projektet” definieras, desto mer potentiellt begränsade blir möjligheterna att väga ett bevarandeintresse mot ett skadligt intresse som inte avser bevarande och därmed säkerställa en korrekt tillämpning av artikel 6.2, dvs. att undvika försämring och störningar.

4.4.1   Projekt

Stöd för en bred definition av begreppet ”projekt” förstärks, genom analogi, genom hänvisning till direktiv 2011/92/EU om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (40), nedan kallat MKB-direktivet. Detta direktiv verkar i ett liknande sammanhang och fastställer regler för bedömningen av projekt med sannolik betydande miljöpåverkan. I artikel 1.2 i MKB-direktivet föreskrivs att ”projekt” innebär

40

MKB-direktivet

| ”— | utförande av byggnads- eller anläggningsarbeten eller andra installationer eller arbeten, – andra ingrepp i den naturliga omgivningen och i landskapet, inklusive mineralutvinning”. |
| --- | --- |

”—

utförande av byggnads- eller anläggningsarbeten eller andra installationer eller arbeten, – andra ingrepp i den naturliga omgivningen och i landskapet, inklusive mineralutvinning”.

utförande av byggnads- eller anläggningsarbeten eller andra installationer eller arbeten, – andra ingrepp i den naturliga omgivningen och i landskapet, inklusive mineralutvinning”.

Detta är en mycket bred definition (mål C-72/95, Kraaijeveld, punkterna 30 och 31) som inte är begränsad till fysisk konstruktion utan även omfattar andra ingrepp i den naturliga miljön, inklusive regelbunden verksamhet som syftar till att utnyttja naturresurser (41). Till exempel kan en betydande intensifiering av jordbruket, som hotar att skada eller förstöra ett områdes halvnaturliga karaktär, omfattas (42).

41

42

Domstolen har meddelat ett antal domar rörande den typ av åtgärder som kräver tillämpning av artikel 6.3.

I Waddenzee-målet (mål C-127/02, punkterna 25–29) klargjordes att för verksamhet som periodvis har bedrivits på området i fråga under flera år, men för vilken en licens beviljas årligen för en begränsad period och där varje licens kräver en ny bedömning av möjligheterna att bedriva denna verksamhet och av det område inom vilket verksamheten kan bedrivas, bör verksamheten vid varje ansökan om tillstånd anses utgöra en enskild plan eller ett enskilt projekt i den mening som avses i habitatdirektivet.

verksamhet som periodvis har bedrivits

I domen i Papenburg-målet (C-226/08, punkterna 50–51) fastställde domstolen följande: ”... fortlöpande underhållsarbeten i flodmynningars farleder, som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område ... i den mån som de kan påverka området på ett betydande sätt, måste underkastas en bedömning av konsekvenserna för området i enlighet med nämnda artikel [6.3].”

fortlöpande underhållsarbeten i flodmynningars farleder, som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område ... i den mån som de kan påverka området på ett betydande sätt, måste underkastas en bedömning av konsekvenserna för området i enlighet med nämnda artikel [6.3].”

Men: ”Om nämnda arbeten – med hänsyn tagen bland annat till att de är återkommande samt till formen av eller villkoren för deras genomförande – kan anses utgöra en enda operation, i synnerhet när syftet med dem är att bibehålla ett visst djup i flodens farleder genom regelbundna och härför nödvändiga muddringsarbeten, kan de betraktas som ett och samma projekt i den mening som avses i artikel 6.3 i livsmiljödirektivet.”

”Om nämnda arbeten – med hänsyn tagen bland annat till att de är återkommande samt till formen av eller villkoren för deras genomförande – kan anses utgöra en enda operation, i synnerhet när syftet med dem är att bibehålla ett visst djup i flodens farleder genom regelbundna och härför nödvändiga muddringsarbeten, kan de betraktas som ett och samma projekt i den mening som avses i artikel 6.3 i livsmiljödirektivet.”

Domstolen har också fastställt att alternativet att generellt undanta viss verksamhet inte är förenligt med bestämmelserna i artikel 6.3 (målen C-256/98, C-6/04, C-241/08, C-418/04 och C-538/09). Dessutom slog domstolen fast att projekt inte får undantas från kravet på bedömning endast på grund av att de inte kräver tillstånd (mål C-98/03, punkterna 43–52).

alternativet att generellt undanta viss verksamhet inte är förenligt med bestämmelserna i artikel 6.3

Domstolen har också slagit fast att projektets storlek inte är relevant eftersom det inte i sig utesluter möjligheten att det kan ha en betydande inverkan på ett skyddat område (målen C-98/03 och C-418/04, punkt 244).

projektets storlek inte är relevant

4.4.2   Plan

Termen ”plan” har också en potentiellt mycket vid betydelse för tillämpningen av artikel 6.3. Om vi analogt hänvisar till direktiv 2001/42/EG om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan (43) (i fortsättningen kallat SMB-direktivet), definieras i artikel 2 a i det direktivet planer och program på följande sätt:

43

SMB-direktivet

”planer och program, inklusive dem som samfinansieras av Europeiska gemenskapen, samt ändringar av dem

”planer och program, inklusive dem som samfinansieras av Europeiska gemenskapen, samt ändringar av dem

| — | som utarbetas och/eller antas av en myndighet på nationell, regional eller lokal nivå eller som utarbetas av en myndighet för att antas av parlamentet eller regeringen genom ett lagstiftningsförfarande och |
| --- | --- |

—

som utarbetas och/eller antas av en myndighet på nationell, regional eller lokal nivå eller som utarbetas av en myndighet för att antas av parlamentet eller regeringen genom ett lagstiftningsförfarande och

som utarbetas och/eller antas av en myndighet på nationell, regional eller lokal nivå eller som utarbetas av en myndighet för att antas av parlamentet eller regeringen genom ett lagstiftningsförfarande och

| — | som krävs i lagar och andra författningar.” |
| --- | --- |

—

som krävs i lagar och andra författningar.”

som krävs i lagar och andra författningar.”

I detta avseende har domstolen slagit fast att ”[
  b]estämmelserna

  i direktiv 2001/42

  om direktivets räckvidd

  ska likväl, med beaktade av direktivets syfte som är att säkerställa en hög nivå på skyddet av miljön,

  tolkas extensivt.

  Detta gäller särskilt de bestämmelser i direktivet som innehåller definitioner av i direktivet avsedda rättsakter” (mål C-567/10, punkterna 24–43).

b]estämmelserna

i direktiv 2001/42

om direktivets räckvidd

ska likväl, med beaktade av direktivets syfte som är att säkerställa en hög nivå på skyddet av miljön,

tolkas extensivt.

Detta gäller särskilt de bestämmelser i direktivet som innehåller definitioner av i direktivet avsedda rättsakter”

Markanvändning eller fysiska planer är av särskild betydelse inom ramen för habitatdirektivet. Vissa planer har direkt rättslig verkan för markanvändningen, och andra har endast indirekta effekter. Regionala planer eller planer som omfattar stora områden är till exempel oftast inte direkt tillämpliga. De utgör i stället grunden för mera detaljerade planer eller fungerar som ram för exploateringstillstånd, som i sin tur har direkt rättsverkan. Båda typerna av markanvändningsplan bör anses omfattas av artikel 6.3 i den mån de kan antas medföra betydande påverkan på ett Natura 2000-område.

Markanvändning eller fysiska planer

Domstolen bekräftade denna uppfattning (mål C-6/04, punkt 52) och menade att även om planer för markanvändning inte alltid tillåter exploatering och planeringstillstånd måste erhållas för utvecklingsprojekt på normalt sätt, har de stor betydelse för exploateringsbesluten. Därför måste planer för markanvändning bedömas på lämpligt sätt med avseende på deras konsekvenser för området i fråga (se även mål C-418/04).

har de stor betydelse för exploateringsbesluten

Sektorsplaner bör också anses omfattas av artikel 6.3, återigen i den mån de kan antas påverka ett Natura 2000-område på ett betydande sätt. Exempel kan vara transportnätsplaner, energiplaner, avfallshanteringsplaner, vattenförvaltningsplaner och skogsbruksplaner (se mål C-441/17, punkterna 122–124).

Sektorsplaner

Däremot måste man undanta ”planer” som ligger i linje med politiska uttalanden, dvs. policydokument som visar den allmänna politiska viljan eller avsikten hos ett ministerium eller en lägre myndighet. Ett exempel kan vara en allmän plan för hållbar utveckling i en medlemsstats territorium eller region. Det förefaller inte lämpligt att behandla dessa som ”planer” i den mening som avses i artikel 6.3, särskilt om eventuella initiativ som härrör från sådana politiska uttalanden måste passera genom en plan för markanvändning eller en sektoriell plan (mål C-179/06, punkt 41) (44). Om sambandet mellan innehållet i ett sådant initiativ och sannolika betydande effekter på ett Natura 2000-område är tydligt och direkt bör emellertid artikel 6.3 tillämpas.

44

Om ett eller flera projekt ingår i en plan på ett allmänt sätt, men inte när det gäller projektets detaljer, undantar den bedömning som görs på plannivå inte de specifika projekten från de utvärderingskrav som anges i artikel 6.3 i ett senare skede, när mycket mer information om dem är känd (45).

45

4.4.3   ... som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen ...

När det gäller det sammanhang och de syften som anges i artikel 6 är det uppenbart att termen ”förvaltning” ska avse ”bevarandeförvaltningen” av ett område, dvs. den ska ses i den mening som avses i artikel 6.1. Om en verksamhet har ett direkt samband med och är nödvändig för att uppnå bevarandemålen är den därför undantagen från kravet på bedömning.

Genom att det införs en möjlighet att upprätta förvaltningsplaner kan medlemsstaterna enligt artikel 6.1 ges flexibilitet när det gäller utformningen av sådana planer. Planerna kan antingen vara särskilt utformade för områdena eller ”integreras i andra utvecklingsplaner”. Det är därför möjligt att ha en ”ren” skötsel- och förvaltningsplan eller en ”blandad” plan med såväl bevarandemål som andra mål.

Orden ”som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för ...” säkerställer att en del av en plan eller ett projekt som inte avser bevarande ändå kan kräva en lämplig bedömning om planen eller projektet som helhet har bevarande som ett av sina mål.

| Kommersiell avverkning av skog kan till exempel utgöra en del av en skötsel- och förvaltningsplan för bevarande av ett skogsområde som utsetts till särskilt bevarandeområde. Även om den kommersiella dimensionen inte är nödvändig för bevarandet av området kan det vara nödvändigt att överväga en lämplig bedömning av den delen. |
| --- |

Kommersiell avverkning av skog kan till exempel utgöra en del av en skötsel- och förvaltningsplan för bevarande av ett skogsområde som utsetts till särskilt bevarandeområde. Även om den kommersiella dimensionen inte är nödvändig för bevarandet av området kan det vara nödvändigt att överväga en lämplig bedömning av den delen.

Kommersiell avverkning av skog kan till exempel utgöra en del av en skötsel- och förvaltningsplan för bevarande av ett skogsområde som utsetts till särskilt bevarandeområde. Även om den kommersiella dimensionen inte är nödvändig för bevarandet av området kan det vara nödvändigt att överväga en lämplig bedömning av den delen.

Domstolen har stött denna uppfattning (mål C-241/08, punkt 55) och påpekar att ”den omständigheten att det råder överensstämmelse mellan Natura 2000-avtalen och målsättningarna för att bevara områdena inte i sig räcker för att systematiskt undanta bygg- och anläggningsarbeten, som anges i dessa avtal, från en bedömning av konsekvenserna för områdena”.

”den omständigheten att det råder överensstämmelse mellan Natura 2000-avtalen och målsättningarna för att bevara områdena inte i sig räcker för att systematiskt undanta bygg- och anläggningsarbeten, som anges i dessa avtal, från en bedömning av konsekvenserna för områdena”.

Det kan också finnas situationer då en plan eller ett projekt som har direkt samband med eller är nödvändigt för skötseln och förvaltningen av ett område kan påverka ett annat område.

| Exempel: för att förbättra åtgärderna mot översvämning i ett område beslutar man att bygga en fördämning i ett annat område, vilket kan få negativa konsekvenser för det senare. I detta fall bör planen eller projektet bedömas utifrån det påverkade området. |
| --- |

Exempel: för att förbättra åtgärderna mot översvämning i ett område beslutar man att bygga en fördämning i ett annat område, vilket kan få negativa konsekvenser för det senare. I detta fall bör planen eller projektet bedömas utifrån det påverkade området.

Exempel: för att förbättra åtgärderna mot översvämning i ett område beslutar man att bygga en fördämning i ett annat område, vilket kan få negativa konsekvenser för det senare. I detta fall bör planen eller projektet bedömas utifrån det påverkade området.

I mål C-441/17 (punkt 123) anges ett exempel på en plan (vars enda syfte var att öka den avverkningsbara virkesvolymen genom att genomföra aktiva skogsbruksåtgärder i ett Natura 2000-område) som inte har direkt samband med bevarandet, eftersom det inte fastställer några bevarandemål eller åtgärder, och därför skulle omfattas av övervägande enligt artikel 6.3.

| Begreppet ”projekt” bör ges en extensiv tolkning så att det omfattar både byggnadsverk och andra ingrepp i den naturliga miljön. Begreppet ”plan” har också en vid betydelse, inbegripet markanvändningsplaner och sektorsspecifika planer eller program.


  Planer och projekt som har ett direkt samband med bevarandeförvaltningen av området, antingen individuellt eller som delar i andra planer och projekt, bör i allmänhet undantas från bestämmelserna i artikel 6.3, men deras beståndsdelar som inte avser bevarande kan fortfarande kräva en bedömning. |
| --- |

Begreppet ”projekt” bör ges en extensiv tolkning så att det omfattar både byggnadsverk och andra ingrepp i den naturliga miljön. Begreppet ”plan” har också en vid betydelse, inbegripet markanvändningsplaner och sektorsspecifika planer eller program.

Begreppet ”projekt” bör ges en extensiv tolkning så att det omfattar både byggnadsverk och andra ingrepp i den naturliga miljön. Begreppet ”plan” har också en vid betydelse, inbegripet markanvändningsplaner och sektorsspecifika planer eller program.

Planer och projekt som har ett direkt samband med bevarandeförvaltningen av området, antingen individuellt eller som delar i andra planer och projekt, bör i allmänhet undantas från bestämmelserna i artikel 6.3, men deras beståndsdelar som inte avser bevarande kan fortfarande kräva en bedömning.

Planer och projekt som har ett direkt samband med bevarandeförvaltningen av området, antingen individuellt eller som delar i andra planer och projekt, bör i allmänhet undantas från bestämmelserna i artikel 6.3, men deras beståndsdelar som inte avser bevarande kan fortfarande kräva en bedömning.

4.5   HUR SKA MAN AVGÖRA OM EN PLAN ELLER ETT PROJEKT ”KAN PÅVERKA OMRÅDET PÅ ETT BETYDANDE SÄTT”, ”ANTINGEN ENSKILT ELLER I KOMBINATION MED ANDRA PLANER ELLER PROJEKT”?

Denna fras omfattar både sambandet mellan orsak och verkan och den kumulativa aspekten. Det är å ena sidan nödvändigt att undersöka vilka typer av effekter som omfattas (”betydande”) och sedan undersöka vilka typer av orsaker som sannolikt kan skapa sådana effekter (”enskilt eller i kombination med andra ... kan påverka”).

”betydande”

(”enskilt eller i kombination med andra ... kan påverka”

Avgörandet om en plan eller ett projekt troligen kommer att påverka ett område på ett betydande sätt får praktiska och rättsliga konsekvenser. När en plan eller ett projekt föreslås är det därför, för det första, viktigt att denna nyckelfråga beaktas, och för det andra att analysen klarar en vetenskaplig granskning av experter.

Planer och projekt som sannolikt inte får betydande effekter kan behandlas utan att det hänvisas till de efterföljande stegen i artikel 6.3. Medlemsstaterna kommer dock att behöva motivera och dokumentera skälen till att förhandsbedömningen ledde till ett sådant resultat.

4.5.1   ”... kan påverka”

Garantierna i artikel 6.3 utlöses inte av visshet om utan av en sannolikhet för betydande effekter. I enlighet med försiktighetsprincipen kan man alltså inte underlåta att göra en bedömning med motiveringen att det inte är säkert att de betydande konsekvenserna kommer att uppkomma.

visshet om

sannolikhet för

Detta bekräftades av domstolens dom i Waddenzee-målet (mål C-127/02, punkterna 39–44): ”För att skyddsmekanismen i artikel 6.3 i livsmiljödirektivet skall utlösas krävs därmed inte ... att det är klarlagt att den plan eller projekt som bedöms har en betydande påverkan på det berörda området. Det räcker med att det är troligt att planen eller projektet har en sådan påverkan.

  [E]n sådan bedömning skall göras när det föreligger tvivel om att ett visst agerande inte kan ha en betydande påverkan.

  ... Den första meningen i artikel 6.3 ska därför tolkas så, att alla planer eller projekt som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område måste bedömas på lämpligt sätt med avseende på dess konsekvenser för bevarandet av området, om det

  på grundval av objektiv information inte kan uteslutas

  att planen eller projektet kommer att ha en betydande inverkan på området, antingen enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt.”

”För att skyddsmekanismen i artikel 6.3 i livsmiljödirektivet skall utlösas krävs därmed inte ... att det är klarlagt att den plan eller projekt som bedöms har en betydande påverkan på det berörda området. Det räcker med att det är troligt att planen eller projektet har en sådan påverkan.

[E]n sådan bedömning skall göras när det föreligger tvivel om att ett visst agerande inte kan ha en betydande påverkan.

... Den första meningen i artikel 6.3 ska därför tolkas så, att alla planer eller projekt som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område måste bedömas på lämpligt sätt med avseende på dess konsekvenser för bevarandet av området, om det

på grundval av objektiv information inte kan uteslutas

att planen eller projektet kommer att ha en betydande inverkan på området, antingen enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt.”

Det är återigen lämpligt att hänvisa till MKB-direktivet 2011/92/EU i dess ändrade lydelse eftersom formeln ”sannolikt har en betydande effekt” är nästan identisk med den grundläggande formel som används för att införa medlemsstaternas bedömningsskyldighet enligt MKB-direktivet (46). MKB-direktivet är också till hjälp för att fastställa en rad faktorer som kan bidra till en betydande effekt (47). Alla förslag som bedöms kräva en bedömning i enlighet med MKB-direktivet av skäl som bland annat att det kan komma att påverka ett Natura 2000-område på ett betydande sätt kan också bedömas enligt kravet på utvärdering i artikel 6.3 (48).

46

47

48

Vid fastställandet av sannolikheten för betydande påverkan, och därmed behovet av en lämplig bedömning, får begränsande åtgärder (dvs. åtgärder för att undvika eller minska negativa effekter) inte beaktas. Detta bekräftas av domstolen i dess dom i mål C-323/17: ”Artikel 6.3 i livsmiljödirektivet ska tolkas så, att det vid fastställandet av huruvida det är nödvändigt att genomföra en lämplig bedömning av en plans eller ett projekts konsekvenser för ett område, är olämpligt att i det inledande skedet av den föregående prövningen beakta åtgärder som syftar till att undvika eller begränsa planens eller projektets skadliga effekter på detta område (49).”

”Artikel 6.3 i livsmiljödirektivet ska tolkas så, att det vid fastställandet av huruvida det är nödvändigt att genomföra en lämplig bedömning av en plans eller ett projekts konsekvenser för ett område, är olämpligt att i det inledande skedet av den föregående prövningen beakta åtgärder som syftar till att undvika eller begränsa planens eller projektets skadliga effekter på detta område (49

Sannolikheten för betydande effekter kan uppstå inte bara genom planer eller projekt inom ett skyddat område utan också från planer eller projekt som är belägna utanför ett skyddat område (mål C-142/16, punkt 29). Exempelvis kan en våtmark skadas av ett dräneringsprojekt som ligger en bit utanför våtmarkens gränser, eller ett område kan påverkas av ett utsläpp av föroreningar från en extern källa. Därför är det viktigt att medlemsstaterna, både i sin lagstiftning och i sin praxis, gör det möjligt att tillämpa de garantier som föreskrivs i artikel 6.3 på alla utvecklingspåfrestningar, även sådana som är externa i förhållande till Natura 2000-områden, men som sannolikt kommer att få betydande konsekvenser för något av dem.

inom

utanför

Detta inbegriper överväganden om eventuella gränsöverskridande effekter. Om en plan eller ett projekt i ett land sannolikt kommer att påverka ett Natura 2000-område på ett betydande sätt i ett annat land, antingen enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt, måste man göra en lämplig bedömning som bland annat behandlar även de potentiella skadorna på respektive Natura 2000-områden i det andra landet.

eventuella gränsöverskridande effekter

Gränsöverskridande planer och projekt (dvs. planer eller projekt som är belägna i mer än en medlemsstat, till exempel rörledningar, kablar, broar eller tunnlar) bör behandlas i enlighet med detta och säkerställa att alla potentiella effekter på Natura 2000-områden beaktas. I detta syfte och för att undvika dubbelarbete bör de behöriga myndigheterna samordna sina bedömningar.

Detta är i linje med Esbokonventionen och dess protokoll om strategisk miljöbedömning (50), som genomförs inom EU genom direktiven om miljökonsekvensbedömningar och strategiska miljöbedömningar (51). Eftersom dessa direktiv omfattar planer eller projekt som sannolikt kommer att kräva en bedömning enligt artikel 6 i habitatdirektivet ska även gränsöverskridande effekter ingå i lämpliga bedömningar enligt habitatdirektivet, i enlighet med relevanta bestämmelser i dessa direktiv.

50

51

| Förfarandet enligt artikel 6.3 utlöses inte av vissheten om, utan av sannolikheten för betydande effekter som härrör från planer eller projekt, oavsett om de befinner sig inom eller utanför ett skyddat område. Sådan sannolikhet föreligger om betydande effekter på området inte kan uteslutas. Begränsande åtgärder kan inte beaktas i detta skede. Även gränsöverskridande effekter ska beaktas. |
| --- |

Förfarandet enligt artikel 6.3 utlöses inte av vissheten om, utan av sannolikheten för betydande effekter som härrör från planer eller projekt, oavsett om de befinner sig inom eller utanför ett skyddat område. Sådan sannolikhet föreligger om betydande effekter på området inte kan uteslutas. Begränsande åtgärder kan inte beaktas i detta skede. Även gränsöverskridande effekter ska beaktas.

Förfarandet enligt artikel 6.3 utlöses inte av vissheten om, utan av sannolikheten för betydande effekter som härrör från planer eller projekt, oavsett om de befinner sig inom eller utanför ett skyddat område. Sådan sannolikhet föreligger om betydande effekter på området inte kan uteslutas. Begränsande åtgärder kan inte beaktas i detta skede. Även gränsöverskridande effekter ska beaktas.

4.5.2   ”... på ett betydande sätt”

Frågan om vad som är en ”betydande” effekt kan inte behandlas på ett godtyckligt sätt. För det första används ordet i ett objektivt sammanhang i direktivet (det ges alltså inte någon uttömmande definition). För det andra behövs en konsekvent syn på vad som är ”betydande” för att säkerställa att Natura 2000 fungerar som ett sammanhängande nät.

Även om det finns ett behov av objektivitet vid tolkningen av begreppet ”betydande” får sådan objektivitet helt klart inte skiljas från de särskilda egenskaperna och miljöförhållandena i det skyddade område som berörs av planen eller projektet. I detta sammanhang kan bevarandemålen för ett område liksom tidigare eller grundläggande information om detta vara mycket viktiga för att fastställa aspekter som är känsliga från bevarandesynpunkt (mål C-127/02, punkterna 46–48).

