# Euroopan unionin L 14/2019

| | ISSN 1977-0812 |
| --- | --- |
| Euroopan unionin
  virallinen lehti | L 14 |
| | |
| Suomenkielinen laitos | Lainsäädäntö | 62. vuosikerta16. tammikuu 2019 |

ISSN 1977-0812

Euroopan unionin

virallinen lehti

L 14

Suomenkielinen laitos

Lainsäädäntö

62. vuosikerta16. tammikuu 2019

---

| Sisältö | | II   Muut kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttävät säädökset | Sivu |
| --- | --- | --- | --- |
| | | PÄÄTÖKSET |
| | * | Komission päätös (EU) 2019/56, annettu 28 päivänä toukokuuta 2018, tukiohjelmasta SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), jonka Saksa on myöntänyt peruskuormasähkön kuluttajille StromNEV-asetuksen 19 §:n nojalla
  (tiedoksiannettu numerolla C(2018) 3166)

   (
  1
  ) | 1 |
| | | KANSAINVÄLISILLÄ SOPIMUKSILLA PERUSTETTUJEN ELINTEN ANTAMAT SÄÄDÖKSET |
| | * | Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö nro 48 – Yhdenmukaiset vaatimukset, jotka koskevat ajoneuvojen hyväksyntää valaisimien ja merkkivalolaitteiden asennuksen osalta [2019/57] | 42 |

Sisältö

II   Muut kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttävät säädökset

Sivu

PÄÄTÖKSET

*

Komission päätös (EU) 2019/56, annettu 28 päivänä toukokuuta 2018, tukiohjelmasta SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), jonka Saksa on myöntänyt peruskuormasähkön kuluttajille StromNEV-asetuksen 19 §:n nojalla
  (tiedoksiannettu numerolla C(2018) 3166)

   (
  1
  )

(tiedoksiannettu numerolla C(2018) 3166)

1

1

KANSAINVÄLISILLÄ SOPIMUKSILLA PERUSTETTUJEN ELINTEN ANTAMAT SÄÄDÖKSET

*

Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö nro 48 – Yhdenmukaiset vaatimukset, jotka koskevat ajoneuvojen hyväksyntää valaisimien ja merkkivalolaitteiden asennuksen osalta [2019/57]

42

| | |
| --- | --- |
| | (1)   ETA:n kannalta merkityksellinen teksti. |

---

(1)   ETA:n kannalta merkityksellinen teksti.

1

| FI | Säädökset, joiden otsikot on painettu laihalla kirjasintyypillä, ovat maatalouspolitiikan alaan kuuluvia juoksevien asioiden hoitoon liityviä säädöksiä, joiden voimassaoloaika on yleensä rajoitettu.
  Kaikkien muiden säädösten otsikot on painettu lihavalla kirjasintyypillä ja merkitty tähdellä. |
| --- | --- |

FI

Säädökset, joiden otsikot on painettu laihalla kirjasintyypillä, ovat maatalouspolitiikan alaan kuuluvia juoksevien asioiden hoitoon liityviä säädöksiä, joiden voimassaoloaika on yleensä rajoitettu.

Kaikkien muiden säädösten otsikot on painettu lihavalla kirjasintyypillä ja merkitty tähdellä.

---

II Muut kuin lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttävät säädökset

PÄÄTÖKSET

| 16.1.2019 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | L 14/1 |
| --- | --- | --- | --- |

16.1.2019

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

L 14/1

---

KOMISSION PÄÄTÖS (EU) 2019/56,

annettu 28 päivänä toukokuuta 2018,

tukiohjelmasta SA.34045 (2013/c) (ex 2012/NN), jonka Saksa on myöntänyt peruskuormasähkön kuluttajille StromNEV-asetuksen 19 §:n nojalla

(tiedoksiannettu numerolla C(2018) 3166)

(Ainoastaan saksankielinen teksti on todistusvoimainen)

(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)

EUROOPAN KOMISSIO, joka

ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,

ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,

on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa (1) ja ottaa huomioon nämä huomautukset,

sekä katsoo seuraavaa:

1.   MENETTELY

MENETTELY

| (1) | Komissiolle ilmoitettiin Bund der Energieverbraucher e.V.:n 28 päivänä marraskuuta 2011, GWS Stadtwerke Hameln GmbH:n 8 päivänä joulukuuta 2011 ja kansalaisten joulukuusta 2011 alkaen tekemillä kanteluilla, että Saksa oli vapauttanut tietyt suuret sähkönkuluttajat kokonaan verkkomaksuista vuodesta 2011 alkaen. Saksa toimitti komissiolle lisätietoja tästä tukijärjestelmästä 29 päivänä kesäkuuta 2012 päivätyllä kirjeellä. |
| --- | --- |

(1)

Komissiolle ilmoitettiin Bund der Energieverbraucher e.V.:n 28 päivänä marraskuuta 2011, GWS Stadtwerke Hameln GmbH:n 8 päivänä joulukuuta 2011 ja kansalaisten joulukuusta 2011 alkaen tekemillä kanteluilla, että Saksa oli vapauttanut tietyt suuret sähkönkuluttajat kokonaan verkkomaksuista vuodesta 2011 alkaen. Saksa toimitti komissiolle lisätietoja tästä tukijärjestelmästä 29 päivänä kesäkuuta 2012 päivätyllä kirjeellä.

Bund der Energieverbraucher e.V.

GWS Stadtwerke Hameln GmbH

| (2) | Komissio ilmoitti Saksalle 6 päivänä maaliskuuta 2013 päivätyllä kirjeellä päätöksestään (’menettelyn aloittamista koskeva päätös’) aloittaa tukijärjestelmän vuoksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (jäljempänä ’SEUT’ tai ’SEUT-sopimus’) 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely. Saksa toimitti huomautuksensa menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä 8 päivänä huhtikuuta 2013. |
| --- | --- |

(2)

Komissio ilmoitti Saksalle 6 päivänä maaliskuuta 2013 päivätyllä kirjeellä päätöksestään (’menettelyn aloittamista koskeva päätös’) aloittaa tukijärjestelmän vuoksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen (jäljempänä ’SEUT’ tai ’SEUT-sopimus’) 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely. Saksa toimitti huomautuksensa menettelyn aloittamista koskevasta päätöksestä 8 päivänä huhtikuuta 2013.

| (3) | Menettelyn aloittamista koskeva päätös on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä (2). Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa tukijärjestelmästä. |
| --- | --- |

(3)

Menettelyn aloittamista koskeva päätös on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä (2). Komissio kehotti asianomaisia esittämään huomautuksensa tukijärjestelmästä.

Euroopan unionin virallisessa lehdessä

2

| (4) | Komissio on saanut huomautuksia asianomaisilta. Se toimitti ne Saksan viranomaisille kommentoitaviksi, ja Saksa esitti niistä huomautuksensa 5 päivänä marraskuuta 2013 päivätyllä kirjeellä. |
| --- | --- |

(4)

Komissio on saanut huomautuksia asianomaisilta. Se toimitti ne Saksan viranomaisille kommentoitaviksi, ja Saksa esitti niistä huomautuksensa 5 päivänä marraskuuta 2013 päivätyllä kirjeellä.

| (5) | Komissio pyysi Saksalta lisätietoja 17 päivänä lokakuuta 2013 pidetyssä kokouksessa sekä 7 päivänä huhtikuuta 2015, 20 päivänä heinäkuuta 2016, 6 päivänä heinäkuuta 2017, 18 päivänä syyskuuta 2017, 3 päivänä lokakuuta 2017 ja 23 päivänä lokakuuta 2017 päivätyillä kirjeillä. |
| --- | --- |

(5)

Komissio pyysi Saksalta lisätietoja 17 päivänä lokakuuta 2013 pidetyssä kokouksessa sekä 7 päivänä huhtikuuta 2015, 20 päivänä heinäkuuta 2016, 6 päivänä heinäkuuta 2017, 18 päivänä syyskuuta 2017, 3 päivänä lokakuuta 2017 ja 23 päivänä lokakuuta 2017 päivätyillä kirjeillä.