En del av denna information presenteras i den standardiserade datablankett som åtföljer urvalet av områden i enlighet med habitat- och fågeldirektiven (se avsnitt 3.5.1). Medlemsstaterna kan också ha tillgång till detaljerade förvaltningsplaner för bevarandet av området som beskriver variationer i fråga om känslighet hos livsmiljöer och arter inom ett område med avseende på olika hot.

Betydelsen kommer att variera beroende på faktorer som effekternas storlek, typ, omfattning, varaktighet, intensitet, tidpunkt, sannolikhet, kumulativa effekter och sårbarheten hos de berörda livsmiljöerna och arterna.

Mot denna bakgrund är det tydligt att det som kan vara betydande i förhållande till ett område kanske inte är det i relation till ett annat.

| Exempelvis kan en förlust av hundra kvadratmeter livsmiljö vara betydande för ett litet område med sällsynta orkidéer, medan en liknande förlust på ett stort stäppområde kan vara obetydlig om den inte påverkar bevarandemålen för området. |
| --- |

Exempelvis kan en förlust av hundra kvadratmeter livsmiljö vara betydande för ett litet område med sällsynta orkidéer, medan en liknande förlust på ett stort stäppområde kan vara obetydlig om den inte påverkar bevarandemålen för området.

Exempelvis kan en förlust av hundra kvadratmeter livsmiljö vara betydande för ett litet område med sällsynta orkidéer, medan en liknande förlust på ett stort stäppområde kan vara obetydlig om den inte påverkar bevarandemålen för området.

| Begreppet ”betydande” måste tolkas på ett objektivt sätt. Betydelsen av effekterna bör fastställas i förhållande till de särskilda egenskaperna och miljöförhållandena i det skyddade område som berörs av planen eller projektet, med särskild hänsyn tagen till områdets bevarandemål och ekologiska egenskaper. |
| --- |

Begreppet ”betydande” måste tolkas på ett objektivt sätt. Betydelsen av effekterna bör fastställas i förhållande till de särskilda egenskaperna och miljöförhållandena i det skyddade område som berörs av planen eller projektet, med särskild hänsyn tagen till områdets bevarandemål och ekologiska egenskaper.

Begreppet ”betydande” måste tolkas på ett objektivt sätt. Betydelsen av effekterna bör fastställas i förhållande till de särskilda egenskaperna och miljöförhållandena i det skyddade område som berörs av planen eller projektet, med särskild hänsyn tagen till områdets bevarandemål och ekologiska egenskaper.

4.5.3   ”... enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt”

En rad individuellt blygsamma effekter kan i kombination ge en betydande effekt. Domstolen har påpekat följande: ”Att inte ta hänsyn till den kumulativa inverkan av projekt leder nämligen i praktiken till att samtliga projekt av en viss typ kan undantas från skyldigheten till miljökonsekvensbeskrivning även om de sammantagna kan medföra betydande miljöpåverkan” (målen C-418/04 och C-392/96, punkterna 76 och 82).

”Att inte ta hänsyn till den kumulativa inverkan av projekt leder nämligen i praktiken till att samtliga projekt av en viss typ kan undantas från skyldigheten till miljökonsekvensbeskrivning även om de sammantagna kan medföra betydande miljöpåverkan”

I artikel 6.3 försöker man ta itu med detta genom att ta hänsyn till kombinationen av effekter från andra planer eller projekt. I detta avseende definieras inte uttryckligen i artikel 6.3 vilka andra planer och projekt som omfattas av bestämmelsen om planer och projekt i kombination.

Det är viktigt att notera att den underliggande avsikten med denna bestämmelse om planer och projekt i kombination är att ta hänsyn till kumulativa effekter, och dessa kommer ofta att uppkomma efter viss tid. I det sammanhanget kan man överväga planer eller projekt som slutförts, godkänts men inte slutförts eller föreslagits.

slutförts, godkänts men inte slutförts eller föreslagits

| | — | Utöver effekterna av dessa planer eller projekt som är det huvudsakliga föremålet för bedömningen, kan det vara lämpligt att överväga effekterna av redan genomförda planer och projekt på denna ”andra bedömningsnivå”, inklusive de som föregår dagen för införlivande av direktivet eller den dag då området utsågs (se t.ex. mål C-142/16, punkterna 61 och 63). Även om redan färdiga planer och projekt i sig undantas från bedömningskraven i artikel 6.3, är det fortfarande viktigt att beakta dem vid bedömningen av konsekvenserna av nya planer eller projekt för att fastställa om det finns potentiella kumulativa effekter av det aktuella projektet i kombination med andra redan genomförda planer och projekt. Effekterna av sådana genomförda planer och projekt skulle normalt sett utgöra en del av områdets referensförhållanden, vilka övervägs i detta skede (52). |
| --- | --- | --- |

—

Utöver effekterna av dessa planer eller projekt som är det huvudsakliga föremålet för bedömningen, kan det vara lämpligt att överväga effekterna av redan genomförda planer och projekt på denna ”andra bedömningsnivå”, inklusive de som föregår dagen för införlivande av direktivet eller den dag då området utsågs (se t.ex. mål C-142/16, punkterna 61 och 63). Även om redan färdiga planer och projekt i sig undantas från bedömningskraven i artikel 6.3, är det fortfarande viktigt att beakta dem vid bedömningen av konsekvenserna av nya planer eller projekt för att fastställa om det finns potentiella kumulativa effekter av det aktuella projektet i kombination med andra redan genomförda planer och projekt. Effekterna av sådana genomförda planer och projekt skulle normalt sett utgöra en del av områdets referensförhållanden, vilka övervägs i detta skede (52).

52

| — | Planer och projekt som har godkänts tidigare men som ännu inte genomförts eller avslutats bör omfattas av bestämmelsen om planer och projekt i kombination. |
| --- | --- |

—

Planer och projekt som har godkänts tidigare men som ännu inte genomförts eller avslutats bör omfattas av bestämmelsen om planer och projekt i kombination.

| — | När det gäller andra föreslagna planer eller projekt förefaller det med hänsyn till rättssäkerheten vara lämpligt att begränsa bestämmelserna om kombinationseffekter till dem som faktiskt har föreslagits, dvs. för vilka en ansökan om godkännande eller medgivande har lämnats in. Samtidigt bör det vara uppenbart att medlemsstaterna, när de överväger en föreslagen plan eller ett projekt, i framtiden inte skapar en presumtion till förmån för andra planer eller projekt som ännu inte har föreslagits. |
| --- | --- |

—

När det gäller andra föreslagna planer eller projekt förefaller det med hänsyn till rättssäkerheten vara lämpligt att begränsa bestämmelserna om kombinationseffekter till dem som faktiskt har föreslagits, dvs. för vilka en ansökan om godkännande eller medgivande har lämnats in. Samtidigt bör det vara uppenbart att medlemsstaterna, när de överväger en föreslagen plan eller ett projekt, i framtiden inte skapar en presumtion till förmån för andra planer eller projekt som ännu inte har föreslagits.

faktiskt har föreslagits

| Exempel: byggandet av ett bostadsområde får inte betydande konsekvenser och godkänns därför, men detta godkännande innebär inte att man kan utgå ifrån att tillstånd kommer att utfärdas också för byggandet av andra bostadsområden i framtiden. |
| --- |

Exempel: byggandet av ett bostadsområde får inte betydande konsekvenser och godkänns därför, men detta godkännande innebär inte att man kan utgå ifrån att tillstånd kommer att utfärdas också för byggandet av andra bostadsområden i framtiden.

Exempel: byggandet av ett bostadsområde får inte betydande konsekvenser och godkänns därför, men detta godkännande innebär inte att man kan utgå ifrån att tillstånd kommer att utfärdas också för byggandet av andra bostadsområden i framtiden.

Det är dessutom viktigt att notera att bedömningen av kumulativa effekter inte begränsas till en bedömning av liknande typer av planer eller projekt som omfattar samma verksamhetssektor (t.ex. en rad bostadsprojekt). Alla typer av planer eller projekt som i kombination med planen eller projektet i fråga kan ha en betydande inverkan bör beaktas vid bedömningen.

Vid bedömningen bör man inte heller enbart beakta de kumulativa effekterna mellan projekt eller mellan planer utan även mellan projekt och planer (och vice versa). Till exempel kan ett nytt projekt för att bygga en större motorväg genom ett område på egen hand inte inverka negativt på området, men när det beaktas i kombination med en redan godkänd plan för bostadsutveckling för samma område kan dessa effekter komma att bli tillräckligt betydande för att påverka området på ett ogynnsamt sätt. Å andra sidan kanske en plan, som inte har någon betydande inverkan på Natura 2000-områdena på egen hand, bedöms annorlunda om den beaktas i kombination med ett redan föreslaget eller godkänt större utvecklingsprojekt som inte ingår i planen.

mellan projekt och planer

Potentiella kumulativa effekter bör bedömas med hjälp av sunda referensdata och inte enbart utifrån kvalitativa kriterier. De bör också bedömas som en integrerad del av den samlade bedömningen och inte behandlas enbart som en ”eftertanke” i slutet av bedömningsförfarandet.

| När man fastställer sannolika betydande effekter bör kombinationen med andra planer och/eller projekt också beaktas för att ta hänsyn till kumulativa effekter vid bedömningen av planen eller projektet i fråga. Bestämmelsen om kombinationen av planer och projekt rör andra planer eller projekt som redan har slutförts, godkänts men inte slutförts, eller som faktiskt har föreslagits. |
| --- |

När man fastställer sannolika betydande effekter bör kombinationen med andra planer och/eller projekt också beaktas för att ta hänsyn till kumulativa effekter vid bedömningen av planen eller projektet i fråga. Bestämmelsen om kombinationen av planer och projekt rör andra planer eller projekt som redan har slutförts, godkänts men inte slutförts, eller som faktiskt har föreslagits.

När man fastställer sannolika betydande effekter bör kombinationen med andra planer och/eller projekt också beaktas för att ta hänsyn till kumulativa effekter vid bedömningen av planen eller projektet i fråga. Bestämmelsen om kombinationen av planer och projekt rör andra planer eller projekt som redan har slutförts, godkänts men inte slutförts, eller som faktiskt har föreslagits.

4.6   VAD MENAS MED EN ”LÄMPLIG BEDÖMNING MED AVSEENDE PÅ KONSEKVENSERNA FÖR MÅLSÄTTNINGEN VAD GÄLLER BEVARANDET AV OMRÅDET”?

4.6.1   Vad menas med ”lämplig” bedömning?

Syftet med den lämpliga bedömningen är att bedöma planens eller projektets konsekvenser för bevarandemålen för området, antingen var för sig eller i kombination med andra planer eller projekt. Slutsatserna bör göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att försäkra sig om att det berörda området inte kommer att ta skada av planen eller projektet. En lämplig bedömning är därför särskilt inriktad på de arter och/eller livsmiljöer för vilka Natura 2000-området har utsetts.

bevarandemålen för området

om att det berörda området inte kommer att ta skada av planen eller projektet

I domen i Waddenzee-målet (C-127/02, punkterna 52–54 och 59) betonades vikten av att använda bästa vetenskapliga kunnande när man gör en lämplig bedömning, så att de behöriga myndigheterna med säkerhet kan dra slutsatsen att området inte kommer att ta skada.

”Vad avser begreppet ’lämplig’ bedömning, i den mening som avses i artikel 6.3 i livsmiljödirektivet, konstaterar domstolen att det i direktivet inte föreskrivs att bedömningen skall gå till på något specifikt sätt. Enligt bestämmelsens ordalydelse skall icke desto mindre en lämplig bedömning av en plans eller ett projekts konsekvenser för det berörda området föregå ett godkännande av planen eller projektet. Vid bedömningen skall de kumulativa effekterna av planen eller projektet och andra planer eller projekt med avseende på målsättningen att bevara området beaktas.”

”En sådan bedömning förutsätter således att

  alla aspekter av planen eller projektet som, enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt, kan påverka nämnda mål identifieras med hjälp av bästa vetenskapliga kunnande på området
  .”

”Med ledning av slutsatserna från den lämpliga bedömningen ... med avseende på konsekvenserna för målsättningen att bevara ett område, skall de behöriga nationella myndigheterna godkänna verksamheten endast efter att ha försäkrat sig om att det berörda området inte kommer att ta skada. Så är fallet

  när det ur ett vetenskapligt perspektiv inte föreligger några rimliga tvivel om att verksamheten inte kan ha en skadlig inverkan
  .”

Bedömningar som begränsas till allmänna beskrivningar och en ytlig genomgång av befintliga uppgifter om ”naturen” i området kan därför inte anses vara ”lämpliga” för de syften som anges i artikel 6.3. Enligt domstolen bör en lämplig bedömning innehålla fullständiga, exakta och slutliga bedömningar och slutsatser, på grundval av vilka varje rimligt vetenskapligt tvivel kan skingras
  vad beträffar de planerade arbetenas påverkan på det berörda området (mål C-304/05, punkt 69) (53). Det kan inte anses att en bedömning är lämplig om det saknas tillförlitliga och aktuella uppgifter om livsmiljöerna och arterna i området (mål C-43/10, punkt 115).

bör en lämplig bedömning innehålla fullständiga, exakta och slutliga bedömningar och slutsatser, på grundval av vilka varje rimligt vetenskapligt tvivel kan skingras

53

Det är nämligen vid tidpunkten för beslutet att tillåta projektet som det ur ett vetenskapligt perspektiv inte får föreligga några rimliga tvivel om att verksamheten inte kan ha en skadlig inverkan på det berörda området (mål C-239/04, punkt 24).

Vad gäller övervakningen i flera faser, kan sådan övervakning inte heller anses vara tillräcklig för att garantera att de skyldigheter som föreskrivs i artikel 6.3 i habitatdirektivet respekteras (mål C-142/16, punkt 43).

Av ovanstående följer att den lämpliga bedömningen bör vara motiverad och dokumenterad. Om bedömningen inte omfattar en beskrivning av den motiverade grunden för det efterföljande beslutet (dvs. om det är en enkel omotiverad, positiv eller negativ slutsats om en plan eller ett projekt) uppfyller den inte sitt syfte och kan inte anses vara ”lämplig”.

motiverad och dokumenterad

Slutligen är även tidsplanen viktig. Bedömningen är ett steg som ligger före och som utgör en grund för övriga steg – i synnerhet godkännande eller avslag för en plan eller ett projekt. Bedömningen måste därför göras
  innan
  den behöriga myndigheten beslutar om den ska genomföra eller godkänna planen eller projektet (mål C-127/02, punkt 42). Om en plan eller ett projekt omarbetas innan något beslut har fattats kan givetvis bedömningen revideras (vid behov flera gånger). Det bör dock inte vara möjligt för myndigheter att i efterhand komplettera en bedömning när den följande åtgärden i sekvensen av åtgärder som anges i artikel 6.3 och 6.4 har vidtagits.

tidsplanen

innan

| Förhållande till direktiven om miljökonsekvensbedömningar och strategiska miljöbedömningar


  Den lämpliga bedömningen genomförs ofta som en del av eller tillsammans med processen för miljökonsekvensbedömningar eller strategiska miljöbedömningar, och resultaten ingår i den relevanta miljökonsekvensbedömningen eller rapporten om strategisk miljöbedömning. Denna strategi kan bidra till att rationalisera de administrativa steg som krävs för att få exploateringstillstånd enligt EU:s miljölagstiftning (54). I det reviderade direktivet om miljökonsekvensbedömningar (55) (artikel 2.3) föreskrivs att medlemsstaterna, när det gäller projekt för vilka skyldigheten att utföra miljöbedömningar följer av både MKB-direktivet och habitatdirektivet, ska säkerställa att samordnade och/eller gemensamma förfaranden tillämpas när så är lämpligt. Relevant vägledning om detta har utfärdats (56).
  Icke desto mindre är det viktigt att de uppgifter som är relevanta för den lämpliga bedömningen och dess slutsatser är tydligt urskiljbara och identifierbara i miljökonsekvensbedömningsrapporten, så att de kan särskiljas från dem som ingår i den allmänna miljökonsekvensbedömningen eller den allmänna strategiska miljöbedömningen. Detta är nödvändigt eftersom det finns ett antal viktiga skillnader mellan miljökonsekvensbedömningen/den strategiska miljöbedömningen och förfarandena för lämplig bedömning, vilket innebär att en strategisk miljöbedömning eller en miljökonsekvensbedömning inte kan ersätta en lämplig bedömning, eftersom inget av förfarandena har företräde framför det andra.
  Detta bekräftades ytterligare av domstolen (mål C-418/04): ”Dessa två direktiv [direktiven om miljökonsekvensbedömning och strategisk miljöbedömning] innehåller bestämmelser om undersökningsförfarandet, utan att medlemsstaterna är bundna med avseende på avgörandet, och avser bara vissa projekt och planer. Enligt artikel 6.3 andra meningen i livsmiljödirektivet får en plan eller ett projekt emellertid endast godkännas först efter det att de behöriga nationella myndigheterna har försäkrat sig om att planen eller projektet inte kommer att skada området. Bedömningarna enligt direktiv 85/337 eller direktiv 2001/42 kan följaktligen inte ersätta det förfarande som föreskrivs i artikel 6.3 och 6.4 i livsmiljödirektivet.
  ”
  De viktigaste likheterna och skillnaderna mellan den lämpliga bedömningen och miljökonsekvensbedömningen och den strategiska miljöbedömningen redovisas i bilaga 1. |
| --- |

Förhållande till direktiven om miljökonsekvensbedömningar och strategiska miljöbedömningar

Förhållande till direktiven om miljökonsekvensbedömningar och strategiska miljöbedömningar

Den lämpliga bedömningen genomförs ofta som en del av eller tillsammans med processen för miljökonsekvensbedömningar eller strategiska miljöbedömningar, och resultaten ingår i den relevanta miljökonsekvensbedömningen eller rapporten om strategisk miljöbedömning. Denna strategi kan bidra till att rationalisera de administrativa steg som krävs för att få exploateringstillstånd enligt EU:s miljölagstiftning (54). I det reviderade direktivet om miljökonsekvensbedömningar (55) (artikel 2.3) föreskrivs att medlemsstaterna, när det gäller projekt för vilka skyldigheten att utföra miljöbedömningar följer av både MKB-direktivet och habitatdirektivet, ska säkerställa att samordnade och/eller gemensamma förfaranden tillämpas när så är lämpligt. Relevant vägledning om detta har utfärdats (56).

54

55

56

Icke desto mindre är det viktigt att de uppgifter som är relevanta för den lämpliga bedömningen och dess slutsatser är tydligt urskiljbara och identifierbara i miljökonsekvensbedömningsrapporten, så att de kan särskiljas från dem som ingår i den allmänna miljökonsekvensbedömningen eller den allmänna strategiska miljöbedömningen. Detta är nödvändigt eftersom det finns ett antal viktiga skillnader mellan miljökonsekvensbedömningen/den strategiska miljöbedömningen och förfarandena för lämplig bedömning, vilket innebär att en strategisk miljöbedömning eller en miljökonsekvensbedömning inte kan ersätta en lämplig bedömning, eftersom inget av förfarandena har företräde framför det andra.

en strategisk miljöbedömning eller en miljökonsekvensbedömning inte kan ersätta en lämplig bedömning, eftersom inget av förfarandena har företräde framför det andra

Detta bekräftades ytterligare av domstolen (mål C-418/04): ”Dessa två direktiv [direktiven om miljökonsekvensbedömning och strategisk miljöbedömning] innehåller bestämmelser om undersökningsförfarandet, utan att medlemsstaterna är bundna med avseende på avgörandet, och avser bara vissa projekt och planer. Enligt artikel 6.3 andra meningen i livsmiljödirektivet får en plan eller ett projekt emellertid endast godkännas först efter det att de behöriga nationella myndigheterna har försäkrat sig om att planen eller projektet inte kommer att skada området. Bedömningarna enligt direktiv 85/337 eller direktiv 2001/42 kan följaktligen inte ersätta det förfarande som föreskrivs i artikel 6.3 och 6.4 i livsmiljödirektivet.
  ”

”Dessa två direktiv [direktiven om miljökonsekvensbedömning och strategisk miljöbedömning] innehåller bestämmelser om undersökningsförfarandet, utan att medlemsstaterna är bundna med avseende på avgörandet, och avser bara vissa projekt och planer

Enligt artikel 6.3 andra meningen i livsmiljödirektivet får en plan eller ett projekt emellertid endast godkännas först efter det att de behöriga nationella myndigheterna har försäkrat sig om att planen eller projektet inte kommer att skada området. Bedömningarna enligt direktiv 85/337 eller direktiv 2001/42 kan följaktligen inte ersätta det förfarande som föreskrivs i artikel 6.3 och 6.4 i livsmiljödirektivet.

De viktigaste likheterna och skillnaderna mellan den lämpliga bedömningen och miljökonsekvensbedömningen och den strategiska miljöbedömningen redovisas i bilaga 1.

4.6.2   Den lämpliga bedömningens innehåll

Vid förfarandena för bedömning av planer eller projekt som kan antas påverka Natura 2000-områden bör det garanteras att fullständig hänsyn tas till alla de faktorer som bidrar till områdets integritet (se avsnitt 3.7.4), både vid bestämningen av referensförhållandet och när åtgärder vidtas för att fastställa potentiella konsekvenser, begränsande åtgärder och kvarstående konsekvenser.

I detta avseende måste man se till att den bedömning som görs avser alla de faktorer som bidrar till områdets integritet i enlighet med områdets bevarandemål och standardiserade datablankett och att den bygger på bästa tillgängliga vetenskapliga kunskap på området.

bästa tillgängliga vetenskapliga kunskap på området

Den information som krävs ska vara aktuell (mål C-43/10, punkt 115) och får där så är lämpligt omfatta följande frågor:

Den information som krävs ska vara aktuell

| — | Struktur, funktion och roll hos områdets olika ekologiska tillgångar. |
| --- | --- |

—

Struktur, funktion och roll hos områdets olika ekologiska tillgångar.

| — | Livsmiljötypers utbredningsområde, representativitet och grad av bevarande inom området. |
| --- | --- |

—

Livsmiljötypers utbredningsområde, representativitet och grad av bevarande inom området.

| — | Populationens storlek, grad av isolering, ekotyp, genetiska pool, åldersstruktur och grad av bevarande av arter enligt bilaga 2 till habitatdirektivet som förekommer inom området eller av den fågelart för vilken det särskilda skyddsområdet har utsetts. |
| --- | --- |

—

Populationens storlek, grad av isolering, ekotyp, genetiska pool, åldersstruktur och grad av bevarande av arter enligt bilaga 2 till habitatdirektivet som förekommer inom området eller av den fågelart för vilken det särskilda skyddsområdet har utsetts.

| — | Eventuella övriga ekologiska tillgångar och funktioner som identifierats inom området, och |
| --- | --- |

—

Eventuella övriga ekologiska tillgångar och funktioner som identifierats inom området, och

| — | hot som påverkar eller utgör en potentiell risk för livsmiljöer och arter som finns i området. |
| --- | --- |

—

hot som påverkar eller utgör en potentiell risk för livsmiljöer och arter som finns i området.

Vid bedömningen bör man också på ett uttömmande sätt identifiera alla potentiella konsekvenser av planen eller projektet som kan antas vara betydande för området, och därvid beakta kumulativa konsekvenser och andra konsekvenser som kan antas uppkomma när planen eller projektet som bedöms kombineras med andra planer eller projekt.

ett uttömmande sätt identifiera alla potentiella konsekvenser

Vid bedömning ska bästa tillgängliga teknik och metoder användas för att uppskatta hur omfattande påverkan planen eller projektet kommer att ha på områdets eller områdenas integritet. Beskrivningen av områdets integritet och konsekvensbedömningen bör baseras på bästa möjliga indikatorer som är specifika för Natura 2000-tillgångarna och som också kan användas för att övervaka effekten av att planen eller projektet genomförs.

bästa tillgängliga teknik och metoder användas för att uppskatta hur omfattande påverkan

En lämplig utvärderingsrapport bör vara tillräckligt detaljerad för att visa hur man nådde fram till den slutliga slutsatsen och av vilka vetenskapliga skäl. Till exempel identifierade domstolen i sitt avgörande i mål C-404/09 ett antal luckor i den berörda bedömningen (dvs. att den inte i tillräcklig utsträckning beaktade eventuella störningar på de olika arterna i de berörda områdena, såsom buller och vibrationer eller risken för att isolera subpopulationer genom att blockera kommunikationskorridorer som kopplar dessa subpopulationer till andra populationer) (57).

57

4.6.3   ... med avseende på målen för bevarandet av området

En lämplig bedömning är inriktad på att bedöma konsekvenserna för området av planen eller projektet, enskilt eller i kombination med andra planer eller projekt, med avseende på målen för bevarandet av området. Artikel 6.3 måste därför läsas i nära anslutning till artikel 6.1 och 6.2 eftersom de bevarandemål som ska användas vid den lämpliga bedömningen också är kopplade till dessa två tidigare punkter.

att bedöma konsekvenserna för området

med avseende på målen för bevarandet av området

Såsom förklaras i avsnitt 2.3.1 bör bevarandemål fastställas för varje enskilt område och inom detta område gälla alla arter och livsmiljötyper för vilka området har utsetts enligt habitatdirektivet eller klassificerats enligt fågeldirektivet.

Dessa bevarandemål bör baseras på de aktuella arternas och livsmiljöernas ekologiska behov och definiera det önskvärda bevarandetillståndet för arterna och livsmiljötyperna i området. Detta bör fastställas med hänsyn till bevarandetillståndet för varje art och livsmiljötyp i enlighet med vad som anges i den standardiserade datablanketten. Bevarandemålen bör också återspegla områdets betydelse för att Natura 2000-nätet ska vara sammanhängande, så att varje område på bästa möjliga sätt bidrar till att uppnå en gynnsam bevarandestatus på lämplig geografisk nivå inom det naturliga utbredningsområdet för de berörda arterna eller livsmiljötyperna.

bevarandemål

I de fall då dessa bevarandemål har fastställts för ett område måste effekterna bedömas i förhållande till dessa mål.

Detta bekräftades av domstolens dom i Waddenzee-målet (mål C-127/02, punkterna 46–44): ”Av artikel 6.3 första meningen i livsmiljödirektivet jämförd med tionde skälet i samma direktiv framgår att frågan huruvida konsekvenserna av en plan eller ett projekt, som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område, är betydande för området, skall bedömas mot bakgrund av direktivets målsättning att bevara. När en sådan plan eller ett sådant projekt påverkar området utan att skada direktivets målsättning att bevara, skall planen eller projektet således anses inte kunna ha en betydande påverkan på området i fråga.”

”Av artikel 6.3 första meningen i livsmiljödirektivet jämförd med tionde skälet i samma direktiv framgår att frågan huruvida konsekvenserna av en plan eller ett projekt, som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område, är betydande för området, skall bedömas mot bakgrund av direktivets målsättning att bevara. När en sådan plan eller ett sådant projekt påverkar området utan att skada direktivets målsättning att bevara, skall planen eller projektet således anses inte kunna ha en betydande påverkan på området i fråga.

”Omvänt skall

  en sådan plan eller ett sådant projekt undantagslöst anses kunna ha en betydande påverkan på området när det riskerar att äventyra målsättningen att bevara det berörda området

  . Frågan huruvida effekterna är betydande skall, vid bedömningen av nämnda plans eller projekts framtida effekter, såsom kommissionen har gjort gällande, besvaras mot bakgrund av det berörda områdets särart och miljömässiga förhållanden.”

Om bevarandemål ännu inte har fastställts för ett område, och tills detta är gjort, måste man i den relevanta bedömningen åtminstone anta att målet är att se till att livsmiljötyper eller habitat för arter som förekommer inte försämras under den nuvarande nivån eller att arterna inte störs i betydande utsträckning i enlighet med kraven i artikel 6.2 och utan att det påverkar effektiviteten hos de bevarandeåtgärder som krävs för att kraven i artikel 6.1 ska vara uppfyllda.

Denna ståndpunkt har bekräftats av domstolen (mål C-127/02, punkt 36): ”Ett godkännande med stöd av artikel 6.3 i livsmiljödirektivet förutsätter nämligen att planen eller projektet inte har bedömts kunna skada det berörda området och, i enlighet med detta, inte heller kunna förorsaka sådana försämringar eller betydande störningar som avses i artikel 6.2.”

”Ett godkännande med stöd av artikel 6.3 i livsmiljödirektivet förutsätter nämligen att planen eller projektet inte har bedömts kunna skada det berörda området och, i enlighet med detta, inte heller kunna förorsaka sådana försämringar eller betydande störningar som avses i artikel 6.2.

4.6.4   Begreppet ”områdets integritet”

Det framgår av sammanhanget och direktivets syfte att begreppet ”områdets integritet” (”att det berörda området inte kommer att ta skada”) syftar på områdets bevarandemål (se avsnitt 4.6.3 ovan). Det är t.ex. möjligt att en plan eller ett projekt kommer att påverka området negativt endast i visuell mening eller påverka andra livsmiljötyper eller arter än de som förtecknas i bilaga 1 eller bilaga 2 för vilka området har utsetts. I sådana fall är effekterna inte skadliga när det gäller tillämpningen av artikel 6.3.

Om ingen av de livsmiljötyper eller arter för vilka området har utsetts påverkas i någon betydande utsträckning kan med andra ord områdets integritet inte anses ta skada. Om någon av dem emellertid påverkas väsentligt, med hänsyn tagen till områdets bevarandemål, innebär detta med nödvändighet att områdets integritet tar skada.

Detta stöds av domstolen i dess avgörande i mål C-258/11, punkt 48: ”Artikel 6.3 i livsmiljödirektivet ska tolkas så, att

  planer eller projekt

  som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område

  skadar detta områdes integritet, om de kan förhindra bibehållande på lång sikt av det berörda områdets grundläggande särdrag, vilka har samband med förekomsten av en prioriterad livsmiljö

  , vars bevarande har motiverat att området upptogs på listan över områden av gemenskapsintresse, i den mening som avses i detta direktiv. Vid denna bedömning ska försiktighetsprincipen tillämpas.” Den logiska grunden för en sådan tolkning skulle också vara relevant för icke-prioriterade livsmiljötyper och arternas livsmiljöer.

”Artikel 6.3 i livsmiljödirektivet ska tolkas så, att

planer eller projekt

som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område

skadar detta områdes integritet, om de kan förhindra bibehållande på lång sikt av det berörda områdets grundläggande särdrag, vilka har samband med förekomsten av en prioriterad livsmiljö

, vars bevarande har motiverat att området upptogs på listan över områden av gemenskapsintresse, i den mening som avses i detta direktiv. Vid denna bedömning ska försiktighetsprincipen tillämpas.”

Uttrycket ”områdets integritet” visar att fokus ligger på det specifika området. Det är därför inte tillåtet att förstöra ett område eller en del av det med motiveringen att bevarandestatusen för de livsmiljötyper och arter som inryms i vilket fall som helst kommer att förbli gynnsam inom medlemsstatens europeiska territorium.

När det gäller innebörden av ”integritet” avser detta tydligt den ekologiska integriteten. Detta kan anses vara egenskapen eller förhållandet att vara hel eller komplett. I ett dynamiskt ekologiskt sammanhang kan det också tolkas som motståndskraft och förmåga att utvecklas på ett sätt som är gynnsamt för bevarandet.

den ekologiska integriteten

Begreppet ”områdets integritet” kan definieras som en sammanhängande summa av områdets ekologiska struktur, funktion och ekologiska processer i hela dess område, som gör det möjligt att bevara livsmiljöer, grupper av livsmiljöer och/eller populationer av arter för vilka området utsetts.

Ett område kan anses ha en hög grad av integritet om den inneboende potentialen för att nå målsättningen för bevarandet av området uppnås, kapaciteten för självläkande och självförnyelse under dynamiska förhållanden bibehålls, och ett minimum av externt skötsel- och förvaltningsstöd behövs.

När man tittar på ”områdets integritet” är det därför viktigt att ta hänsyn till en rad faktorer, inklusive möjligheten att effekter uppstår på kort, medellång och lång sikt.

| Begreppet ”områdets integritet” omfattar områdets grundläggande egenskaper och ekologiska funktioner. Beslutet om huruvida området påverkas negativt bör vara inriktat på och begränsas till de livsmiljöer och arter för vilka området har utsetts och bevarandemålen för området. |
| --- |

Begreppet ”områdets integritet” omfattar områdets grundläggande egenskaper och ekologiska funktioner. Beslutet om huruvida området påverkas negativt bör vara inriktat på och begränsas till de livsmiljöer och arter för vilka området har utsetts och bevarandemålen för området.

Begreppet ”områdets integritet” omfattar områdets grundläggande egenskaper och ekologiska funktioner. Beslutet om huruvida området påverkas negativt bör vara inriktat på och begränsas till de livsmiljöer och arter för vilka området har utsetts och bevarandemålen för området.

4.6.5   Bedömning av konsekvenserna för området

Den lämpliga bedömningen innebär att man tittar på alla aspekter av planen eller projektet som skulle kunna få en betydande effekt på Natura 2000-området. I detta sammanhang bör varje del av planen eller projektet i sin tur granskas och dess potentiella effekter bör beaktas i förhållande till var och en av de arter eller livsmiljötyper för vilka området har utsetts (58). Därefter bör effekterna av de olika delarna av planen eller projektet bedömas tillsammans och i förhållande till varandra, så att även samspelet mellan dem kan fastställas.

58

| Det kan till exempel vara så att dödlighetsrisken på grund av kollisioner med vindturbiner sannolikt inte blir betydande, men om den risken beaktas i kombination med installation av luftledningar, som också skulle kunna orsaka dödlighet på grund av kollisioner, så kan effekterna för vissa fågelpopulationer bli betydande. |
| --- |

Det kan till exempel vara så att dödlighetsrisken på grund av kollisioner med vindturbiner sannolikt inte blir betydande, men om den risken beaktas i kombination med installation av luftledningar, som också skulle kunna orsaka dödlighet på grund av kollisioner, så kan effekterna för vissa fågelpopulationer bli betydande.

Det kan till exempel vara så att dödlighetsrisken på grund av kollisioner med vindturbiner sannolikt inte blir betydande, men om den risken beaktas i kombination med installation av luftledningar, som också skulle kunna orsaka dödlighet på grund av kollisioner, så kan effekterna för vissa fågelpopulationer bli betydande.

Det är uppenbart att effekterna av varje projekt är unika och måste utvärderas från fall till fall. Enligt domen i Waddenzee-målet (C-127/02, punkt 48) ska ”[f]rågan huruvida effekterna är betydande ... vid bedömningen av nämnda plans eller projekts framtida effekter ... besvaras mot bakgrund av det berörda områdets särart och miljömässiga förhållanden”. Relevanta allmänna föreskrifter och specifikationer som fastställts av medlemsstaterna kan också användas i det syftet.

Det är uppenbart att effekterna av varje projekt är unika och måste utvärderas från fall till fall.

f]rågan huruvida effekterna är betydande ... vid bedömningen av nämnda plans eller projekts framtida effekter ... besvaras mot bakgrund av det berörda områdets särart och miljömässiga förhållanden”

Även om fokus bör ligga på arter och livsmiljöer av gemenskapsintresse (inklusive fåglar som identifieras i enlighet med artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet) och som har motiverat utseendet av området, bör man inte glömma att dessa målegenskaper även samverkar med andra arter och livsmiljöer och den fysiska miljön på olika sätt.

Det är därför viktigt att beakta alla de faktorer som är nödvändiga för områdets funktioner och struktur samt för de livsmiljötyper och arter som finns i området. Dessutom kan andra arter vara relevanta när det gäller att fastställa de potentiella effekterna på skyddade livsmiljöer om de utgör typiska arter för den berörda livsmiljön (59) eller spelar en roll i livsmedelskedjan som områdets målegenskaper är beroende av.

59

Bedömningen av effekterna måste grunda sig på objektiva och, om möjligt, kvantifierbara kriterier. Effekterna bör förutsägas så exakt som möjligt, och grunden för dessa förutsägelser bör klargöras och registreras i rapporten över den lämpliga utvärderingen (detta innebär också att en förklaring av graden av tillförlitlighet för förutsägelserna inkluderas). Precis som i alla konsekvensbedömningar bör en lämplig bedömning göras inom en strukturerad ram för att säkerställa att prognoserna kan göras så objektivt och korrekt som möjligt.

Bedömningen av effekterna måste grunda sig på objektiva

kvantifierbara kriterier

Eftersom domstolen har betonat vikten av att använda de bästa vetenskapliga rönen när man gör en lämplig bedömning kan det bli nödvändigt med ytterligare miljö- och undersökningsarbete på fältet för att komplettera befintliga uppgifter. Detaljerade undersökningar och fältarbete bör bedrivas under tillräckligt lång tid och inriktas på de målegenskaper som är känsliga för projektåtgärderna. Känsligheten bör analyseras med beaktande av möjliga interaktioner mellan projektets verksamheter (typ, omfattning, metoder osv.) och berörda livsmiljöer och arter (plats, ekologiska behov, vitala områden, beteende osv.).

4.6.6   Överväg lämpliga begränsande åtgärder för att undvika eller minska effekterna

Om skadliga effekter på områdets integritet har konstaterats under den lämpliga bedömningen eller inte kan uteslutas, kan planen eller projektet i fråga inte godkännas. Beroende på vilken grad av påverkan det är fråga om kan det dock vara möjligt att införa vissa begränsande åtgärder som undviker dessa effekter eller minskar dem till en nivå som inte längre är skadligt för områdets integritet.

Begränsande åtgärder måste vara direkt kopplade till de sannolika effekter som har konstaterats i den lämpliga bedömningen och som kan fastställas först när dessa effekter har bedömts fullständigt och beskrivits i den lämpliga bedömningen. Såsom påpekas i avsnitt 4.5.1 kan begränsande åtgärder därför övervägas först i detta skede och inte i samband med förhandsbedömningen.

Fastställandet av begränsande åtgärder och själva konsekvensbedömningen måste bygga på en god förståelse av de arter och livsmiljöer som berörs. Åtgärderna kan till exempel omfatta

| — | datum och tidsplan för genomförandet (t.ex.: ingen drift under häckningsperioden för en viss art), |
| --- | --- |

—

datum och tidsplan för genomförandet (t.ex.: ingen drift under häckningsperioden för en viss art),

| — | typen av verktyg och insatser som ska genomföras (t.ex.: att använda ett visst mudderverk på ett överenskommet avstånd från land för att inte påverka en känslig livsmiljö eller för att minska utsläpp som kan orsaka skadlig avsättning av föroreningar), och |
| --- | --- |

—

typen av verktyg och insatser som ska genomföras (t.ex.: att använda ett visst mudderverk på ett överenskommet avstånd från land för att inte påverka en känslig livsmiljö eller för att minska utsläpp som kan orsaka skadlig avsättning av föroreningar), och

| — | de helt fredade platserna inom ett område (t.ex. övervintringsiden för en djurart). |
| --- | --- |

—

de helt fredade platserna inom ett område (t.ex. övervintringsiden för en djurart).

Begränsande åtgärder, som syftar till att undvika eller minska påverkan eller hindra den från att alls uppkomma, får inte förväxlas med kompensationsåtgärder, som är avsedda att kompensera för eventuella skador som kan uppstå till följd av projektet. Kompensationsåtgärder kan endast beaktas enligt artikel 6.4 om planen eller projektet har godkänts som nödvändigt av tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse och där det inte finns några alternativ (se avsnitt 5).

Begränsande åtgärder, som syftar till att undvika eller minska påverkan eller hindra den från att alls uppkomma, får inte förväxlas med kompensationsåtgärder,

Denna åtskillnad bekräftades av domstolen, som konstaterade att ”[a]rtikel 6.3 i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter ska tolkas så, att planer eller projekt – som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område av gemenskapsintresse, som har negativa konsekvenser för en livsmiljötyp i området och som inbegriper åtgärder i syfte att där anlägga en lika stor eller större yta med denna livsmiljötyp – är till skada för nämnda område. Sådana åtgärder kan inte, i förekommande fall, kvalificeras som kompensationsåtgärder i den mening som avses i artikel 6.4 i nämnda direktiv annat än när villkoren däri är uppfyllda. (...) Dessa åtgärder syftar nämligen varken till att undvika eller minska de betydande negativa konsekvenser för denna livsmiljötyp som är direkt orsakade av ... projektet, utan har till syfte att senare kompensera för denna påverkan. Åtgärderna kan därför inte anses garantera att området inte kommer att ta skada av projektet i den mening som avses i artikel 6.3 i livsmiljödirektivet.” (Mål C-521/12, punkterna 29–35 och 38–39; se även målen C-387/15 och C-388/15, punkt 48).

”[a]rtikel 6.3 i rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter ska tolkas så, att planer eller projekt – som inte direkt hänger samman med eller är nödvändiga för skötseln och förvaltningen av ett område av gemenskapsintresse, som har negativa konsekvenser för en livsmiljötyp i området och som inbegriper åtgärder i syfte att där anlägga en lika stor eller större yta med denna livsmiljötyp – är till skada för nämnda område

Sådana åtgärder kan inte, i förekommande fall, kvalificeras som kompensationsåtgärder i den mening som avses i artikel 6.4 i nämnda direktiv annat än när villkoren däri är uppfyllda. (...) Dessa åtgärder syftar nämligen varken till att undvika eller minska de betydande negativa konsekvenser för denna livsmiljötyp som är direkt orsakade av ... projektet, utan har till syfte att senare kompensera för denna påverkan. Åtgärderna kan därför inte anses garantera att området inte kommer att ta skada av projektet i den mening som avses i artikel 6.3 i livsmiljödirektivet.”

I samband med detta konstaterade domstolen att ”åtgärder, som ingår i en plan eller ett projekt som inte direkt hänger samman med eller är nödvändigt för skötseln och förvaltningen av ett område av gemenskapsintresse, enligt vilka en yta med samma livsmiljötyp som finns på nämnda område ska anläggas i framtiden – innan det uppkommit negativa konsekvenser för den livsmiljötypen på det området – trots att genomförandet av detta först kommer att ske efter bedömningen av huruvida den skada som eventuellt kan påverka området är betydande, inte ska beaktas vid nämnda bedömning”. (Målen C-387/15 och C-388/15, punkt 64.)

”åtgärder, som ingår i en plan eller ett projekt som inte direkt hänger samman med eller är nödvändigt för skötseln och förvaltningen av ett område av gemenskapsintresse, enligt vilka en yta med samma livsmiljötyp som finns på nämnda område ska anläggas i framtiden – innan det uppkommit negativa konsekvenser för den livsmiljötypen på det området – trots att genomförandet av detta först kommer att ske efter bedömningen av huruvida den skada som eventuellt kan påverka området är betydande, inte ska beaktas vid nämnda bedömning”.

Naturligtvis kommer väl utformade och vidtagna begränsande åtgärder att minska omfattningen av de nödvändiga kompensationsåtgärderna (i tillämpliga fall inom ramen för artikel 6.4) genom att begränsa de återstående effekter som kräver kompensation.

För att den behöriga myndigheten ska kunna avgöra om de begränsande åtgärderna är tillräckliga för att undanröja eventuella negativa effekter av planen eller projektet på området (och inte oavsiktligt orsakar andra skadliga effekter på arten och livsmiljötyperna i fråga), måste varje begränsande åtgärd beskrivas i detalj, med en förklaring som bygger på vetenskapliga belägg för hur den kommer att eliminera eller minska de skadliga effekter som har fastställts. Information bör också lämnas om hur, när och av vem de ska genomföras och vilka åtgärder som kommer att vidtas för att övervaka deras effektivitet och vid behov vidta korrigerande åtgärder. Behovet av definitiva uppgifter vid tidpunkten för godkännandet tas också upp i mål C-142/16, punkterna 37–45.

varje begränsande åtgärd beskrivas i detalj

Om den behöriga myndigheten anser att de begränsande åtgärderna är tillräckliga för att undvika de skadliga effekter på områdets integritet som fastställts i den lämpliga bedömningen, kommer de att bli en integrerad del av specifikationen för den slutliga planen eller det slutliga projektet. De kan också anges som ett villkor för godkännande av projektet. Om det emellertid fortfarande finns en kvarstående negativ inverkan på områdets integritet, även efter införandet av de begränsande åtgärderna, kan planen eller projektet inte godkännas (om inte villkoren i artikel 6.4 är uppfyllda).

| Begränsande åtgärder kan föreslås av planens eller projektets förespråkare och/eller krävas av de behöriga nationella myndigheterna för att undvika de potentiella effekter som fastställts i den lämpliga bedömningen eller minska dem till en nivå där de inte längre kommer att skada områdets integritet.


  Beskrivningen av de begränsande åtgärderna, t.ex. själva konsekvensbedömningen, måste grundas på en god förståelse av berörda arter och livsmiljöer och vara detaljerad. Väl utformade och vidtagna begränsande åtgärder kommer att minska omfattningen av nödvändiga kompensationsåtgärder, om detta är tillämpligt inom ramen för artikel 6.4, genom att begränsa de återstående effekter som kräver kompensation. |
| --- |

Begränsande åtgärder kan föreslås av planens eller projektets förespråkare och/eller krävas av de behöriga nationella myndigheterna för att undvika de potentiella effekter som fastställts i den lämpliga bedömningen eller minska dem till en nivå där de inte längre kommer att skada områdets integritet.

Begränsande åtgärder kan föreslås av planens eller projektets förespråkare och/eller krävas av de behöriga nationella myndigheterna för att undvika de potentiella effekter som fastställts i den lämpliga bedömningen eller minska dem till en nivå där de inte längre kommer att skada områdets integritet.

Beskrivningen av de begränsande åtgärderna, t.ex. själva konsekvensbedömningen, måste grundas på en god förståelse av berörda arter och livsmiljöer och vara detaljerad. Väl utformade och vidtagna begränsande åtgärder kommer att minska omfattningen av nödvändiga kompensationsåtgärder, om detta är tillämpligt inom ramen för artikel 6.4, genom att begränsa de återstående effekter som kräver kompensation.

Beskrivningen av de begränsande åtgärderna, t.ex. själva konsekvensbedömningen, måste grundas på en god förståelse av berörda arter och livsmiljöer och vara detaljerad. Väl utformade och vidtagna begränsande åtgärder kommer att minska omfattningen av nödvändiga kompensationsåtgärder, om detta är tillämpligt inom ramen för artikel 6.4, genom att begränsa de återstående effekter som kräver kompensation.

4.7   BESLUTSFATTANDE

4.7.1   ”De behöriga nationella myndigheterna”

Det är uppenbart att ordet ”nationella” i detta uttryck har använts i motsats till ”EU-” eller ”internationella”. Termen avser således inte bara myndigheter inom den centrala förvaltningen utan även regionala, provinsiella eller kommunala myndigheter som måste ge tillstånd eller samtycke till en plan eller ett projekt. En domstol kan utgöra en behörig myndighet om den har rätt att fatta beslut om innehållet i en föreslagen plan eller ett föreslaget projekt i enlighet med artikel 6.3 (mål C-127/04, punkt 69).

Under vissa omständigheter kan en plan eller ett projekt godkännas av en lagstiftande myndighet (ett nationellt eller regionalt parlament) och utformas som en rättsakt. I detta sammanhang har domstolen i mål C-182/10, punkterna 69–70, slagit fast följande: ”Dessa skyldigheter [i artikel 6.3] åligger medlemsstaterna enligt livsmiljödirektivet,

  oberoende av beskaffenheten av den nationella myndighet som är behörig att godkänna planen eller projektet i fråga

  . I artikel 6.3 i detta direktiv, som avser ’de behöriga nationella myndigheterna’, föreskrivs ingen särskild regel avseende de planer och projekt som godkänns av en lagstiftande myndighet. Att det är fråga om en lagstiftande myndighet påverkar inte heller omfattningen av de skyldigheter som åligger medlemsstaterna enligt bestämmelserna i artikel 6.3 i livsmiljödirektivet. ... Artikel 6.3 i livsmiljödirektivet ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell myndighet, vare sig den är en lagstiftande myndighet eller inte, att godkänna planer eller projekt utan att dessförinnan försäkra sig om att det berörda området inte kommer att ta skada.”

”Dessa skyldigheter [i artikel 6.3] åligger medlemsstaterna enligt livsmiljödirektivet,

oberoende av beskaffenheten av den nationella myndighet som är behörig att godkänna planen eller projektet i fråga

. I artikel 6.3 i detta direktiv, som avser ’de behöriga nationella myndigheterna’, föreskrivs ingen särskild regel avseende de planer och projekt som godkänns av en lagstiftande myndighet. Att det är fråga om en lagstiftande myndighet påverkar inte heller omfattningen av de skyldigheter som åligger medlemsstaterna enligt bestämmelserna i artikel 6.3 i livsmiljödirektivet. ... Artikel 6.3 i livsmiljödirektivet ska tolkas så, att den utgör hinder för en nationell myndighet, vare sig den är en lagstiftande myndighet eller inte, att godkänna planer eller projekt utan att dessförinnan försäkra sig om att det berörda området inte kommer att ta skada.”

Med andra ord kan en plan eller ett projekt inte godkännas genom en lag om en lämplig bedömning inte har gjorts i förväg, i enlighet med artikel 6.3 i habitatdirektivet, eller om den relevanta bedömningen inte med säkerhet har visat att det inte kommer att uppstå några negativa effekter för områdets integritet (60).

60

| Med behöriga nationella myndigheter avses de myndigheter som har rätt att bevilja tillstånd eller samtycke till en plan eller ett projekt. |
| --- |

Med behöriga nationella myndigheter avses de myndigheter som har rätt att bevilja tillstånd eller samtycke till en plan eller ett projekt.

Med behöriga nationella myndigheter avses de myndigheter som har rätt att bevilja tillstånd eller samtycke till en plan eller ett projekt.

4.7.2   När ska allmänhetens åsikt höras?

I habitatdirektivet finns ingen uttrycklig skyldighet att inhämta synpunkter från allmänheten vid godkännande av planer eller projekt som kräver en lämplig bedömning. Enligt artikel 6.3 ska det endast göras ”om detta är lämpligt”. Samråd med allmänheten är emellertid ett viktigt inslag i direktiven om miljökonsekvensbedömningar och strategiska miljöbedömningar. Om den bedömning som krävs enligt artikel 6.3 samordnas med bedömningen enligt dessa direktiv är det därför, i enlighet med deras krav, nödvändigt med ett offentligt samråd.

om detta är lämpligt”

Även om en plan eller ett projekt inte omfattas av direktiven om miljökonsekvensbedömningar och strategiska miljöbedömningar och enbart bedöms på grundval av artikel 6.3 i habitatdirektivet, har domstolen i en nyligen avkunnad dom på grundval av kraven i Århuskonventionen (61) klargjort att den berörda allmänheten, inklusive erkända miljöorganisationer, har rätt att delta i tillståndsförfarandet (mål C-243/15, punkt 49). Denna rätt omfattar framför allt ”rätt att, bland annat, delta i beslutsprocessen ’på ett meningsfullt sätt’ genom att ’skriftligen eller, i förekommande fall, vid en offentlig utfrågning eller ett offentligt möte med sökanden lämna alla synpunkter, upplysningar, analyser eller åsikter som den anser vara av betydelse för den föreslagna verksamheten’” (mål C-243/15, punkt 46).

61

”rätt att, bland annat, delta i beslutsprocessen ’på ett meningsfullt sätt’ genom att ’skriftligen eller, i förekommande fall, vid en offentlig utfrågning eller ett offentligt möte med sökanden lämna alla synpunkter, upplysningar, analyser eller åsikter som den anser vara av betydelse för den föreslagna verksamheten’”

I detta sammanhang bör också nämnas att domstolen på grundval av allmänhetens rätt att delta ger miljöorganisationer rätt att väcka talan mot ”[b]eslut som fattas av behöriga nationella myndigheter inom ramen för artikel 6.3 i direktiv 92/43 ... oavsett om besluten avser ett yrkande om att få delta i tillståndsförfarandet, en prövning av om det finns behov av att bedöma en plan eller ett projekts miljömässiga konsekvenser med avseende på ett skyddat område eller huruvida de slutsatser som dragits till följd av en sådan bedömning är riktiga med avseende på de risker detta projekt eller denna plan medför för ett sådant område” (mål C-243/15, punkt 56).

”[b]eslut som fattas av behöriga nationella myndigheter inom ramen för artikel 6.3 i direktiv 92/43 ... oavsett om besluten avser ett yrkande om att få delta i tillståndsförfarandet, en prövning av om det finns behov av att bedöma en plan eller ett projekts miljömässiga konsekvenser med avseende på ett skyddat område eller huruvida de slutsatser som dragits till följd av en sådan bedömning är riktiga med avseende på de risker detta projekt eller denna plan medför för ett sådant område”

4.7.3   Att fatta beslut på grundval av en lämplig bedömning

Det är de behöriga nationella myndigheterna som ska godkänna planen eller projektet mot bakgrund av slutsatserna i den lämpliga bedömningen av konsekvenserna av en plan eller ett projekt för det berörda Natura 2000-området. Detta kan göras först efter det att de har konstaterat att områdets integritet inte kommer att ta skada av planen eller projektet. Så är fallet när det ur ett vetenskapligt perspektiv inte kvarstår några rimliga tvivel om att verksamheten inte kan ha en skadlig inverkan.

först efter det att de har konstaterat att områdets integritet inte kommer att ta skada av planen eller projektet

Om det kvarstår osäkerhet om att området inte kommer att ta skada i samband med undersökta projekt och planer är den berörda medlemsstaten skyldig att vägra ge tillstånd
  (mål C-127/02, punkt 57).

Om det kvarstår osäkerhet om att området inte kommer att ta skada i samband med undersökta projekt och planer är den berörda medlemsstaten skyldig att vägra ge tillstånd

Och vidare: ”Godkännandekriteriet i artikel 6.3 andra meningen i livsmiljödirektivet inbegriper försiktighetsprincipen ... och gör det möjligt att på ett effektivt sätt förhindra att skyddade områden skadas genom planer och projekt. Ett mindre strängt godkännandekriterium skulle inte lika effektivt säkerställa att bestämmelsens mål, nämligen att skydda området, förverkligas” (mål C-127/02, punkt 58).

”Godkännandekriteriet i artikel 6.3 andra meningen i livsmiljödirektivet inbegriper försiktighetsprincipen ... och gör det möjligt att på ett effektivt sätt förhindra att skyddade områden skadas genom planer och projekt. Ett mindre strängt godkännandekriterium skulle inte lika effektivt säkerställa att bestämmelsens mål, nämligen att skydda området, förverkligas”

Skyldigheten är därför snarare att uppvisa frånvaron av negativa effekter än att visa att de förekommer, vilket återspeglar försiktighetsprincipen (mål C-157/96, punkt 63). Av detta följer att den lämpliga bedömningen ska vara tillräckligt detaljerad och motiverad för att visa att det mot bakgrund av de bästa vetenskapliga rönen på området inte föreligger några negativa effekter (mål C-127/02, punkt 61).

Skyldigheten är därför snarare att uppvisa frånvaron av negativa effekter än att visa att de förekommer,

5.   ARTIKEL 6.4

ARTIKEL 6.4

Förtydligande av begreppen alternativa lösningar, tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, kompensationsåtgärder,


  totalt sett sammanhängande, yttrande från kommissionen

Förtydligande av begreppen alternativa lösningar, tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, kompensationsåtgärder,

totalt sett sammanhängande, yttrande från kommissionen

5.1   TEXT

”Om en plan eller ett projekt, på grund av att alternativa lösningar saknas, trots en negativ bedömning av konsekvenserna för området måste genomföras av tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, inbegripet orsaker av social eller ekonomisk karaktär, skall medlemsstaten vidta alla nödvändiga kompensationsåtgärder för att säkerställa att Natura 2000 totalt sett förblir sammanhängande. Medlemsstaten ska underrätta kommissionen om de kompensationsåtgärder som vidtagits.

Om det berörda området innehåller en prioriterad livsmiljötyp eller en prioriterad art, är de enda faktorer som får beaktas sådana som berör människors hälsa eller den allmänna säkerheten, betydelsefulla konsekvenser för miljön eller, efter ett yttrande från kommissionen, andra tvingande orsaker som har ett allt överskuggande allmänintresse.”

5.2   TILLÄMPNINGSOMRÅDE

Denna bestämmelse avser det förfarande som de behöriga nationella myndigheterna ska tillämpa vid bedömning och eventuellt godkännande av planer och projekt som kan antas påverka ett särskilt bevarandeområde, ett särskilt skyddsområde eller ett område av gemenskapsintresse. Två viktiga påpekanden bör göras:

| — | I denna bestämmelse fastställs, å ena sidan, undantag från huvudregeln i artikel 6.3, där det anges att planer eller projekt endast får godkännas om de inte skadar det eller de berörda områdenas integritet. |
| --- | --- |

—

I denna bestämmelse fastställs, å ena sidan, undantag från huvudregeln i artikel 6.3, där det anges att planer eller projekt endast får godkännas om de inte skadar det eller de berörda områdenas integritet.

| — | Å andra sidan ska tillämpningen av artikel 6.4 i praktiken följa de olika steg som anges i direktivet i den ordning som där anges. Detta har upprepade gånger bekräftats av domstolen (målen C-209/02, C-239/04, C-304/05, C-560/08 och C-404/09). |
| --- | --- |

—

Å andra sidan ska tillämpningen av artikel 6.4 i praktiken följa de olika steg som anges i direktivet i den ordning som där anges. Detta har upprepade gånger bekräftats av domstolen (målen C-209/02, C-239/04, C-304/05, C-560/08 och C-404/09).

I sin dom i mål C-304/05, punkt 83, konstaterade domstolen följande: ”Artikel 6.4 i direktiv 92/43

  skall endast tillämpas efter det att konsekvenserna av en plan eller ett projekt har analyserats i enlighet med artikel 6.3

  i det direktivet.

  En nödvändig förutsättning för att tillämpa nämnda artikel 6.4 är nämligen att det finns kännedom om dessa konsekvenser med avseende på bevarandemålen för området i fråga.

  De villkor som skall vara uppfyllda för att denna undantagsbestämmelse skall kunna tillämpas kan nämligen, i avsaknad av sådana uppgifter, inte bedömas.

  Vid bedömningen av huruvida det föreligger tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse och huruvida det finns alternativa lösningar som påverkar området i mindre utsträckning, skall en avvägning göras mot den skadliga påverkan på området som planen eller projektet i fråga kan medföra. Denna påverkan på det nämnda området skall dessutom undersökas noggrant så att det på så sätt kan avgöras vilka eventuella kompensationsåtgärder som skall vidtas”
  (se även målen C-399/14, C-387/15, C-388/15 och C-142/16).

Artikel 6.4 i direktiv 92/43

skall endast tillämpas efter det att konsekvenserna av en plan eller ett projekt har analyserats i enlighet med artikel 6.3

i det direktivet.

En nödvändig förutsättning för att tillämpa nämnda artikel 6.4 är nämligen att det finns kännedom om dessa konsekvenser med avseende på bevarandemålen för området i fråga.

De villkor som skall vara uppfyllda för att denna undantagsbestämmelse skall kunna tillämpas kan nämligen, i avsaknad av sådana uppgifter, inte bedömas.

Vid bedömningen av huruvida det föreligger tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse och huruvida det finns alternativa lösningar som påverkar området i mindre utsträckning, skall en avvägning göras mot den skadliga påverkan på området som planen eller projektet i fråga kan medföra. Denna påverkan på det nämnda området skall dessutom undersökas noggrant så att det på så sätt kan avgöras vilka eventuella kompensationsåtgärder som skall vidtas”

Artikel 6.4 tillämpas inte automatiskt. Det ankommer på myndigheterna att avgöra huruvida villkoren för undantag från artikel 6.3 kan tillämpas om en lämplig bedömning har visat att planen eller projektet kommer att skada det berörda områdets integritet eller om det råder tvivel om avsaknaden av sådana skadliga effekter.

Artikel 6.4 tillämpas inte automatiskt.

Att artikel 6.4 har en fakultativ karaktär bekräftades av domstolen i mål C-241/08, punkt 72: ”
  Behöriga myndigheter hade således,

  om den bedömning av påverkan på området som gjorts enligt artikel 6.3 i livsmiljödirektivet utfallit negativt,

  valet mellan att inte tillåta den nämnda planen eller det nämnda projektet eller att tillåta det med stöd av artikel 6.4

  i livsmiljödirektivet, under förutsättning att villkoren i denna bestämmelse är uppfyllda.”

Behöriga myndigheter hade således,

om den bedömning av påverkan på området som gjorts enligt artikel 6.3 i livsmiljödirektivet utfallit negativt,

valet mellan att inte tillåta den nämnda planen eller det nämnda projektet eller att tillåta det med stöd av artikel 6.4

i livsmiljödirektivet, under förutsättning att villkoren i denna bestämmelse är uppfyllda.”

Vid beslutet att gå vidare med en plan eller ett projekt måste villkoren och kraven i artikel 6.4 uppfyllas. Framför allt måste följande styrkas:

| 1. | Att det alternativ som lagts fram för godkännande är det minst skadliga för livsmiljöerna och arterna i Natura 2000-området, oavsett ekonomiska överväganden, och att det inte finns något annat genomförbart alternativ som inte skulle skada områdets eller områdenas integritet. |
| --- | --- |

1.

Att det alternativ som lagts fram för godkännande är det minst skadliga för livsmiljöerna och arterna i Natura 2000-området, oavsett ekonomiska överväganden, och att det inte finns något annat genomförbart alternativ som inte skulle skada områdets eller områdenas integritet.

| 2. | Att det finns tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, inbegripet ”orsaker av social eller ekonomisk karaktär”. |
| --- | --- |

2.

Att det finns tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, inbegripet ”orsaker av social eller ekonomisk karaktär”.

| 3. | Alla nödvändiga kompensationsåtgärder ska vidtas för att se till att Natura 2000-nätet skyddas som ett totalt sett sammanhängande område. |
| --- | --- |

3.

Alla nödvändiga kompensationsåtgärder ska vidtas för att se till att Natura 2000-nätet skyddas som ett totalt sett sammanhängande område.

Som ett undantag till artikel 6.3 måste denna bestämmelse tillämpas strikt (mål C-239/04, punkterna 25–39) och kan endast tillämpas på omständigheter där samtliga villkor som anges i direktivet är fullständigt uppfyllda. Det är därför i varje enskilt fall ett krav att den som vill använda sig av detta undantag visar att de ovan angivna omständigheterna verkligen föreligger.

När det väl är helt säkerställt och styrkt att lämpliga alternativ saknas och att tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse föreligger, måste alla nödvändiga kompensationsåtgärder vidtas för att säkerställa att Natura 2000-nätet totalt sett förblir sammanhängande. Kommissionen måste alltid underrättas om de kompensationsåtgärder som antagits.

| Artikel 6.4 tillåter undantag från den allmänna bestämmelsen i artikel 6.3, men tillämpningen sker inte automatiskt. Det ankommer på myndigheten att besluta om huruvida ett undantag från artikel 6.3 kan tillämpas. Artikel 6.4 ska tillämpas i den ordning som fastställs i direktivet, dvs. efter det att alla bestämmelser i artikel 6.3 har genomförts på ett tillfredsställande sätt. |
| --- |

Artikel 6.4 tillåter undantag från den allmänna bestämmelsen i artikel 6.3, men tillämpningen sker inte automatiskt. Det ankommer på myndigheten att besluta om huruvida ett undantag från artikel 6.3 kan tillämpas. Artikel 6.4 ska tillämpas i den ordning som fastställs i direktivet, dvs. efter det att alla bestämmelser i artikel 6.3 har genomförts på ett tillfredsställande sätt.

Artikel 6.4 tillåter undantag från den allmänna bestämmelsen i artikel 6.3, men tillämpningen sker inte automatiskt. Det ankommer på myndigheten att besluta om huruvida ett undantag från artikel 6.3 kan tillämpas. Artikel 6.4 ska tillämpas i den ordning som fastställs i direktivet, dvs. efter det att alla bestämmelser i artikel 6.3 har genomförts på ett tillfredsställande sätt.

5.3   INLEDANDE ANMÄRKNINGAR

5.3.1   Att undersöka alternativa lösningar

Den första skyldigheten enligt undantagsförfarandet i artikel 6.4 är att undersöka om det finns alternativa lösningar till planen eller projektet. Här har domstolen klargjort att denna prövning formellt faller inom tillämpningsområdet för artikel 6.4 och inte artikel 6.3 (målen C-441/03, punkt 15, C-241/08, punkt 69 och C-142/16, punkt 72).

För att förhindra oönskade försämringar av Natura 2000-nätet bör man överväga att göra en grundlig granskning och/eller dra tillbaka ett förslag till plan eller projekt, om avsevärd skadlig påverkan på ett områdes integritet har fastställts. De behöriga myndigheterna måste därför analysera och påvisa behovet av planen eller projektet i fråga, även med hänsyn till nollalternativet i detta skede.

Därefter bör de behöriga myndigheterna undersöka möjligheten att hitta alternativa lösningar som skyddar områdets integritet bättre. Alla genomförbara alternativ som uppfyller planens eller projektets mål, i synnerhet deras relativa resultat i fråga om områdets bevarandemål, integritet och bidrag till att Natura 2000-nätet totalt sett förblir sammanhängande, måste analyseras, varvid hänsyn även måste tas till proportionaliteten gällande kostnader. Det kan gälla alternativa placeringar eller sträckningar, annan skala eller utformning eller alternativa processer.

De ekonomiska kostnaderna för de åtgärder som kan komma att beaktas vid översynen av alternativen får inte vara den enda avgörande faktorn vid valet av alternativa lösningar (mål C-399/14, punkt 77). En förespråkare för projektet kan med andra ord inte hävda att alternativen inte har undersökts därför att de skulle kosta för mycket.

I enlighet med subsidiaritetsprincipen är det den behöriga nationella myndighetens uppgift att bedöma de relativa konsekvenser som dessa alternativa lösningar kan ha för området i fråga. Det bör betonas att referensparametrarna för sådana jämförelser ska avse aspekter som rör bevarandet och bibehållandet av områdets integritet och dess ekologiska funktioner. I detta skede får därför andra bedömningskriterier, t.ex. ekonomiska kriterier, inte väga tyngre än de ekologiska kriterierna.

Det måste visas att det inte finns några alternativ innan man undersöker om planen eller projektet måste genomföras av tvingande hänsyn till allmänintresset (domstolens dom i Castro Verde-målet, C-239/04, punkterna 36–39).

Det måste visas att det inte finns några alternativ

| De behöriga nationella myndigheterna har ansvaret för att se till att alla genomförbara alternativa lösningar som uppfyller planens/projektets mål har undersökts på samma detaljnivå. Denna bedömning bör göras med beaktande av de arter och livsmiljöer för vilka området har utsetts och områdets bevarandemål. |
| --- |

De behöriga nationella myndigheterna har ansvaret för att se till att alla genomförbara alternativa lösningar som uppfyller planens/projektets mål har undersökts på samma detaljnivå. Denna bedömning bör göras med beaktande av de arter och livsmiljöer för vilka området har utsetts och områdets bevarandemål.

De behöriga nationella myndigheterna har ansvaret för att se till att alla genomförbara alternativa lösningar som uppfyller planens/projektets mål har undersökts på samma detaljnivå. Denna bedömning bör göras med beaktande av de arter och livsmiljöer för vilka området har utsetts och områdets bevarandemål.

5.3.2   Att undersöka tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse

Om alternativa lösningar saknas – eller om de alternativa lösningarna har en ännu större negativ miljöpåverkan i det berörda området/de berörda områdena när det gäller direktivets ovan nämnda bevarandemål – ska de behöriga myndigheterna undersöka om det finns tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, inbegripet orsaker av social eller ekonomisk karaktär, som kräver att planen eller projektet i fråga förverkligas.

Begreppet ”tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse” definieras inte i direktivet. I artikel 6.4 andra stycket nämns emellertid människors hälsa, den allmänna säkerheten och betydelsefulla konsekvenser för miljön som exempel på sådana orsaker. När det gäller ”andra tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse” och som är av social eller ekonomisk karaktär, framgår av ordalydelsen att endast allmänintresset, oavsett om det främjas av offentliga eller privata organ, kan vägas mot direktivets bevarandemål. Således kan projekt som utarbetats av privata organ endast övervägas om de tjänar sådana allmänintressen och om detta kan påvisas.

Detta bekräftades av domstolen i dess avgörande i mål C-182/10, punkterna 75–78: ”Det intresse som kan motivera genomförande av en plan eller ett projekt i den mening som avses i artikel 6.4 i livsmiljödirektivet

  ska vara både allmänt och väsentligt, vilket innebär att detta intresse är av sådan betydelse att det ska vägas mot syftet att bevara livsmiljöer samt vilda djur och växter.

  Byggnads- och anläggningsarbeten som är ämnade att ingå i etableringen eller utbyggnaden av ett företag kan i princip endast uppfylla dessa villkor i undantagsfall. Det

  kan inte uteslutas

  att detta även gäller

  när ett projekt, fastän det är ett privat projekt

  , både i sig och

  på grund av dess sociala och ekonomiska sammanhang, har ett väsentligt allmänintresse

  och det visas att alternativa lösningar saknas. Med hänsyn till dessa kriterier kan uppförandet av en byggnad som ska rymma ett företags centrala administration i princip inte anses utgöra en tvingande orsak som har ett väsentligt allmänintresse i den mening som avses i artikel 6.4 i livsmiljödirektivet.”

”Det intresse som kan motivera genomförande av en plan eller ett projekt i den mening som avses i artikel 6.4 i livsmiljödirektivet

ska vara både allmänt och väsentligt, vilket innebär att detta intresse är av sådan betydelse att det ska vägas mot syftet att bevara livsmiljöer samt vilda djur och växter.

Byggnads- och anläggningsarbeten som är ämnade att ingå i etableringen eller utbyggnaden av ett företag kan i princip endast uppfylla dessa villkor i undantagsfall. Det

kan inte uteslutas

att detta även gäller

när ett projekt, fastän det är ett privat projekt

, både i sig och

på grund av dess sociala och ekonomiska sammanhang, har ett väsentligt allmänintresse

och det visas att alternativa lösningar saknas. Med hänsyn till dessa kriterier kan uppförandet av en byggnad som ska rymma ett företags centrala administration i princip inte anses utgöra en tvingande orsak som har ett väsentligt allmänintresse i den mening som avses i artikel 6.4 i livsmiljödirektivet.”

Det kan därför vara till hjälp att jämföra med andra gemenskapsrättsliga områden där liknande begrepp används.

Begreppet ”tvingande hänsyn” infördes av domstolen som ett undantag till principen om fri rörlighet för varor. Som tvingande hänsyn som kan motivera nationella åtgärder som begränsar den fria rörligheten har domstolen erkänt folkhälsa och miljöskydd samt berättigade målsättningar för den ekonomiska eller sociala politiken.

Gemenskapsrätten erkänner också begreppet ”tjänster av allmänt ekonomiskt intresse”, som nämns i artikel 106.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, inom ramen för det undantag från konkurrensreglerna som medges för företag som ansvarar för tillhandahållandet av sådana tjänster. I ett meddelande om tjänster i allmänhetens intresse i Europa (62), gav kommissionen, med hänsyn till rättspraxis i ärendet, följande definition av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse: ”[E]konomisk verksamhet vars resultat är till övergripande allmän nytta och som marknaden inte skulle tillhandahålla utan offentligt ingripande (eller endast på andra villkor vad avser kvalitet, säkerhet, överkomlighet, likabehandling och allmän tillgång).”

62

”[E]konomisk verksamhet vars resultat är till övergripande allmän nytta och som marknaden inte skulle tillhandahålla utan offentligt ingripande (eller endast på andra villkor vad avser kvalitet, säkerhet, överkomlighet, likabehandling och allmän tillgång).”

Bestämmelsens utformning ger vid handen att behöriga nationella myndigheter i de enskilda fallen får godkänna en plan eller ett projekt endast på villkor att de tvingande orsaker som nämns ovan väger tyngre än bevarandemålen för området. Vid bedömningen av detta ska följande beaktas:

| a) | Det måste finnas ett tvingande skäl för att genomföra planen eller projektet. |
| --- | --- |

a)

Det måste finnas ett tvingande skäl för att genomföra planen eller projektet.

tvingande skäl

| b) | Allmänintresset måste vara väsentligt. Det är därför tydligt att det inte räcker med vilken typ av allmänintresse av social eller ekonomisk karaktär som helst, särskilt när det ställs emot vikten av de intressen som skyddas av direktivet (se till exempel dess fjärde skäl som hänvisar till ”gemenskapens naturliga arv”). |
| --- | --- |

b)

Allmänintresset måste vara väsentligt. Det är därför tydligt att det inte räcker med vilken typ av allmänintresse av social eller ekonomisk karaktär som helst, särskilt när det ställs emot vikten av de intressen som skyddas av direktivet (se till exempel dess fjärde skäl som hänvisar till ”gemenskapens naturliga arv”).

väsentligt

”gemenskapens naturliga arv”

| c) | Mot denna bakgrund verkar det också rimligt att anta att allmänintresset endast kan vara väsentligt om det är långsiktigt. Kortsiktiga ekonomiska intressen eller andra intressen som endast ger kortsiktiga fördelar för samhället räcker knappast för att de ska gå före de långsiktiga bevarandeintressen som skyddas av direktivet. |
| --- | --- |

c)

Mot denna bakgrund verkar det också rimligt att anta att allmänintresset endast kan vara väsentligt om det är långsiktigt. Kortsiktiga ekonomiska intressen eller andra intressen som endast ger kortsiktiga fördelar för samhället räcker knappast för att de ska gå före de långsiktiga bevarandeintressen som skyddas av direktivet.

långsiktigt

Som exempel på vad som anses vara tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse slog domstolen fast att följande gäller för en stor region (regionen Thessalien i Grekland): ”Bevattning och dricksvattenförsörjning är ändamål som uppfyller dessa krav och kan därför motivera att ett avledningsprojekt genomförs, om andra alternativ saknas” (mål C-43/10, punkt 122) (63).

”Bevattning och dricksvattenförsörjning är ändamål som uppfyller dessa krav och kan därför motivera att ett avledningsprojekt genomförs, om andra alternativ saknas”

63

| Det är rimligt att anta att ”tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, inbegripet orsaker av social eller ekonomisk karaktär” avser situationer där en plan eller ett projekt är absolut nödvändiga för







  — | åtgärder eller politik som syftar till att skydda värden som är grundläggande för medborgarnas liv (hälsa, säkerhet, miljö), |
| --- | --- |

Det är rimligt att anta att ”tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, inbegripet orsaker av social eller ekonomisk karaktär” avser situationer där en plan eller ett projekt är absolut nödvändiga för

Det är rimligt att anta att ”tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, inbegripet orsaker av social eller ekonomisk karaktär” avser situationer där en plan eller ett projekt är absolut nödvändiga för

—

åtgärder eller politik som syftar till att skydda värden som är grundläggande för medborgarnas liv (hälsa, säkerhet, miljö),

åtgärder eller politik som syftar till att skydda värden som är grundläggande för medborgarnas liv (hälsa, säkerhet, miljö),

| — | politik som är av grundläggande betydelse för staten och samhället, |
| --- | --- |

—

politik som är av grundläggande betydelse för staten och samhället,

politik som är av grundläggande betydelse för staten och samhället,

| — | genomförande av verksamhet av ekonomisk eller social karaktär som fullgör vissa skyldigheter i samband med offentliga tjänster. |
| --- | --- |

—

genomförande av verksamhet av ekonomisk eller social karaktär som fullgör vissa skyldigheter i samband med offentliga tjänster.

genomförande av verksamhet av ekonomisk eller social karaktär som fullgör vissa skyldigheter i samband med offentliga tjänster.

Det ankommer på de behöriga myndigheterna att väga planens eller projektets tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse mot målet att bevara livsmiljöer samt vilda djur och växter. De kan endast godkänna planen eller projektet om de tvingande orsakerna väger tyngre än dess inverkan på bevarandemålen.

Det ankommer på de behöriga myndigheterna att väga planens eller projektets tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse mot målet att bevara livsmiljöer samt vilda djur och växter. De kan endast godkänna planen eller projektet om de tvingande orsakerna väger tyngre än dess inverkan på bevarandemålen.

| För att ge en tydligare bild av vad som kan anses som potentiellt tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, kan exempel hämtas från de yttranden som kommissionen har avgett inom ramen för artikel 6.4 andra stycket och medlemsstaternas motiveringar. http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/opinion_en.htm |
| --- |

För att ge en tydligare bild av vad som kan anses som potentiellt tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse, kan exempel hämtas från de yttranden som kommissionen har avgett inom ramen för artikel 6.4 andra stycket och medlemsstaternas motiveringar. http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/opinion_en.htm

5.4   ATT VIDTA KOMPENSATIONSÅTGÄRDER

5.4.1   Vad menas med ”kompensationsåtgärder” och när bör de övervägas?

Begreppet ”kompensationsåtgärder” definieras inte i habitatdirektivet. Följande erfarenhetsbaserade distinktioner kan göras mellan kompensationsåtgärder och begränsande åtgärder:

| — | Begränsande åtgärder i vidare bemärkelse är sådana åtgärder som syftar till att minimera eller till och med eliminera de negativa effekter som genomförandet av en plan eller ett projekt kan antas medföra, så att områdets integritet inte kommer att ta skada. Dessa åtgärder ska ses mot bakgrund av artikel 6.3 och är en integrerad del av specifikationerna för en plan eller ett projekt eller ett villkor för dess godkännande (se avsnitt 4.6.5). |
| --- | --- |

—

Begränsande åtgärder i vidare bemärkelse är sådana åtgärder som syftar till att minimera eller till och med eliminera de negativa effekter som genomförandet av en plan eller ett projekt kan antas medföra, så att områdets integritet inte kommer att ta skada. Dessa åtgärder ska ses mot bakgrund av artikel 6.3 och är en integrerad del av specifikationerna för en plan eller ett projekt eller ett villkor för dess godkännande (se avsnitt 4.6.5).

| — | Kompensationsåtgärder är oberoende av projektet (och eventuella tillhörande begränsande åtgärder). De är avsedda att kompensera för den negativa påverkan av planen eller projektet, så att Natura 2000-nätet totalt sett förblir ekologiskt sammanhängande. De kan endast beaktas mot bakgrund av artikel 6.4. |
| --- | --- |

—

Kompensationsåtgärder är oberoende av projektet (och eventuella tillhörande begränsande åtgärder). De är avsedda att kompensera för den negativa påverkan av planen eller projektet, så att Natura 2000-nätet totalt sett förblir ekologiskt sammanhängande. De kan endast beaktas mot bakgrund av artikel 6.4.

Naturligtvis kan väl utformade och vidtagna begränsande åtgärder begränsa omfattningen av de kompensationsåtgärder som krävs genom att minska de återstående negativa effekter som kräver kompensation.

| Till exempel orsakar en utvidgning av den underjordiska verksamheten vid en kolgruva till områden som tidigare inte har exploaterats en storskalig marksänkning som åtföljs av översvämningar och höjda grundvattennivåer med avsevärda konsekvenser för alla ekosystem i området. För att kompensera för projektets negativa påverkan avdelas mark enligt ekologiska kriterier för att skapa icke-prioriterade livsmiljötyper (bok- och ekskogar) genom återbeskogning eller omvandling/förbättring av befintliga skogar. Vidare övervägs att skapa och förbättra alluvialskogar och att återställa eller förbättra flodbäddar för att kompensera för förlusten av en prioriterad livsmiljötyp (alluviala lövskogar) och en icke-prioriterad livsmiljötyp (vattendrag med flytvegetation). Åtgärden bidrar också till att kompensera för projektets negativa påverkan på arten bäcknejonöga, Lampetra planeri. |
| --- |

Till exempel orsakar en utvidgning av den underjordiska verksamheten vid en kolgruva till områden som tidigare inte har exploaterats en storskalig marksänkning som åtföljs av översvämningar och höjda grundvattennivåer med avsevärda konsekvenser för alla ekosystem i området. För att kompensera för projektets negativa påverkan avdelas mark enligt ekologiska kriterier för att skapa icke-prioriterade livsmiljötyper (bok- och ekskogar) genom återbeskogning eller omvandling/förbättring av befintliga skogar. Vidare övervägs att skapa och förbättra alluvialskogar och att återställa eller förbättra flodbäddar för att kompensera för förlusten av en prioriterad livsmiljötyp (alluviala lövskogar) och en icke-prioriterad livsmiljötyp (vattendrag med flytvegetation). Åtgärden bidrar också till att kompensera för projektets negativa påverkan på arten bäcknejonöga, Lampetra planeri.

Till exempel orsakar en utvidgning av den underjordiska verksamheten vid en kolgruva till områden som tidigare inte har exploaterats en storskalig marksänkning som åtföljs av översvämningar och höjda grundvattennivåer med avsevärda konsekvenser för alla ekosystem i området. För att kompensera för projektets negativa påverkan avdelas mark enligt ekologiska kriterier för att skapa icke-prioriterade livsmiljötyper (bok- och ekskogar) genom återbeskogning eller omvandling/förbättring av befintliga skogar. Vidare övervägs att skapa och förbättra alluvialskogar och att återställa eller förbättra flodbäddar för att kompensera för förlusten av en prioriterad livsmiljötyp (alluviala lövskogar) och en icke-prioriterad livsmiljötyp (vattendrag med flytvegetation). Åtgärden bidrar också till att kompensera för projektets negativa påverkan på arten bäcknejonöga,

Kompensationsåtgärder ska vidtas utöver de åtgärder som är normal praxis enligt habitatdirektivet och fågeldirektivet eller de förpliktelser som fastställs i gemenskapsrätten. Att till exempel genomföra en bevarandeåtgärd enligt artikel 6.1 eller föreslå/avsätta ett nytt område som vid en inventering redan har fastställts vara av gemenskapsintresse är ”normala” åtgärder för en medlemsstat. Kompensationsåtgärderna ska således gå utöver de normala åtgärder eller standardåtgärder som krävs för att utse, skydda och förvalta Natura 2000-områdena.

Kompensationsåtgärder ska vidtas utöver de åtgärder som är normal praxis enligt habitatdirektivet och fågeldirektivet eller de förpliktelser som fastställs i gemenskapsrätten.

| Ett annat exempel på kompensationsåtgärder avser utvidgningen av en hamn som leder till förstörelse av en viloplats för fåglar och minskning av vassbälten och lerbottnar som blottas vid lågvatten. Man kan kompensera för projektets negativa påverkan genom att återskapa en viloplats vid högvatten och grunda lerbottnar, utföra habitatrestaurering av vassbälten och våtängar genom vattenbyggnadsarbeten samt vidta miljöåtgärder för jordbrukets nyttjande av vassbälten och ängsmarker. |
| --- |

Ett annat exempel på kompensationsåtgärder avser utvidgningen av en hamn som leder till förstörelse av en viloplats för fåglar och minskning av vassbälten och lerbottnar som blottas vid lågvatten. Man kan kompensera för projektets negativa påverkan genom att återskapa en viloplats vid högvatten och grunda lerbottnar, utföra habitatrestaurering av vassbälten och våtängar genom vattenbyggnadsarbeten samt vidta miljöåtgärder för jordbrukets nyttjande av vassbälten och ängsmarker.

Ett annat exempel på kompensationsåtgärder avser utvidgningen av en hamn som leder till förstörelse av en viloplats för fåglar och minskning av vassbälten och lerbottnar som blottas vid lågvatten. Man kan kompensera för projektets negativa påverkan genom att återskapa en viloplats vid högvatten och grunda lerbottnar, utföra habitatrestaurering av vassbälten och våtängar genom vattenbyggnadsarbeten samt vidta miljöåtgärder för jordbrukets nyttjande av vassbälten och ängsmarker.

Kompensationsåtgärder är följaktligen inte ett sätt att möjliggöra genomförandet av planer eller projekt, samtidigt som man undkommer kraven på lämpliga undersökningar i artikel 6. Det framgår tydligt av den ordning som avses i artikel 6.4 att kompensationsåtgärder utgör en ”sista utväg”. De ska beaktas endast när en negativ effekt på ett Natura 2000-område konstateras eller inte kan uteslutas, trots alla andra åtgärder som vidtagits för att undvika eller minska skadliga effekter på områdets integritet, när det har beslutats att projektet/planen ska genomföras av tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse och när alternativa lösningar saknas.

kompensationsåtgärder utgör en ”sista utväg”

| Kompensationsåtgärderna avser en viss plan eller ett visst projekt och ska vidtas utöver de normala åtgärder som uppkommer genom fågel- och habitatdirektiven. Dessa åtgärder syftar till att uppväga just de negativa effekterna av en plan eller ett projekt för de berörda arterna eller livsmiljöerna. De utgör en ”sista utväg” och ska endast tillgripas när övriga skyddsåtgärder som föreskrivs i direktivet är verkningslösa och det har beslutats att icke desto mindre överväga ett projekt eller en plan som har negativ påverkan på ett visst Natura 2000-områdes integritet eller när en sådan påverkan inte kan uteslutas. |
| --- |

Kompensationsåtgärderna avser en viss plan eller ett visst projekt och ska vidtas utöver de normala åtgärder som uppkommer genom fågel- och habitatdirektiven. Dessa åtgärder syftar till att uppväga just de negativa effekterna av en plan eller ett projekt för de berörda arterna eller livsmiljöerna. De utgör en ”sista utväg” och ska endast tillgripas när övriga skyddsåtgärder som föreskrivs i direktivet är verkningslösa och det har beslutats att icke desto mindre överväga ett projekt eller en plan som har negativ påverkan på ett visst Natura 2000-områdes integritet eller när en sådan påverkan inte kan uteslutas.

Kompensationsåtgärderna avser en viss plan eller ett visst projekt och ska vidtas utöver de normala åtgärder som uppkommer genom fågel- och habitatdirektiven. Dessa åtgärder syftar till att uppväga just de negativa effekterna av en plan eller ett projekt för de berörda arterna eller livsmiljöerna. De utgör en ”sista utväg” och ska endast tillgripas när övriga skyddsåtgärder som föreskrivs i direktivet är verkningslösa och det har beslutats att icke desto mindre överväga ett projekt eller en plan som har negativ påverkan på ett visst Natura 2000-områdes integritet eller när en sådan påverkan inte kan uteslutas.

5.4.2   Ett ”totalt sett sammanhängande” Natura 2000-nät

Begreppet ”totalt sett sammanhängande” används i artikel 6.4 i samband med att en plan eller ett projekt får genomföras av tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse och åtgärder måste vidtas för att kompensera för skadan.

Begreppet förekommer också i artikel 3.1 där det anges att Natura 2000 är ”ett sammanhängande europeiskt ekologiskt nät av särskilda bevarandeområden ... som skall göra det möjligt att bibehålla eller i förekommande fall återställa en gynnsam bevarandestatus hos de berörda livsmiljötyperna och arterna i deras naturliga utbredningsområde”. Det finns således två kriterier som ska beaktas: dels de berörda arternas och livsmiljöernas kvantitet och kvalitet, dels områdets roll när det gäller att garantera en tillräcklig geografisk spridning av utbredningsområdet.

”ett sammanhängande europeiskt ekologiskt nät av särskilda bevarandeområden ... som skall göra det möjligt att bibehålla eller i förekommande fall återställa en gynnsam bevarandestatus hos de berörda livsmiljötyperna och arterna i deras naturliga utbredningsområde”

I artikel 3.3 anges att ”i fall då de anser det nödvändigt skall medlemsstaterna sträva efter att göra Natura 2000 mer ekologiskt sammanhängande genom att bibehålla och i förekommande fall utveckla de element i naturen som anges i artikel 10 och som är av avgörande betydelse för vilda djur och växter”.

”i fall då de anser det nödvändigt skall medlemsstaterna sträva efter att göra Natura 2000 mer ekologiskt sammanhängande genom att bibehålla och i förekommande fall utveckla de element i naturen som anges i artikel 10 och som är av avgörande betydelse för vilda djur och växter”.

I artikel 10, som mer generellt handlar om politiken för markanvändning och utveckling, anges följande:

”I syfte att göra nätet Natura 2000 mer ekologiskt sammanhängande skall medlemsstaterna inom politiken för markanvändning och utveckling, i den mån de anser det nödvändigt, sträva efter att främja skötseln och förvaltningen av de element i naturen som är av avgörande betydelse för vilda djur och växter.

Dessa element är sådana som, till följd av sin lineära eller kontinuerliga struktur (t.ex. floder med sina bankar eller de traditionella systemen för markering av markgränser) eller sin förbindelsefunktion (t.ex. dammar eller små skogar), är väsentliga för vilda arters flyttning, spridning och genetiska utbyte.”

Ordet ”ekologiskt” används i både artikel 3 och artikel 10 för att förklara på vilket sätt nätet ska vara sammanhängande. Det är tydligt att begreppet ”totalt sett sammanhängande” i artikel 6.4 används i samma betydelse.

Mot denna bakgrund står det klart att ett områdes betydelse för att nätet ska förbli sammanhängande är en funktion av bevarandemålen för området, antalet livsmiljöer och arter som finns inom området och deras status, samt den roll området spelar när det gäller att garantera en tillräcklig geografisk spridning av de berörda arternas och livsmiljöernas utbredningsområden.

| Om planen eller projektet exempelvis kommer att skada ett område med en sällsynt livsmiljötyp som har ett mycket begränsat utbredningsområde, som är mycket svårt att återskapa och området i fråga endast är ett av de tio områden som utsetts för den livsmiljötypen, är det uppenbart att kompensationsåtgärderna kommer att behöva vara mycket omfattande om de ska kunna bidra till att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande. Om planen eller projektet å andra sidan kommer att skada livsmiljön för en art (till exempel Triturus cristatus) som har ett brett utbredningsområde inom hela EU, som det är relativt okomplicerat att återskapa, och för vilken området i fråga endast spelar en mindre roll för bevarandet, kommer kompensationsåtgärderna att bli lättare att genomföra och mycket mindre betungande. |
| --- |

Om planen eller projektet exempelvis kommer att skada ett område med en sällsynt livsmiljötyp som har ett mycket begränsat utbredningsområde, som är mycket svårt att återskapa och området i fråga endast är ett av de tio områden som utsetts för den livsmiljötypen, är det uppenbart att kompensationsåtgärderna kommer att behöva vara mycket omfattande om de ska kunna bidra till att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande. Om planen eller projektet å andra sidan kommer att skada livsmiljön för en art (till exempel Triturus cristatus) som har ett brett utbredningsområde inom hela EU, som det är relativt okomplicerat att återskapa, och för vilken området i fråga endast spelar en mindre roll för bevarandet, kommer kompensationsåtgärderna att bli lättare att genomföra och mycket mindre betungande.

Om planen eller projektet exempelvis kommer att skada ett område med en sällsynt livsmiljötyp som har ett mycket begränsat utbredningsområde, som är mycket svårt att återskapa och området i fråga endast är ett av de tio områden som utsetts för den livsmiljötypen, är det uppenbart att kompensationsåtgärderna kommer att behöva vara mycket omfattande om de ska kunna bidra till att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande. Om planen eller projektet å andra sidan kommer att skada livsmiljön för en art (till exempel

) som har ett brett utbredningsområde inom hela EU, som det är relativt okomplicerat att återskapa, och för vilken området i fråga endast spelar en mindre roll för bevarandet, kommer kompensationsåtgärderna att bli lättare att genomföra och mycket mindre betungande.

Enligt artikel 6.4 ska Natura 2000 förbli totalt sett sammanhängande. I direktivet antas således att det ”ursprungliga” nätet var sammanhängande. Om undantagsordningen används, måste åtgärder vidtas så att nätet blir lika sammanhängande som tidigare.

När kompensationsåtgärder för en plan eller ett projekt utformas för att säkerställa att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande måste de ovan nämnda kriterierna beaktas. Detta innebär att kompensationsåtgärden ska avse områdets bevarandemål samt de livsmiljöer och arter som påverkas negativt och stå i relation till deras antal och status. Samtidigt måste man kompensera för områdets roll när det gäller den biogeografiska spridningen.

Man bör i detta stadium komma ihåg att enligt habitatdirektivet ska följande beaktas när ett område väljs ut för att ingå i Natura 2000-nätet:

| — | Livsmiljö(er) och arter, i den omfattning (arealer, populationer) som angetts på den standardiserade datablanketten, |
| --- | --- |

—

Livsmiljö(er) och arter, i den omfattning (arealer, populationer) som angetts på den standardiserade datablanketten,

| — | områdets läge inom respektive biogeografiska region, och |
| --- | --- |

—

områdets läge inom respektive biogeografiska region, och

| — | de urvalskriterier som utarbetats av habitatkommittén och som Europeiska ämnescentrumet för biologisk mångfald använder när det gäller att ge kommissionen råd om huruvida ett område ska behållas på unionslistan (64). |
| --- | --- |

—

de urvalskriterier som utarbetats av habitatkommittén och som Europeiska ämnescentrumet för biologisk mångfald använder när det gäller att ge kommissionen råd om huruvida ett område ska behållas på unionslistan (64).

64

De behöriga myndigheterna bör beakta dessa kriterier när de utformar kompensationsåtgärder för ett projekt och se till att åtgärderna täcker egenskaper och funktioner som är jämförbara med dem som motiverade valet av det ursprungliga området.

I fågeldirektivet föreskrivs inte biogeografiska regioner eller att områden ska väljas ut på unionsnivå. Analogt kan det emellertid anses att nätet förblir totalt sett sammanhängande om

förblir totalt sett sammanhängande

| — | kompensationsåtgärden fyller samma syften som de som motiverade att området valdes ut i enlighet med artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet, |
| --- | --- |

—

kompensationsåtgärden fyller samma syften som de som motiverade att området valdes ut i enlighet med artikel 4.1 och 4.2 i fågeldirektivet,

| — | kompensationsåtgärden fullgör samma funktion längs samma flyttstråk, och |
| --- | --- |

—

kompensationsåtgärden fullgör samma funktion längs samma flyttstråk, och

| — | kompensationsområdena med säkerhet är tillgängliga för fåglar som brukar finnas i det område som påverkas av projektet. |
| --- | --- |

—

kompensationsområdena med säkerhet är tillgängliga för fåglar som brukar finnas i det område som påverkas av projektet.

| Om t.ex. ett särskilt skyddsområde vars särskilda funktion är att tillhandahålla viloplatser för flyttfågelarter på väg norrut påverkas negativt av ett projekt, bör de planerade kompensationsåtgärderna inriktas på områdets särskilda funktion. Kompensationsåtgärder som innebär att de förhållanden som krävs för att dessa arter ska kunna vila sig återskapas i ett område som ligger utanför flyttningsvägen, eller som ligger längs flyttningsvägen men för långt borta, räcker således inte för att säkerställa att nätet förblir totalt sett sammanhängande. I detta fall bör kompensationsåtgärden resultera i lämpliga viloplatser för de berörda arterna som är korrekt belägna längs flyttningsvägen, så att de realistiskt är tillgängliga för de fåglar som skulle ha använt det ursprungliga området som påverkats av projektet. |
| --- |

Om t.ex. ett särskilt skyddsområde vars särskilda funktion är att tillhandahålla viloplatser för flyttfågelarter på väg norrut påverkas negativt av ett projekt, bör de planerade kompensationsåtgärderna inriktas på områdets särskilda funktion. Kompensationsåtgärder som innebär att de förhållanden som krävs för att dessa arter ska kunna vila sig återskapas i ett område som ligger utanför flyttningsvägen, eller som ligger längs flyttningsvägen men för långt borta, räcker således inte för att säkerställa att nätet förblir totalt sett sammanhängande. I detta fall bör kompensationsåtgärden resultera i lämpliga viloplatser för de berörda arterna som är korrekt belägna längs flyttningsvägen, så att de realistiskt är tillgängliga för de fåglar som skulle ha använt det ursprungliga området som påverkats av projektet.

Om t.ex. ett särskilt skyddsområde vars särskilda funktion är att tillhandahålla viloplatser för flyttfågelarter på väg norrut påverkas negativt av ett projekt, bör de planerade kompensationsåtgärderna inriktas på områdets särskilda funktion. Kompensationsåtgärder som innebär att de förhållanden som krävs för att dessa arter ska kunna vila sig återskapas i ett område som ligger utanför flyttningsvägen, eller som ligger längs flyttningsvägen men för långt borta, räcker således inte för att säkerställa att nätet förblir totalt sett sammanhängande. I detta fall bör kompensationsåtgärden resultera i lämpliga viloplatser för de berörda arterna som är korrekt belägna längs flyttningsvägen, så att de realistiskt är tillgängliga för de fåglar som skulle ha använt det ursprungliga området som påverkats av projektet.

| För att garantera att Natura 2000 förblir totalt sett sammanhängande bör således de kompensationsåtgärder som föreslås för ett projekt a) i motsvarande omfattning inriktas på de livsmiljöer och arter som påverkas negativt, b) fullgöra funktioner som är jämförbara med dem som motiverade att det ursprungliga området valdes ut, särskilt när det gäller en tillräcklig geografisk spridning. Det skulle därför inte vara tillräckligt om kompensationsåtgärderna berör samma biogeografiska region i samma medlemsstat.


  Avståndet mellan det ursprungliga området och platsen för kompensationsåtgärderna är inte nödvändigtvis ett hinder så länge det inte påverkar områdets funktionalitet, dess roll för den geografiska spridningen och skälen till att det ursprungligen valdes ut. |
| --- |

För att garantera att Natura 2000 förblir totalt sett sammanhängande bör således de kompensationsåtgärder som föreslås för ett projekt a) i motsvarande omfattning inriktas på de livsmiljöer och arter som påverkas negativt, b) fullgöra funktioner som är jämförbara med dem som motiverade att det ursprungliga området valdes ut, särskilt när det gäller en tillräcklig geografisk spridning. Det skulle därför inte vara tillräckligt om kompensationsåtgärderna berör samma biogeografiska region i samma medlemsstat.

För att garantera att Natura 2000 förblir totalt sett sammanhängande bör således de kompensationsåtgärder som föreslås för ett projekt a) i motsvarande omfattning inriktas på de livsmiljöer och arter som påverkas negativt, b) fullgöra funktioner som är jämförbara med dem som motiverade att det ursprungliga området valdes ut, särskilt när det gäller en tillräcklig geografisk spridning. Det skulle därför inte vara tillräckligt om kompensationsåtgärderna berör samma biogeografiska region i samma medlemsstat.

Avståndet mellan det ursprungliga området och platsen för kompensationsåtgärderna är inte nödvändigtvis ett hinder så länge det inte påverkar områdets funktionalitet, dess roll för den geografiska spridningen och skälen till att det ursprungligen valdes ut.

Avståndet mellan det ursprungliga området och platsen för kompensationsåtgärderna är inte nödvändigtvis ett hinder så länge det inte påverkar områdets funktionalitet, dess roll för den geografiska spridningen och skälen till att det ursprungligen valdes ut.

5.4.3   Kompensationsåtgärdernas mål och allmänna innehåll

Kompensationsåtgärderna måste säkerställa att ett område fortsätter att bidra till bevarandet av en gynnsam status för livsmiljötyper och habitat ”inom den biogeografiska regionen i fråga”, dvs. säkerställa att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande. Därav följer

| — | som en allmän princip att ett område inte får påverkas oåterkalleligt av ett projekt innan kompensationsåtgärden verkligen har vidtagits. Det kan emellertid uppstå situationer när det inte är möjligt att uppfylla detta villkor. Om man till exempel återskapar en skogsmiljö tar det många år innan den kan fylla samma funktioner som den ursprungliga livsmiljö som påverkades negativt av ett projekt. Man bör därför göra allt för att säkerställa att kompensationsåtgärden vidtas i förväg, och om detta inte är helt genomförbart bör de behöriga myndigheterna överväga extra kompensationsåtgärder för de förluster som kan uppkomma under mellantiden. |
| --- | --- |

—

som en allmän princip att ett område inte får påverkas oåterkalleligt av ett projekt innan kompensationsåtgärden verkligen har vidtagits. Det kan emellertid uppstå situationer när det inte är möjligt att uppfylla detta villkor. Om man till exempel återskapar en skogsmiljö tar det många år innan den kan fylla samma funktioner som den ursprungliga livsmiljö som påverkades negativt av ett projekt. Man bör därför göra allt för att säkerställa att kompensationsåtgärden vidtas i förväg, och om detta inte är helt genomförbart bör de behöriga myndigheterna överväga extra kompensationsåtgärder för de förluster som kan uppkomma under mellantiden.

säkerställa

| — | Kompensationsåtgärden måste bidra utöver vad medlemsstaten i enlighet med direktiven borde ha bidragit med till Natura 2000-nätet. |
| --- | --- |

—

Kompensationsåtgärden måste bidra utöver vad medlemsstaten i enlighet med direktiven borde ha bidragit med till Natura 2000-nätet.

Medlemsstaterna bör vara särskilt uppmärksamma när den negativa påverkan av en plan eller ett projekt inträffar i sällsynta livsmiljötyper eller i livsmiljöer som behöver lång tid för att uppfylla samma ekologiska funktioner.

Även om nya Natura 2000-områden kan utses som en del av ett paket med kompensationsåtgärder enligt artikel 6.4, är detta inte i sig tillräckligt om inte kompletterande förvaltningsåtgärder vidtas.

När det gäller fågeldirektivet kan en kompensationsåtgärd till exempel innebära att man förbättrar det biologiska värdet hos ett område som har utsetts eller kommer att utses, så att områdets bärförmåga eller möjligheten att hitta föda inom området ökas i en omfattning som motsvarar förlusten i det område som påverkas av projektet. Att återskapa en livsmiljö som är gynnsam för de berörda fågelarterna är följaktligen godtagbart, förutsatt att det område som skapas är tillgängligt när det påverkade området förlorar sitt naturvärde.

Enligt habitatdirektivet kan en kompensationsåtgärd på liknande sätt bestå av att en jämförbar livsmiljö återskapas eller att en biologisk förbättring görs av en undermålig livsmiljö av samma typ inom ett befintligt utsett område, eller till och med att ett nytt område av en kvalitet som är jämförbar med det ursprungliga områdets kvalitet läggs till Natura 2000-nätet. I det sistnämnda fallet kan det hävdas att projektet totalt sett kommer att leda till en nettoförlust för denna livsmiljötyp på medlemsstatsnivå. På unionsnivå kommer emellertid det nya området att åtnjuta det skydd som föreskrivs i artikel 6, och kommer således att bidra till att uppfylla direktivets målsättning.

Kompenserande åtgärder som är lämpliga eller nödvändiga för att uppväga de negativa effekterna på ett Natura 2000-område (dvs. förutom det som redan krävs enligt direktiven) kan bestå av

| — | förbättring av livsmiljöer i befintliga områden: förbättring av den återstående livsmiljön i det berörda området eller återställande av livsmiljön i ett annat Natura 2000-område, i proportion till den förlust som följer av planen eller projektet, |
| --- | --- |

—

förbättring av livsmiljöer i befintliga områden: förbättring av den återstående livsmiljön i det berörda området eller återställande av livsmiljön i ett annat Natura 2000-område, i proportion till den förlust som följer av planen eller projektet,

| — | förnyelse av livsmiljöer: återskapande av en livsmiljö i ett nytt eller utvidgat område, som ska införlivas i Natura 2000, eller |
| --- | --- |

—

förnyelse av livsmiljöer: återskapande av en livsmiljö i ett nytt eller utvidgat område, som ska införlivas i Natura 2000, eller

| — | såsom beskrivits ovan och i samband med andra arbeten, förslag på ett nytt område av tillräcklig kvalitet enligt habitat- eller fågeldirektivet och fastställande/genomförande av bevarandeåtgärder för detta nya område. |
| --- | --- |

—

såsom beskrivits ovan och i samband med andra arbeten, förslag på ett nytt område av tillräcklig kvalitet enligt habitat- eller fågeldirektivet och fastställande/genomförande av bevarandeåtgärder för detta nya område.

I den uppsättning kompensationsåtgärder och kompletterande åtgärder som enligt nuvarande praxis i EU förekommer inom ramen för habitatdirektivet finns också följande:

| — | Återinförande av arter. |
| --- | --- |

—

Återinförande av arter.

| — | Återhämtning och förstärkning av arter, inbegripet förstärkning av rovfågelarter. |
| --- | --- |

—

Återhämtning och förstärkning av arter, inbegripet förstärkning av rovfågelarter.

| — | Inköp av mark. |
| --- | --- |

—

Inköp av mark.

| — | Förvärvande av rättigheter. |
| --- | --- |

—

Förvärvande av rättigheter.

| — | Skapande av reservat (inbegripet stränga restriktioner när det gäller markanvändning). |
| --- | --- |

—

Skapande av reservat (inbegripet stränga restriktioner när det gäller markanvändning).

| — | Incitament för vissa ekonomiska verksamheter som upprätthåller ekologiska nyckelfunktioner. |
| --- | --- |

—

Incitament för vissa ekonomiska verksamheter som upprätthåller ekologiska nyckelfunktioner.

| — | Minskning av (andra) hot, vanligen riktade mot arter, antingen genom åtgärder mot en enda hotkälla eller genom samordnade åtgärder mot samtliga hotfaktorer (t.ex. vid överlappning mellan olika slag av rumslig påverkan). |
| --- | --- |

—

Minskning av (andra) hot, vanligen riktade mot arter, antingen genom åtgärder mot en enda hotkälla eller genom samordnade åtgärder mot samtliga hotfaktorer (t.ex. vid överlappning mellan olika slag av rumslig påverkan).

| I princip ska kompensationsåtgärden ha gett resultat vid den tidpunkt när skadan uppkommer på området i fråga. Under vissa omständigheter när detta inte kan uppfyllas fullständigt, krävs extra kompensationsåtgärder för förlusterna under mellantiden. |
| --- |

I princip ska kompensationsåtgärden ha gett resultat vid den tidpunkt när skadan uppkommer på området i fråga. Under vissa omständigheter när detta inte kan uppfyllas fullständigt, krävs extra kompensationsåtgärder för förlusterna under mellantiden.

I princip ska kompensationsåtgärden ha gett resultat vid den tidpunkt när skadan uppkommer på området i fråga. Under vissa omständigheter när detta inte kan uppfyllas fullständigt, krävs extra kompensationsåtgärder för förlusterna under mellantiden.

5.4.4   Viktiga faktorer att beakta i kompensationsåtgärderna

Kompensationsåtgärderna enligt artikel 6.4 måste lösa alla de problem, tekniska såväl som juridiska och ekonomiska, som måste lösas för att kompensera den negativa påverkan av en plan eller ett projekt och säkerställa att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande.

I följande förteckning ges en översikt över de faktorer som ska beaktas:

| — | Nära samordning och samarbete mellan myndigheterna som förvaltar Natura 2000, myndigheterna som gör bedömningen och den som föreslår planen eller projektet. |
| --- | --- |

—

Nära samordning och samarbete mellan myndigheterna som förvaltar Natura 2000, myndigheterna som gör bedömningen och den som föreslår planen eller projektet.

| — | Tydliga mål och riktvärden för områdets olika bevarandemål. |
| --- | --- |

—

Tydliga mål och riktvärden för områdets olika bevarandemål.

| — | Beskrivning av kompensationsåtgärderna, tillsammans med en vetenskapligt solid förklaring av hur de i praktiken kommer att kompensera planens eller projektets negativa effekter på de arter och livsmiljöer som berörs mot bakgrund av områdets bevarandemål, och hur de ska säkerställa att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande. |
| --- | --- |

—

Beskrivning av kompensationsåtgärderna, tillsammans med en vetenskapligt solid förklaring av hur de i praktiken kommer att kompensera planens eller projektets negativa effekter på de arter och livsmiljöer som berörs mot bakgrund av områdets bevarandemål, och hur de ska säkerställa att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande.

| — | Demonstration av åtgärdernas tekniska genomförbarhet i förhållande till deras mål. |
| --- | --- |

—

Demonstration av åtgärdernas tekniska genomförbarhet i förhållande till deras mål.

| — | Demonstration av åtgärdernas genomförbarhet ur juridisk och/eller finansiell synvinkel i förhållande till tidsplanen. |
| --- | --- |

—

Demonstration av åtgärdernas genomförbarhet ur juridisk och/eller finansiell synvinkel i förhållande till tidsplanen.

| — | Analys av lämpliga platser och förvärv av rättigheter (inköp, leasing etc.) till den mark som ska användas för kompensationsåtgärderna. |
| --- | --- |

—

Analys av lämpliga platser och förvärv av rättigheter (inköp, leasing etc.) till den mark som ska användas för kompensationsåtgärderna.

| — | Förklaring av den tidsram inom vilken kompensationsåtgärderna förväntas uppnå sina mål. |
| --- | --- |

—

Förklaring av den tidsram inom vilken kompensationsåtgärderna förväntas uppnå sina mål.

| — | Tidsplan för genomförandet och samordning med tidsplanen för genomförandet av planen eller projektet. |
| --- | --- |

—

Tidsplan för genomförandet och samordning med tidsplanen för genomförandet av planen eller projektet.

| — | Åtgärder för information till och/eller samråd med allmänheten. |
| --- | --- |

—

Åtgärder för information till och/eller samråd med allmänheten.

| — | En särskild tidsplan för övervakning och rapportering som baseras på framstegsindikatorer för kompensationsåtgärdernas olika mål. |
| --- | --- |

—

En särskild tidsplan för övervakning och rapportering som baseras på framstegsindikatorer för kompensationsåtgärdernas olika mål.

| — | Ett finansieringsprogram som godkänts inom den period som krävs för att garantera att åtgärderna blir framgångsrika. |
| --- | --- |

—

Ett finansieringsprogram som godkänts inom den period som krävs för att garantera att åtgärderna blir framgångsrika.

5.5   KRITERIER FÖR UTFORMNING AV KOMPENSATIONSÅTGÄRDER

5.5.1   Riktade kompensationsåtgärder

Kompensationsåtgärder inom ramen för habitatdirektivet ska fastställas med beaktande av referensvillkor som bestäms efter beskrivningen av de aspekter av områdets integritet som kan antas gå förlorade eller försämras och med beaktande av den betydande negativa påverkan som kan antas bestå efter det att begränsande åtgärder har vidtagits.

När väl de aspekter av områdets integritet som kan antas bli skadade och skadans faktiska omfattning väl har fastställts, ska kompensationsåtgärderna inriktas särskilt på denna påverkan så att de faktorer som bidrar till att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande kompenseras på lång sikt. Åtgärderna bör således vara de bäst lämpade för det slag av påverkan som förutses och bör inriktas på mål som är tydligt relaterade till de delar av Natura 2000 som påverkas. De måste tydligt inriktas på de strukturella och funktionella aspekterna av områdets integritet samt därmed relaterade livsmiljötyper och artpopulationer som påverkas.

Detta innebär att kompensationsåtgärderna av nödvändighet måste bestå av ekologiska åtgärder. Utbetalningar till enskilda eller särskilda fonder är således inte lämpligt inom ramen för habitatdirektivet, oavsett om de i slutändan går till naturvårdsprojekt eller inte. Varje sekundär eller indirekt åtgärd som eventuellt föreslås för att förbättra de centrala kompensationsåtgärdernas resultat måste dessutom ha ett tydligt samband med de senares mål och syften.

Vid utformningen av kompensationsåtgärder för olika arter är det till exempel nödvändigt att fastställa följande:

| — | Vilka arter som påverkas negativt, deras totala antal och andelen av den totala populationen som dessa förekommer i. |
| --- | --- |

—

Vilka arter som påverkas negativt, deras totala antal och andelen av den totala populationen som dessa förekommer i.

| — | De huvudsakliga funktionerna hos de livsmiljöer som kommer att påverkas negativt och som arterna är beroende av, t.ex. föda, vila etc. |
| --- | --- |

—

De huvudsakliga funktionerna hos de livsmiljöer som kommer att påverkas negativt och som arterna är beroende av, t.ex. föda, vila etc.

| — | Vilka åtgärder som behövs för att kompensera skadan på de livsmiljöfunktioner och arter som påverkas så att de återställs till en status som speglar det gynnsamma läget för det påverkade området. |
| --- | --- |

—

Vilka åtgärder som behövs för att kompensera skadan på de livsmiljöfunktioner och arter som påverkas så att de återställs till en status som speglar det gynnsamma läget för det påverkade området.

5.5.2   Effektiva kompensationsåtgärder

Att kompensationsåtgärderna är genomförbara och effektiva är avgörande för att artikel 6.4 i habitatdirektivet ska kunna tillämpas i överensstämmelse med försiktighetsprincipen och god praxis. För att garantera effektiviteten måste kompensationsåtgärderna vara tekniskt genomförbara, ha en lämplig omfattning samt vidtas vid lämplig tidpunkt och på lämplig plats.

Kompensationsåtgärderna måste vara genomförbara och kunna återupprätta de ekologiska förhållanden som krävs för att säkerställa att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande. Den uppskattade tidsskalan och de eventuella underhållsåtgärder som krävs för att förbättra resultatet av åtgärderna bör vara kända eller planerade redan innan åtgärderna introduceras. Detta måste grundas på bästa tillgängliga vetenskapliga rön, kompletterade med särskilda undersökningar av just den plats där kompensationsåtgärderna kommer att genomföras. Åtgärder för vilka det inte finns någon rimlig garanti för framgång bör inte övervägas inom ramen för artikel 6.4, och möjligheten för kompensationsprogrammet att bli framgångsrikt bör påverka det slutliga godkännandet av planen eller projektet i enlighet med principen om förebyggande åtgärder. När det gäller att välja mellan olika kompensationsmöjligheter måste man dessutom välja de effektivaste alternativen, de som har störst chans att lyckas.

Ett program för kompensationsåtgärder ska omfatta en noggrann övervakning av genomförandet för att garantera effektivitet på lång sikt. Eftersom övervakningen utförs inom ramen för Natura 2000-nätet bör den samordnas med och eventuellt integreras i den övervakning som föreskrivs i artikel 11 i habitatdirektivet.

Åtgärder som i praktiken visar sig inte vara särskilt effektiva när det gäller att bidra till målen bör ändras på lämpligt sätt.

5.5.3   Teknisk genomförbarhet

Enligt dagens kunskap är det högst osannolikt att både den ekologiska strukturen och funktionen eller de därtill relaterade livsmiljöerna och artpopulationerna kan återställas till den status de hade innan de skadades av en plan eller ett projekt. För att överbrygga de inneboende svårigheter som står i vägen när det gäller att fullständigt återställa ekologiska förhållanden ska kompensationsåtgärdernas utformning

| 1. | följa vetenskapliga kriterier och utvärderas i enlighet med bästa vetenskapliga kunskap, och |
| --- | --- |

1.

följa vetenskapliga kriterier och utvärderas i enlighet med bästa vetenskapliga kunskap, och

| 2. | beakta de särskilda kraven hos de ekologiska komponenter som ska återställas (t.ex. jordmån, fuktighet, exponering, befintliga hot och andra förhållanden som är avgörande för att återställandet ska lyckas). |
| --- | --- |

2.

beakta de särskilda kraven hos de ekologiska komponenter som ska återställas (t.ex. jordmån, fuktighet, exponering, befintliga hot och andra förhållanden som är avgörande för att återställandet ska lyckas).

De aspekter som är viktiga för den tekniska genomförbarheten avgör om en plats är lämplig för kompensationsåtgärder (fysisk genomförbarhet), vilken tidsplan som är lämplig och hur omfattande åtgärderna behöver vara.

Vid valet av en viss åtgärd och hur den ska utformas måste man dessutom respektera befintliga riktlinjer för varje enskild metod, dvs. skapande av livsmiljöer, återställande av livsmiljöer, förstärkning av populationer, återinförande av arter eller varje annan åtgärd som övervägs inom ramen för kompensationsprogrammet.

5.5.4   Kompensationsåtgärdernas omfattning

Hur omfattande kompensationsåtgärderna måste vara för att vara effektiva har ett direkt samband med de kvantitativa och kvalitativa aspekter av områdets integritet (bland annat struktur och funktionalitet samt deras roll för att Natura 2000-nätet ska förbli totalt sett sammanhängande) som kan antas bli skadade samt hur verkningsfulla åtgärderna beräknas bli.

Kompensationsgraden fastställs följaktligen bäst från fall till fall och måste initialt bestämmas mot bakgrund av informationen från den lämpliga bedömningen enligt artikel 6.3 och säkerställa ekologisk funktionalitet. Kompensationsgraden kan sedan omdefinieras beroende på de resultat som observeras vid övervakning av effektiviteten. En motivering ska ges till det slutliga beslutet om kompensationsgraden.

Den rådande meningen är att kompensationsgraden vanligen bör ligga en bra bit över 1:1. En kompensationsgrad på 1:1 eller lägre bör endast övervägas om det kan visas att åtgärderna med en sådan omfattning kommer att bli 100 procent effektiva när det gäller att på kort tid återställa strukturen och funktionaliteten (t.ex. utan att riskera bevarandet av livsmiljöerna eller populationerna av nyckelarter som kan antas påverkas av planen eller projektet eller deras bevarandemål).

5.5.5   Kompensationsåtgärdernas lokalisering

Kompensationsåtgärderna bör lokaliseras så att största möjliga effektivitet uppnås när det gäller att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande. Detta medför att varje kompensationsåtgärd måste uppfylla ett antal villkor:

| — | Det område som väljs ut för kompensationsåtgärder ska ligga inom samma biogeografiska region (gäller områden som utsetts enligt habitatdirektivet) eller inom samma utbredningsområde, flyttningsväg eller övervintringsområde för fågelarter (gäller områden som utsetts enligt fågeldirektivet) i den berörda medlemsstaten. Vidare bör området erbjuda funktioner jämförbara med dem som motiverade valet av det ursprungliga området, särskilt när det gäller tillräcklig geografisk spridning. |
| --- | --- |

—

Det område som väljs ut för kompensationsåtgärder ska ligga inom samma biogeografiska region (gäller områden som utsetts enligt habitatdirektivet) eller inom samma utbredningsområde, flyttningsväg eller övervintringsområde för fågelarter (gäller områden som utsetts enligt fågeldirektivet) i den berörda medlemsstaten. Vidare bör området erbjuda funktioner jämförbara med dem som motiverade valet av det ursprungliga området, särskilt när det gäller tillräcklig geografisk spridning.

| — | Det område som väljs ut för kompensationsåtgärder ska ha, eller ska kunna utveckla, de särskilda egenskaper som hänger samman med dess ekologiska strukturer och funktioner och som är nödvändiga för livsmiljöerna och artpopulationerna. Detta har samband med kvalitativa aspekter som hur unika de skadade tillgångarna är och innebär att hänsyn måste tas till lokala ekologiska förhållanden. |
| --- | --- |

—

Det område som väljs ut för kompensationsåtgärder ska ha, eller ska kunna utveckla, de särskilda egenskaper som hänger samman med dess ekologiska strukturer och funktioner och som är nödvändiga för livsmiljöerna och artpopulationerna. Detta har samband med kvalitativa aspekter som hur unika de skadade tillgångarna är och innebär att hänsyn måste tas till lokala ekologiska förhållanden.

| — | Kompensationsåtgärderna får inte riskera att skada integriteten hos något annat Natura 2000-område som bidrar till att göra nätet totalt sett sammanhängande. När åtgärderna genomförs i ett eller flera befintliga Natura 2000-områden ska de vara förenliga med bevarandemålen för området/områdena och sträcka sig utöver de bevarandeåtgärder som anges i artikel 6.1. Förvaltningsplaner kommer att vara en användbar referens för att styra förnuftiga kompensationsåtgärder. |
| --- | --- |

—

Kompensationsåtgärderna får inte riskera att skada integriteten hos något annat Natura 2000-område som bidrar till att göra nätet totalt sett sammanhängande. När åtgärderna genomförs i ett eller flera befintliga Natura 2000-områden ska de vara förenliga med bevarandemålen för området/områdena och sträcka sig utöver de bevarandeåtgärder som anges i artikel 6.1. Förvaltningsplaner kommer att vara en användbar referens för att styra förnuftiga kompensationsåtgärder.

Det är också allmänt erkänt att de lokala förhållanden som krävs för att återställa berörda ekologiska tillgångar oftast återfinns i närheten av det område som påverkas av planen eller projektet. Det bästa alternativet verkar därför vara att förlägga kompensationsåtgärderna inom eller i närheten av Natura 2000-området i fråga, där förhållandena är som bäst för att åtgärderna ska bli framgångsrika. Dock är detta inte alltid möjligt och det är därför nödvändigt att fastställa en rad prioriteringar som ska tillämpas när man söker efter platser som uppfyller kraven i habitatdirektivet:

| 1. | Kompensation inom Natura 2000-området, förutsatt att det inom området finns nödvändiga element som garanterar det ekologiska sammanhanget och nätets funktionalitet. |
| --- | --- |

1.

Kompensation inom Natura 2000-området, förutsatt att det inom området finns nödvändiga element som garanterar det ekologiska sammanhanget och nätets funktionalitet.

| 2. | Kompensation utanför det berörda Natura 2000-området, men inom samma topografiska enhet eller landskapsenhet, förutsatt att det är möjligt att uppnå samma bidrag till den ekologiska strukturen och/eller nätets funktion. Den nya platsen kan ligga inom ett redan utsett Natura 2000-område eller en plats som inte tidigare har utsetts. I det senare fallet ska platsen utses till Natura 2000-område och uppfylla samtliga krav i naturvårdsdirektiven. |
| --- | --- |

2.

Kompensation utanför det berörda Natura 2000-området, men inom samma topografiska enhet eller landskapsenhet, förutsatt att det är möjligt att uppnå samma bidrag till den ekologiska strukturen och/eller nätets funktion. Den nya platsen kan ligga inom ett redan utsett Natura 2000-område eller en plats som inte tidigare har utsetts. I det senare fallet ska platsen utses till Natura 2000-område och uppfylla samtliga krav i naturvårdsdirektiven.

| 3. | Kompensation utanför Natura 2000-området inom en annan topografisk enhet eller landskapsenhet. Den nya platsen kan vara inom ett redan utsett Natura 2000-område. Om kompensationsåtgärden avser en icke utsedd plats, ska denna plats därefter utses till Natura 2000-område och omfattas av samtliga krav i naturvårdsdirektiven. |
| --- | --- |

3.

Kompensation utanför Natura 2000-området inom en annan topografisk enhet eller landskapsenhet. Den nya platsen kan vara inom ett redan utsett Natura 2000-område. Om kompensationsåtgärden avser en icke utsedd plats, ska denna plats därefter utses till Natura 2000-område och omfattas av samtliga krav i naturvårdsdirektiven.

Nya områden som utses till Natura 2000-områden som en del av kompensationsåtgärder ska anmälas till kommissionen innan åtgärderna genomförs och innan projektet förverkligas, men efter det att det har godkänts. Förteckningen över nyutsedda områden bör ställas till kommissionens förfogande genom etablerade kanaler och förfaranden på samma sätt som förteckningar över områden av gemenskapsintresse och klassificeringar av skyddsområden. De nyutsedda områdena ska också uppfylla kraven för att utses enligt relevanta kriterier i habitat- respektive fågeldirektivet.

När det gäller lokaliseringen av kompensationsåtgärder inom ramen för gränsöverskridande projekt ska medlemsstaterna se till att samarbetet och samordningen fungerar så bra som möjligt.

5.5.6   Tidsplanen för kompensationsåtgärder

Tidsplanen för kompensationsåtgärderna kräver en bedömning från fall till fall. Den antagna tidsplanen måste garantera kontinuitet för de ekologiska processer som är nödvändiga för att bibehålla den struktur och de funktioner som bidrar till att göra Natura 2000-nätet totalt sett sammanhängande. För detta krävs en nära samordning mellan genomförandet av planen eller projektet och genomförandet av kompensationsåtgärderna. Det är också viktigt att beakta den tid som krävs för att en livsmiljö ska utvecklas och/eller för att populationer av arter ska återhämta sig eller etablera sig i ett givet område.

Även följande faktorer och processer måste beaktas:

| — | Ett område får inte påverkas oåterkalleligt innan kompensationsåtgärder har vidtagits. |
| --- | --- |

—

Ett område får inte påverkas oåterkalleligt innan kompensationsåtgärder har vidtagits.

| — | Kompensationsåtgärden ska vara på plats innan skadan uppkommer på området i fråga. Under vissa omständigheter när detta inte kan uppfyllas fullständigt, krävs extra kompensationsåtgärder för förlusterna under mellantiden. |
| --- | --- |

—

Kompensationsåtgärden ska vara på plats innan skadan uppkommer på området i fråga. Under vissa omständigheter när detta inte kan uppfyllas fullständigt, krävs extra kompensationsåtgärder för förlusterna under mellantiden.

| — | Förseningar kan tillåtas endast om det har säkerställts att de inte äventyrar målet ”inga nettoförluster” för Natura 2000-nätet som ett totalt sett sammanhängande område. |
| --- | --- |

—

Förseningar kan tillåtas endast om det har säkerställts att de inte äventyrar målet ”inga nettoförluster” för Natura 2000-nätet som ett totalt sett sammanhängande område.

| — | Förseningar kan t.ex. inte tillåtas om de leder till minskade populationer för någon art som är skyddad i området enligt bilaga 2 till habitatdirektivet eller bilaga 1 till fågeldirektivet. De prioriterade arter som förtecknas i bilaga 2 till habitatdirektivet förtjänar särskild uppmärksamhet. |
| --- | --- |

—

Förseningar kan t.ex. inte tillåtas om de leder till minskade populationer för någon art som är skyddad i området enligt bilaga 2 till habitatdirektivet eller bilaga 1 till fågeldirektivet. De prioriterade arter som förtecknas i bilaga 2 till habitatdirektivet förtjänar särskild uppmärksamhet.

| — | Det kan vara möjligt att trappa ner kompensationsåtgärder över tiden beroende på om den betydande negativa påverkan antas uppkomma på kort, medellång eller lång sikt. |
| --- | --- |

—

Det kan vara möjligt att trappa ner kompensationsåtgärder över tiden beroende på om den betydande negativa påverkan antas uppkomma på kort, medellång eller lång sikt.

Det kan vara tillrådligt att vidta särskilda åtgärder för att uppväga förluster som kan uppkomma under tiden innan bevarandemålen har uppnåtts. För att förhindra oförutsedda förseningar som kan försämra åtgärdernas effektivitet ska alla de tekniska, juridiska eller finansiella åtgärder som är nödvändiga för att genomföra kompensationsåtgärderna ha avslutats innan planen eller projektet börjar genomföras.

5.5.7   Långsiktigt genomförande

För kompensationsåtgärder krävs att man säkerställer att det finns en fast juridisk och finansiell grund för att genomföra åtgärderna på lång sikt och för att skydda, övervaka och upprätthålla områdena innan livsmiljöer och/eller arter påverkas. Detta kan omfatta följande åtgärder:

| — | Inrättande av ett temporärt skydd, även om status som område av gemenskapsintresse/särskilt skyddsområde beviljas först senare. |
| --- | --- |

—

Inrättande av ett temporärt skydd, även om status som område av gemenskapsintresse/särskilt skyddsområde beviljas först senare.

| — | Utformning av obligatoriska verktyg för verkställande på nationell nivå som syftar till att garantera att kompensationsåtgärderna genomförs fullt ut och effektivt (t.ex. kopplade till de förpliktelser som anges i miljökonsekvensdirektivet, i förekommande fall, eller till miljöansvarsdirektivet, eller genom att godkännande av planer eller projekt kopplas till kvaliteten på de relevanta bestämmelserna om genomförande av kompensationsåtgärder). |
| --- | --- |

—

Utformning av obligatoriska verktyg för verkställande på nationell nivå som syftar till att garantera att kompensationsåtgärderna genomförs fullt ut och effektivt (t.ex. kopplade till de förpliktelser som anges i miljökonsekvensdirektivet, i förekommande fall, eller till miljöansvarsdirektivet, eller genom att godkännande av planer eller projekt kopplas till kvaliteten på de relevanta bestämmelserna om genomförande av kompensationsåtgärder).

| — | Utnyttjande av nödvändiga juridiska verktyg om köp av mark eller rättigheter bedöms som nödvändigt för ett effektivt genomförande av åtgärderna i linje med god praxis (t.ex. standardförfaranden för expropriation av naturvårdsskäl). |
| --- | --- |

—

Utnyttjande av nödvändiga juridiska verktyg om köp av mark eller rättigheter bedöms som nödvändigt för ett effektivt genomförande av åtgärderna i linje med god praxis (t.ex. standardförfaranden för expropriation av naturvårdsskäl).

| — | Upprättande av övervakningsprogram för att säkerställa att kompensationsåtgärderna når sitt syfte och bibehålls på lång sikt, och om så inte är fallet, åtgärder för att komma till rätta med detta, inklusive mål, ansvariga organ och resursbehov, indikatorer och krav på rapportering till kommissionen. Detta kan bäst utföras av oberoende organ som inrättas specifikt för detta syfte och i nära samordning och samarbete med Natura 2000-myndigheterna. |
| --- | --- |

—

Upprättande av övervakningsprogram för att säkerställa att kompensationsåtgärderna når sitt syfte och bibehålls på lång sikt, och om så inte är fallet, åtgärder för att komma till rätta med detta, inklusive mål, ansvariga organ och resursbehov, indikatorer och krav på rapportering till kommissionen. Detta kan bäst utföras av oberoende organ som inrättas specifikt för detta syfte och i nära samordning och samarbete med Natura 2000-myndigheterna.

5.6   VEM SKA BÄRA KOSTNADEN FÖR KOMPENSATIONSÅTGÄRDERNA?

Det förefaller logiskt att den som ansvarar för ett projekt eller en plan bär kostnaden för kompensationsåtgärderna i enlighet med principen ”förorenaren betalar”. Den ansvarige kan ta med kostnaderna i den totalbudget som vid samfinansiering inges till de offentliga myndigheterna. I detta avseende kan EU-medel till exempel samfinansiera kompensationsåtgärder för transportinfrastruktur som ingår i de transeuropeiska näten och finansieras med dessa medel, under förutsättning att sådant ekonomiskt stöd uppfyller de mål, regler och förfaranden som gäller för den aktuella EU-fonden.

5.7   UNDERRÄTTA KOMMISSIONEN OM KOMPENSATIONSÅTGÄRDERNA

De behöriga nationella myndigheterna måste underrätta kommissionen om de kompensationsåtgärder som har vidtagits. I artikel 6.4 anges inte formen för denna information eller syftet med den. För att underlätta processen har kommissionen emellertid utarbetat ett standardformulär (65) för att förse den med information enligt artikel 6.4. Det är dock inte kommissionens uppgift att vare sig föreslå kompensationsåtgärder eller godkänna dem ur vetenskaplig synvinkel.

65

Informationen bör göra det möjligt för kommissionen att bedöma hur de negativa effekterna kompenseras, så att de aspekter av integritet som bidrar till att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande upprätthålls på lång sikt. Även om de nationella myndigheterna endast har skyldighet att lämna underrättelse om de kompensationsåtgärder som har antagits, kan det också vara nödvändigt att informera om vissa faktorer som gäller de granskade alternativa lösningarna och de tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse som gjorde det nödvändigt att godkänna planen eller projektet, i den mån dessa faktorer har påverkat valet av kompensationsåtgärder.

Skyldigheten att underrätta kommissionen om de kompensationsåtgärder som antagits – vilken anges i artikel 6.4 första stycket andra meningen – ska införlivas i nationell lagstiftning. Om denna bestämmelse, i vilken det fastställs lämpliga detaljerade bestämmelser om underrättelse om de kompensationsåtgärder som vidtagits, saknas i den nationella lagstiftningen, ”är det emellertid inte säkert att artikel 6.4 första stycket andra meningen i direktivet får full verkan och att dess syfte uppnås” (mål C-324/01, punkt 21).

”är det emellertid inte säkert att artikel 6.4 första stycket andra meningen i direktivet får full verkan och att dess syfte uppnås”

| — | När under planeringsprocessen ska kommissionen underrättas om kompensationsåtgärder och vem är ansvarig för att detta sker? |
| --- | --- |

—

När under planeringsprocessen ska kommissionen underrättas om kompensationsåtgärder och vem är ansvarig för att detta sker?

När under planeringsprocessen ska kommissionen underrättas om kompensationsåtgärder och vem är ansvarig för att detta sker?

Underrättelse om kompensationsåtgärderna ska lämnas till kommissionen innan dessa genomförs, och före verkställandet av planen eller projektet men efter dess godkännande. Skälet till detta är att kommissionen ska ha möjlighet att begära ytterligare uppgifter om de vidtagna åtgärderna eller vidta åtgärder i det fall den anser att de rättsliga kraven i direktivet inte har tillämpats korrekt. Kommissionen bör därför underrättas om kompensationsåtgärderna så snart de har antagits, så att kommissionen i sin roll som fördragens väktare kan bedöma huruvida bestämmelserna i direktivet tillämpas korrekt.

De myndigheter som ansvarar för Natura 2000 i varje medlemsstat måste spela en viktig roll i denna process, eftersom de har ansvaret för att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande och uppdatera informationen om Natura 2000. Informationen bör lämnas in av den nationella myndigheten via varje medlemsstats ständiga representation, på samma sätt som när det gäller att anta förteckningar över områden.

| Informationen om kompensationsåtgärder måste göra det möjligt för kommissionen att bedöma hur de negativa effekterna kompenseras, så att de aspekter av integritet som bidrar till att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande upprätthålls på lång sikt. Det är emellertid inte kommissionens uppgift att föreslå kompensationsåtgärder. |
| --- |

Informationen om kompensationsåtgärder måste göra det möjligt för kommissionen att bedöma hur de negativa effekterna kompenseras, så att de aspekter av integritet som bidrar till att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande upprätthålls på lång sikt. Det är emellertid inte kommissionens uppgift att föreslå kompensationsåtgärder.

Informationen om kompensationsåtgärder måste göra det möjligt för kommissionen att bedöma hur de negativa effekterna kompenseras, så att de aspekter av integritet som bidrar till att Natura 2000-nätet förblir totalt sett sammanhängande upprätthålls på lång sikt. Det är emellertid inte kommissionens uppgift att föreslå kompensationsåtgärder.

5.8   VAD HÄNDER MED OMRÅDEN DÄR DET FINNS PRIORITERADE LIVSMILJÖER ELLER ARTER?

I andra stycket i artikel 6.4 föreskrivs ett särskilt förfarande om en plan eller ett projekt rör ett område där det finns prioriterade livsmiljöer och/eller arter som kan antas påverkas av planen eller projektet. Att i sådana fall förverkliga planen eller projektet är berättigat endast om det finns tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse som rör människors hälsa eller den allmänna säkerheten eller medför betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön, eller om kommissionen innan planen eller projektet har godkänts yttrar sig om det planerade initiativet.

Med andra ord kan skada på ett område som strider mot direktivets mål endast accepteras om de särskilda tvingande orsaker som anges ovan föreligger, eller efter det att kommissionen som en extra skyddsåtgärd har gjort en oberoende bedömning.

Denna bestämmelse föranleder ett antal frågor om

| — | hur man kan avgöra vilka områden som berörs, |
| --- | --- |

—

hur man kan avgöra vilka områden som berörs,

| — | tolkningen av begreppen människors hälsa, den allmänna säkerheten och betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön, och |
| --- | --- |

—

tolkningen av begreppen människors hälsa, den allmänna säkerheten och betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön, och

| — | förfarandet för antagande av kommissionens yttrande och effekterna av yttrandet. |
| --- | --- |

—

förfarandet för antagande av kommissionens yttrande och effekterna av yttrandet.

| 5.8.1 | Berörda områden |
| --- | --- |

5.8.1

Berörda områden

Andra stycket i artikel 6.4 är tillämpligt när förverkligandet av en plan eller ett projekt kan antas påverka ett område där det finns prioriterade livsmiljöer och/eller arter. Det är således rimligt att anta att planer eller projekt som

| a) | inte på något sätt påverkar en prioriterad livsmiljö och/eller art, eller |
| --- | --- |

a)

inte på något sätt påverkar en prioriterad livsmiljö och/eller art, eller

| b) | påverkar en livsmiljö eller art som inte beaktades när området valdes ut (”obetydlig förekomst” på den standardiserade datablanketten) |
| --- | --- |

b)

påverkar en livsmiljö eller art som inte beaktades när området valdes ut (”obetydlig förekomst” på den standardiserade datablanketten)

i praktiken inte bör motivera att ett område omfattas av detta andra stycke.

Eftersom det i fågeldirektivet inte anges några prioriterade arter, krävs inget yttrande från kommissionen när det gäller kompensationsåtgärder som syftar till att kompensera för påverkan på fågelpopulationer i särskilt skyddade områden.

| Andra stycket i artikel 6.4 ska tolkas som att det gäller alla områden där det finns prioriterade livsmiljöer och/eller arter, om dessa livsmiljöer eller arter påverkas. |
| --- |

Andra stycket i artikel 6.4 ska tolkas som att det gäller alla områden där det finns prioriterade livsmiljöer och/eller arter, om dessa livsmiljöer eller arter påverkas.

Andra stycket i artikel 6.4 ska tolkas som att det gäller alla områden där det finns prioriterade livsmiljöer och/eller arter, om dessa livsmiljöer eller arter påverkas.

5.8.2   Begreppen ”människors hälsa”, ”allmän säkerhet” och ”betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön”

Människors hälsa, allmän säkerhet och betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön är de viktigaste tvingande orsakerna som har ett väsentligt allmänintresse. I likhet med begreppet ”tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse” ges emellertid ingen uttrycklig definition av dessa tre begrepp.

Såsom nämns i avsnitt 5.3.2 hänvisas det i EU-lagstiftningen till folkhälsa och allmän säkerhet som skäl för att anta restriktiva nationella bestämmelser om fri rörlighet för varor, arbetstagare och tjänster samt om etableringsrätt. Dessutom är skyddet av människors hälsa ett av de grundläggande målen för EU:s miljöpolitik. På samma sätt utgör betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön en kategori som måste inkluderas bland dessa grundläggande målsättningar för miljöpolitiken.

I enlighet med subsidiaritetsprincipen ankommer det på de behöriga nationella myndigheterna att kontrollera om en sådan situation föreligger. Naturligtvis kommer kommissionen sannolikt att granska alla sådana situationer inom ramen för sitt arbete med att övervaka att EU-lagstiftningen tillämpas korrekt.

| När det gäller begreppet ”den allmänna säkerheten” är det lämpligt att hänvisa till domstolens dom i mål C-57/89 (”Leybucht Dykes”). Den domen avkunnades innan direktiv 92/43/EEG och således artikel 6 antogs. Domen är ändå relevant, inte minst eftersom domstolens bedömning påverkade utformningen av artikel 6. Målet handlade om byggnadsarbeten för att förstärka fördämningar vid Nordsjön i Leybucht. Arbetena innebar att arean för ett särskilt skyddsområde minskade. Domstolen konstaterade att som huvudprincip måste skälen till en sådan minskning motsvara ett allmänintresse som är viktigare än det relevanta direktivets ekologiska syfte. Domstolen bekräftade att i detta särskilda fall utgjorde översvämningsrisken och kustskyddet tillräckliga skäl för att rättfärdiga arbetet på fördämningarna och förstärkningen av kustanläggningarna, så länge ingreppen begränsades till ett minimum.
  I ett efterföljande mål (C-43/10, punkt 128) slog domstolen fast följande: ”När ett sådant projekt innebär att ett område av gemenskapsintresse som innehåller en prioriterad livsmiljötyp eller en prioriterad art kommer att ta skada, kan projektet i princip motiveras av skäl avseende dricksvattenförsörjningen. I vissa fall kan ett sådant projekt motiveras av att bevattningen får betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön. Bevattningsändamål kan däremot i princip inte anses utgöra sådana överväganden som avser människors hälsa och allmän säkerhet som kan motivera ett sådant projekt som det som är aktuellt i målet vid den nationella domstolen.”

  I mål C-504/14, punkt 77, slog domstolen fast att ”[d]et skulle i princip kunna anses att en plattform som är avsedd att underlätta för funktionshindrade personer att förflytta sig har uppförts av tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse och som har samband med människors hälsa ...”. |
| --- |

När det gäller begreppet ”den allmänna säkerheten” är det lämpligt att hänvisa till domstolens dom i mål C-57/89 (”Leybucht Dykes”). Den domen avkunnades innan direktiv 92/43/EEG och således artikel 6 antogs. Domen är ändå relevant, inte minst eftersom domstolens bedömning påverkade utformningen av artikel 6. Målet handlade om byggnadsarbeten för att förstärka fördämningar vid Nordsjön i Leybucht. Arbetena innebar att arean för ett särskilt skyddsområde minskade. Domstolen konstaterade att som huvudprincip måste skälen till en sådan minskning motsvara ett allmänintresse som är viktigare än det relevanta direktivets ekologiska syfte. Domstolen bekräftade att i detta särskilda fall utgjorde översvämningsrisken och kustskyddet tillräckliga skäl för att rättfärdiga arbetet på fördämningarna och förstärkningen av kustanläggningarna, så länge ingreppen begränsades till ett minimum.

översvämningsrisken och kustskyddet

I ett efterföljande mål (C-43/10, punkt 128) slog domstolen fast följande: ”När ett sådant projekt innebär att ett område av gemenskapsintresse som innehåller en prioriterad livsmiljötyp eller en prioriterad art kommer att ta skada, kan projektet i princip motiveras av skäl avseende dricksvattenförsörjningen. I vissa fall kan ett sådant projekt motiveras av att bevattningen får betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön. Bevattningsändamål kan däremot i princip inte anses utgöra sådana överväganden som avser människors hälsa och allmän säkerhet som kan motivera ett sådant projekt som det som är aktuellt i målet vid den nationella domstolen.”

”När ett sådant projekt innebär att ett område av gemenskapsintresse som innehåller en prioriterad livsmiljötyp eller en prioriterad art kommer att ta skada, kan projektet i princip motiveras av skäl avseende dricksvattenförsörjningen. I vissa fall kan ett sådant projekt motiveras av att bevattningen får betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön. Bevattningsändamål kan däremot i princip inte anses utgöra sådana överväganden som avser människors hälsa och allmän säkerhet som kan motivera ett sådant projekt som det som är aktuellt i målet vid den nationella domstolen.”

I mål C-504/14, punkt 77, slog domstolen fast att ”[d]et skulle i princip kunna anses att en plattform som är avsedd att underlätta för funktionshindrade personer att förflytta sig har uppförts av tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse och som har samband med människors hälsa ...”.

”[d]et skulle i princip kunna anses att en plattform som är avsedd att underlätta för funktionshindrade personer att förflytta sig har uppförts av tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse och som har samband med människors hälsa ...”.

| Nationella myndigheter kan endast godkänna en plan eller ett projekt om det styrks att ovan nämnda tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse föreligger, och endast i den mån planen eller projektet i fråga är nödvändigt för att tillgodose detta allmänintresse. |
| --- |

Nationella myndigheter kan endast godkänna en plan eller ett projekt om det styrks att ovan nämnda tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse föreligger, och endast i den mån planen eller projektet i fråga är nödvändigt för att tillgodose detta allmänintresse.

Nationella myndigheter kan endast godkänna en plan eller ett projekt om det styrks att ovan nämnda tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse föreligger, och endast i den mån planen eller projektet i fråga är nödvändigt för att tillgodose detta allmänintresse.

5.8.3   Antagande av kommissionens yttrande och dess konsekvenser

Vid andra tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse än människors hälsa, säkerhet och miljöfördelar måste kommissionen först avge ett yttrande. I andra stycket i artikel 6.4 specificeras inte vilket förfarande som ska följas eller vad ett sådant yttrande ska innehålla (66). Det måste därför än en gång hänvisas till ekonomiska hänsyn och målsättningen med bestämmelsen i fråga.

66

Yttrandet ska omfatta en bedömning av de ekologiska värden som kan antas bli påverkade av planen eller projektet, en värdering av de åberopade tvingande orsakerna, en avvägning mellan dessa båda motsatta intressen samt en utvärdering av kompensationsåtgärderna. Bedömningen omfattar såväl en vetenskaplig och ekonomisk utvärdering som en granskning av huruvida det är nödvändigt och proportionerligt att förverkliga planen eller projektet med hänsyn till den åberopade tvingande orsaken.

Kommissionen kan göra en bedömning av huruvida genomförandet av planen eller projektet är förenligt med EU-rättens krav och vid behov vidta lämpliga rättsliga åtgärder.

Även om det i direktivet inte anges någon särskild tidsfrist för att anta yttrandet, gör kommissionen sitt yttersta för att genomföra bedömningarna och dra lämpliga slutsatser så snabbt som möjligt.

| Kommissionen ska i sitt yttrande göra en avvägning mellan de ekologiska värden som påverkas och de åberopade tvingande orsakerna, samt utvärdera kompensationsåtgärderna. |
| --- |

Kommissionen ska i sitt yttrande göra en avvägning mellan de ekologiska värden som påverkas och de åberopade tvingande orsakerna, samt utvärdera kompensationsåtgärderna.

Kommissionen ska i sitt yttrande göra en avvägning mellan de ekologiska värden som påverkas och de åberopade tvingande orsakerna, samt utvärdera kompensationsåtgärderna.

---

(1)  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/SV/TXT/PDF/?uri=CELEX:52017DC0198&qid=1525081187490&from=EN

1

(2)  Skötsel och förvaltning av Natura 2000-områden – Artikel 6 i art- och habitatdirektivet 92/43/EEG, Europeiska gemenskaperna, 2000 – ISBN 92-828-9142–9.

2

Skötsel och förvaltning av Natura 2000-områden – Artikel 6 i art- och habitatdirektivet 92/43/EEG

(3)  En sammanställning av de mest relevanta ärendena avseende artikel 6 finns på följande webbplats: http://ec.europa.eu/environment/nature/legislation/caselaw/index_en.htm

3

(4)  Kommissionens meddelanden om utseende av särskilda bevarandeområden och fastställande av bevarandemål för Natura 2000-områden, utformning av bevarandeåtgärder för Natura 2000-områden.

4

Kommissionens vägledande dokument om tillämpningen av artikel 6 inom olika sektorer

finns på: http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/guidance_en.htm

(5)  EUT L 206, 22.7.1992, s. 7.

5

(6)  EUT L 27, 26.1.2010, s. 7, direktiv om upphävande av direktiv 79/409/EEG.

6

(7)  Artikel 2.1.

7

(8)  Artikel 2.2. Begreppet ”gynnsam bevarandestatus” definieras i artikel 1 e och 1 i och hänvisar till bevarandestatusen för arter eller livsmiljötyper av gemenskapsintresse i deras naturliga utbredningsområde inom EU.

8

(9)  Artikel 2.3.

9

(10)  I artikel 3.1 i habitatdirektivet föreskrivs att ”Natura 2000-nätet skall ... omfatta de särskilda skyddsområden som medlemsstaterna har utsett i enlighet med direktiv 79/409/EEG”.

10

(11)  Artikel 7 i habitatdirektivet.

11

(12)  Meddelande från kommissionen: Vår livförsäkring, vårt naturkapital – en strategi för biologisk mångfald i EU fram till 2020 (KOM(2011) 244).

12

Vår livförsäkring, vårt naturkapital – en strategi för biologisk mångfald i EU fram till 2020

(13)  http://ec.europa.eu/environment/nature/knowledge/ecosystem_assessment/index_en.htm

13

(14)  Rådets beslut 82/72/EEG av den 3 december 1981 om ingående av konventionen om skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö (EGT L 38, 10.2.1982, s. 1).

14

(15)  Rådets beslut 93/626/EEG av den 25 oktober 1993 om ingående av konventionen om biologisk mångfald (EGT L 309, 13.12.1993, s. 1).

15

(16)  Närmare uppgifter om förhållandet mellan bestämmelserna om arter och bestämmelserna om områdesskydd i habitatdirektivet finns i kommissionens riktlinjer om det strikta skyddet av arter av gemenskapsintresse. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/guidance/index_en.htm

16

(17)  Bestämmelserna om artskydd i habitatdirektivet gäller för vissa arter av gemenskapsintresse men inte för livsmiljötyper av gemenskapsintresse. De sistnämnda omfattas endast av bestämmelser i kapitlet ”Bevarande av livsmiljöer och habitat” (artiklarna 3–11), vilket också innebär att de inte åtnjuter något skydd enligt habitatdirektivet om de förekommer utanför Natura 2000-nätet.

17

(18)  https://curia.europa.eu/jcms/jcms/Jo2_7045/en/

18

(19)  EUT L 26, 28.1.2011, s. 1. Ändrat genom direktiv 2014/52/EU (EUT L 124, 25.4.2014, s. 1).

19

(20)  Ett liknande krav skulle gälla för områden som enligt vetenskapliga belägg baserade på kriterierna i bilaga 3 till habitatdirektivet borde finnas med på den nationella förteckningen över föreslagna områden av gemenskapsintresse.

20

(21)  Kommissionens beslut 2011/484/EU om ett formulär för upplysningar om Natura 2000-områden https://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2011:198:0039:0070:SV:PDF

21

(22)  För ytterligare information se kommissionens not om fastställande av bevarandemål (2013): http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/docs/commission_note/commission_note2_SV.pdf

22

(23)  Således alla de arter som anges ha en obetydlig populationsstorlek och densitet i förhållande till de populationer som förekommer inom det nationella territoriet (populationsstorlek kategori D) och livsmiljötyper som anges ha en obetydlig representativitet (kategori D).

23

(24)  Se kommissionens meddelande om upprättande av bevarandeåtgärder (2013): http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/docs/commission_note/comNote%20conservation%20measures_EN.pdf.

24

(25)  I enlighet med bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken, inbegripet åtgärder enligt artikel 11 i förordning (EU) nr 1380/2013.

25

(26)  Utdrag ur kommissionens meddelande om upprättande av Natura 2000-områden, tillgängligt på http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/docs/ commission_nota/comNot% 20bevarande-20åtgärder_EN.pdf.

26

(27)  Arbetet med kartläggning och bedömning av ekosystem och ekosystemtjänster kan bidra till att fastställa de ekologiska behoven hos de livsmiljötyper som anges i bilaga 1 – se särskilt den femte tekniska rapporten (http://ec.europa.eu/environment/nature/knowledge/ecosystem_assessment/index_en.htm).

27

(28)  Förordning (EU) nr 1293/2013.

28

(29)  Finansiering av Natura 2000: http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/financing/index_en.htm

29

(30)  Se även avsnitt 4.4.1 i detta dokument om begreppet ”projekt”.

30

(31)  Mål C-127/02, punkt 37. Se även avsnitt 4.3 i detta dokument om förhållandet mellan artikel 6.2 och 6.3.

31

(32)  Se även målen C-75/01, C-418/04, C-508/04 och C-301/12.

32

(33)  Framför allt pekar klimatprognoserna på den ökade frekvens och intensitet för extrema väderförhållanden som måste beaktas.

33

(34)  Se vägledning om klimatförändringar och Natura 2000 på http://ec.europa.eu/environment/nature/climatechange/pdf/Guidance%20document.pdf.

34

(35)  Se även målen C-491/08 och C-90/10.

35

(36)  Arbete som utförs inom projektet för kartläggning och bedömning av ekosystem och ekosystemtjänster tillhandahåller indikatorer för påverkan på ekosystem som också kan användas för att bedöma försämring och störningar – se särskilt den femte tekniska rapporten (http://ec.europa.eu/environment/nature/knowledge/ecosystem_assessment/index_en.htm).

36

(37)  Kommissionens genomförandebeslut av den 11 juli 2011 om ett formulär för upplysningar om Natura 2000-områden (delgett med nr K(2011) 4892) (2011/484/EU, EUT L 198, 30.7.2011, s. 39).

37

https://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2011:198:0039:0070:SV:PDF

(38)  http://ec.europa.eu/environment/nature/legislation/habitatsdirective/docs/Int_Manual_EU28.pdf

38

(39)  Ett förenklat flödesdiagram för detta förfarande finns i bilaga II i slutet av detta dokument.

39

(40)  EUT L 26, 28.1.2012, s. 1, ändrat genom direktiv 2014/52/EU.

40

(41)  Att denna definition har betydelse för habitatdirektivet framhålls också av domstolen (mål C-127/02, punkt 26).

41

(42)  För att omfattas av MKB-direktivet måste sådana ingripanden/åtgärder omfatta ändringar av ett visst områdes fysiska aspekter (målen C-121/11, Pro-Braine, punkt 31, och C-275/09, Bryssels flygplats, punkt 30).

42

(43)  EGT L 197, 21.7.2001, s. 30–37.

43

(44)  Detta påverkar inte tillämpningen av SMB-direktivet (2001/42/EG).

44

(45)  För mer information om integrering av olika stadier i bedömningen, se även vägledningen om effektivisering av förfarandena för miljökonsekvensbedömning för projekt av gemensamt intresse, kapitel 3.2: http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/PCI_guidance.pdf.

45

(46)  Se artikel 2.1 i direktiv 2011/92/EU, ändrat genom direktiv 2014/52/EU.

46

(47)  Se bilaga III till direktiv 2011/92/EU, ändrat genom direktiv 2014/52/EU.

47

(48)  Å andra sidan kan en lämplig bedömning enligt artikel 6.3 krävas för projekt som inte omfattas av MKB-direktivet.

48

(49)  Enligt MKB-direktivet är det dock möjligt att ta hänsyn till projektets och/eller planerade åtgärders särdrag för att undvika eller förebygga betydande negativa effekter när man beslutar om en fullständig miljökonsekvensbedömning (artikel 4.5 b i MKB-direktivet i dess ändrade lydelse).

49

(50)  http://www.unece.org/env/eia/welcome.html

50

(51)  Artikel 7 i direktiv 2011/92/EU (ändrat genom direktiv 2014/52/EU) och artikel 7 i direktiv 2001/42/EG.

51

(52)  Redan färdiga planer och projekt kan också ge upphov till problem i enlighet med artikel 6.1 och artikel 6.2 i habitatdirektivet om deras fortsatta effekter skapar ett behov av att medlemsstaterna vidtar åtgärder för återställande eller bevarande av livsmiljöer eller åtgärder för att undvika försämring av livsmiljöer eller störning av arter.

52

(53)  Se även målen C-239/04 och C-404/09.

53

(54)  Sådan samordning kan också omfatta de bedömningar som krävs enligt artikel 4.7 i ramdirektivet för vatten – se också http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/PCI_guidance.pdf.

54

(55)  Direktiv 2011/92/EU, ändrat genom direktiv 2014/52/EU.

55

(56)  Kommissionens vägledande dokument om effektivisering av miljöbedömningar som utförs enligt artikel 2.3 i det ändrade direktivet om miljökonsekvensbedömning (kommissionens tillkännagivande 2016/C 273/01), finns på: https://eur-lex.europa.eu/legal-content/SV/TXT/?uri=OJ:C:2016:273:TOC)

56

(57)  Se även mål C-441/17, punkterna 134–144.

57

(58)  Arbetet med kartläggning och bedömning av ekosystem och ekosystemtjänster kan ge stöd för bedömningen av effekter, t.ex. för att fastställa ekologiska tillgångar och funktioner i området, definiera hot mot livsmiljöer och arter och mäta ekologiska strukturer och funktioner för breda livsmiljötyper med relevans för områdets integritet – se särskilt femte tekniska rapporten om ekologiska förhållanden (http://ec.europa.eu/environment/nature/knowledge/ecosystem_assessment/index_en.htm).

58

(59)  För en förklaring av särskilda termer, se Interpretation Manual of European Union Habitats – EUR28 på http://ec.europa.eu/environment/nature/legislation/habitatsdirective/index_en.htm#interpretation

59

Interpretation Manual of European Union Habitats

(60)  Se även mål C-142/16, punkt 33: ”Domstolen har nämligen redan slagit fast att de behöriga nationella myndigheterna endast ska bevilja tillstånd till en verksamhet som ska bli föremål för en bedömning efter att ha försäkrat sig om att denna verksamhet inte får någon skadlig inverkan på det skyddade området. Så är fallet när det ur ett vetenskapligt perspektiv inte föreligger några rimliga tvivel om att planen eller projektet inte kan ha en skadlig inverkan.”

60

”Domstolen har nämligen redan slagit fast att de behöriga nationella myndigheterna endast ska bevilja tillstånd till en verksamhet som ska bli föremål för en bedömning efter att ha försäkrat sig om att denna verksamhet inte får någon skadlig inverkan på det skyddade området. Så är fallet när det ur ett vetenskapligt perspektiv inte föreligger några rimliga tvivel om att planen eller projektet inte kan ha en skadlig inverkan.

(61)  Konvention om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor. Konventionen slöts i Århus i Danmark i juni 1998. EU är en av undertecknarna sedan 2005 enligt beslut 2005/370/EG http://ec.europa.eu/environment/aarhus/legislation.htm.

61

(62)  En kvalitetsram för tjänster av allmänt intresse i Europa, KOM(2011) 900 final, 20.12.2011.

62

En kvalitetsram för tjänster av allmänt intresse i Europa

(63)  I detta sammanhang innebär detta inte att dricksvattentäkter och bevattningsprojekt alltid kan vara berättigade av tvingande orsaker som har ett väsentligt allmänintresse.

63

(64)  https://biodiversity.eionet.europa.eu/activities/Natura_2000/chapter6

64

(65)  Finns på: http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/guidance_en.htm

65

(66)  Det relevanta standardformuläret (på: http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/management/ guidance_en.htm) omfattar också begäran om ett yttrande från kommissionen enligt artikel 6.4 andra stycket.

66

---

BILAGA I

Jämförelse av förfaranden vid lämplig bedömning (AA), miljökonsekvensbedömning (EIA) och strategisk miljöbedömning (SEA)

| | AA | EIA | SEA |
| --- | --- | --- | --- |
| Vilka typer av exploatering avses? | Alla planer eller projekt som, antingen enskilt eller i kombination med andra planer/projekt, kan påverka ett Natura 2000-område på ett betydande sätt (förutom planer eller projekt som har ett direkt samband med bevarandeförvaltningen av området). | Alla projekt som förtecknas i bilaga I.
  För projekt som förtecknas i bilaga II ska behovet av en miljökonsekvensbedömning fastställas från fall till fall eller genom tröskelvärden eller kriterier som fastställs av medlemsstaterna (med beaktande av kriterierna i bilaga III). | Alla planer och program, eller ändringar av sådana, som






  a) | är föremål för utarbetande och/eller antagande av en myndighet på nationell, regional och lokal nivå, |

AA

EIA

SEA

Vilka typer av exploatering avses?

Alla planer eller projekt som, antingen enskilt eller i kombination med andra planer/projekt, kan påverka ett Natura 2000-område på ett betydande sätt (förutom planer eller projekt som har ett direkt samband med bevarandeförvaltningen av området).

Alla projekt som förtecknas i bilaga I.

För projekt som förtecknas i bilaga II ska behovet av en miljökonsekvensbedömning fastställas från fall till fall eller genom tröskelvärden eller kriterier som fastställs av medlemsstaterna (med beaktande av kriterierna i bilaga III).

Alla planer och program, eller ändringar av sådana, som

a)

är föremål för utarbetande och/eller antagande av en myndighet på nationell, regional och lokal nivå,

| b) | krävs enligt lagar och andra författningar, |
| --- | --- |

b)

krävs enligt lagar och andra författningar,

| c) | utarbetas för jordbruk, skogsbruk, fiske, energi, industri, transport, avfallshantering, vattenförvaltning, telekommunikation, turism, fysisk planering eller markanvändning och anger ramen för kommande tillstånd för projekt i bilagorna II och II till direktivet om miljökonsekvensbedömning, eller
  som med tanke på den sannolika effekten på områden har konstaterats kräva en bedömning i enlighet med artiklarna 6 eller 7 i direktiv 92/43/EEG. |
| --- | --- |

c)

utarbetas för jordbruk, skogsbruk, fiske, energi, industri, transport, avfallshantering, vattenförvaltning, telekommunikation, turism, fysisk planering eller markanvändning och anger ramen för kommande tillstånd för projekt i bilagorna II och II till direktivet om miljökonsekvensbedömning, eller

som med tanke på den sannolika effekten på områden har konstaterats kräva en bedömning i enlighet med artiklarna 6 eller 7 i direktiv 92/43/EEG.

Vilka konsekvenser måste bedömas avseende naturen?

Bedömningen bör göras med hänsyn till områdets bevarandemål (som avser de arter/livsmiljötyper för vilka området utsetts).

Konsekvenserna bör bedömas för att avgöra om det berörda områdets integritet kommer att ta skada.

Direkta och indirekta, sekundära, kumulativa, gränsöverskridande, kort-, medel- och långsiktiga, permanenta och tillfälliga, betydande positiva och negativa effekter på populationer och människors hälsa. Biologisk mångfald, särskilt när det gäller arter och livsmiljöer som skyddas enligt direktiv 92/43/EEG och direktiv 2009/147/EG. Mark, jord, vatten, luft och klimat samt landskap. Materiella tillgångar, kulturarv och landskap. Dessutom samspelet mellan dessa faktorer.

Sannolikt betydande miljöpåverkan, bland annat på frågor som biologisk mångfald, populationer, människors hälsa, djurliv, växtliv, mark, vatten, luft, klimatfaktorer, materiella tillgångar, kulturarv inklusive arkitektoniskt och arkeologiskt arv, landskap samt det inbördes förhållandet mellan dessa faktorer.

Vem ansvarar för bedömningen?

Det är den behöriga myndighetens ansvar att se till att en lämplig bedömning genomförs. I detta sammanhang kan exploatören åläggas att utföra alla nödvändiga studier och ge all nödvändig information till den behöriga myndigheten för att den ska kunna fatta ett välgrundat beslut. När den gör det får den behöriga myndigheten också samla in lämplig relevant information från andra källor.

Exploatören tillhandahåller de nödvändiga uppgifter som den behöriga myndighet som utfärdar tillståndet ska beakta i vederbörlig ordning tillsammans med resultat av samråden.

Direktivet om strategisk miljöbedömning ger medlemsstaterna stor handlingsfrihet när det gäller att utse de myndigheter som ska ansvara för strategiska miljöbedömningar. Det kan antingen vara de myndigheter som ansvarar för att utarbeta en plan eller ett program, de miljömyndigheter som enligt lag rådfrågas om omfattning och detaljnivå i fråga om den information som ska ingå i miljörapporten samt utkastet till plan/program och den åtföljande miljörapporten eller de myndigheter som specifikt har fått i uppdrag att genomföra den strategiska miljöbedömningen.

Finns det samråd med allmänheten och andra myndigheter?

Obligatoriskt – samråd med allmänheten innan planen eller projektet godkänns.

Medlemsstaterna ska se till att den berörda allmänheten, särskilt icke-statliga miljöorganisationer, kan delta tidigt och effektivt, redan vid förhandsbedömningen, i godkännandeförfarandet efter en lämplig bedömning. Detta inbegriper särskilt möjligheten att lämna synpunkter, upplysningar, analyser eller yttranden som anses relevanta för den föreslagna verksamheten.

Obligatoriskt – samråd innan förslaget om utveckling antas.

Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som är nödvändiga för att se till att de myndigheter som kan komma att beröras av projektet (inbegripet miljömyndigheter, lokala och regionala myndigheter) ges möjlighet att yttra sig över ansökan om exploateringstillstånd. Samma principer gäller för samråd med den berörda allmänheten.

Vid sannolik betydande miljöpåverkan i en annan medlemsstat måste samråd ske med berörda myndigheter och allmänheten i den medlemsstaten.

Obligatoriskt – samråd innan planen eller programmet antas.

Medlemsstaterna ska samråda med myndigheterna, vilka på grund av sitt särskilda miljöansvar kan antas bli berörda av miljöeffekterna av genomförandet av en plan eller ett program. Allmänheten, inklusive den allmänhet som berörs eller sannolikt kommer att beröras eller som har ett intresse av beslutsfattandet, inklusive icke-statliga organisationer, bör höras.

Myndigheterna och allmänheten ska ges möjlighet att tidigt, på ett effektivt sätt och inom en lämplig tidsfrist yttra sig om utkastet till plan eller program och den åtföljande miljörapporten innan planen eller programmet antas eller lämnas in till lagstiftningsförfarandet.

Vid sannolik betydande miljöpåverkan i en annan medlemsstat måste samråd ske med berörda myndigheter och allmänheten i den medlemsstaten.

Hur bindande är resultatet av bedömningen?

Bindande.

De behöriga myndigheterna får godkänna planen eller projektet först efter att ha försäkrat sig om att områdets integritet inte kommer att ta skada.

Resultaten av samråden och de uppgifter som samlas in som en del av miljökonsekvensbedömningen ska vederbörligen beaktas vid tillståndsgivningen.

Beslutet att bevilja tillstånd ska åtminstone innehålla den motiverade slutsatsen (dvs. beslutet efter miljökonsekvensbedömningen) och alla eventuella miljövillkor som bifogas beslutet.

Miljörapporten och de yttranden som avgetts ska beaktas vid utarbetandet av planen eller programmet och innan den antas eller överlämnas till lagstiftningsförfarandet.

---

BILAGA II

Bedömning av planer och projekt som påverkar Natura 2000-områden

Image

---

BILAGA III

Image

Image

Image

Image

Image

Image

---