| (6) | Saksa toimitti vastaukset näihin pyyntöihin 6 päivänä joulukuuta 2013, 28 päivänä toukokuuta 2015, 15 päivänä syyskuuta 2015, 14 päivänä lokakuuta 2016, 3 päivänä elokuuta 2017, 20 päivänä syyskuuta 2017, 24 päivänä lokakuuta 2017 ja 26 päivänä lokakuuta 2017. Viimeisimmät tiedot toimitettiin 11 päivänä joulukuuta 2017. |
| --- | --- |

(6)

Saksa toimitti vastaukset näihin pyyntöihin 6 päivänä joulukuuta 2013, 28 päivänä toukokuuta 2015, 15 päivänä syyskuuta 2015, 14 päivänä lokakuuta 2016, 3 päivänä elokuuta 2017, 20 päivänä syyskuuta 2017, 24 päivänä lokakuuta 2017 ja 26 päivänä lokakuuta 2017. Viimeisimmät tiedot toimitettiin 11 päivänä joulukuuta 2017.

2.   TUEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS

TUEN YKSITYISKOHTAINEN KUVAUS

2.1   VERKKOMAKSUT SAKSASSA

VERKKOMAKSUT SAKSASSA

| (7) | Saksassa verkkomaksujärjestelmää säädellään Saksan energialailla (Energiewirtschaftsgesetz, jäljempänä ’EnWG-laki’
  ). Tässä päätöksessä sovelletaan vain EnWG-lakia sellaisena kuin se on muutettuna energiamarkkinoita koskevien säännösten tarkistuksesta 26 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 1 artiklalla (3) (jäljempänä ’26 päivänä heinäkuuta 2011 annettu laki’) ja ilman sähkömarkkinoiden jatkokehittämisestä 26 päivänä heinäkuuta 2016 annetun lain (4) (jäljempänä ’EnWG 2011 -laki’) 1 artiklalla käyttöönotettuja muutoksia. |
| --- | --- |

(7)

Saksassa verkkomaksujärjestelmää säädellään Saksan energialailla (Energiewirtschaftsgesetz, jäljempänä ’EnWG-laki’
  ). Tässä päätöksessä sovelletaan vain EnWG-lakia sellaisena kuin se on muutettuna energiamarkkinoita koskevien säännösten tarkistuksesta 26 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 1 artiklalla (3) (jäljempänä ’26 päivänä heinäkuuta 2011 annettu laki’) ja ilman sähkömarkkinoiden jatkokehittämisestä 26 päivänä heinäkuuta 2016 annetun lain (4) (jäljempänä ’EnWG 2011 -laki’) 1 artiklalla käyttöönotettuja muutoksia.

Energiewirtschaftsgesetz, jäljempänä ’EnWG-laki’

3

4

| (8) | EnWG 2011 -lain 21 §:ssä säädetään, että verkonhaltijoiden (5) loppukäyttäjiltään veloittamien maksujen tulee olla oikeasuhteisia (”angemessen”), syrjimättömiä ja läpinäkyviä ja että ne on laskettava tehokkaan verkonhallinnan kustannusten perusteella. EnWG 2011 -lain 24 §:ssä liittohallitukselle annetaan valtuudet antaa yksityiskohtaiset säännöt verkkomaksujen laskentamenetelmästä asetuksella. EnWG 2011 -lain 24 §:n ensimmäisen momentin 1 kohdassa liittohallitukselle annetaan valtuudet määrittää verkkomaksujen yleinen laskentamenetelmä. Saman momentin 3 kohdassa liittohallitukselle annetaan valtuudet määrittää ne verkon käyttöön liittyvät poikkeustilanteet, joissa yksilöllisiä verkkomaksuja voidaan pitää hyväksyttävinä. |
| --- | --- |

(8)

EnWG 2011 -lain 21 §:ssä säädetään, että verkonhaltijoiden (5) loppukäyttäjiltään veloittamien maksujen tulee olla oikeasuhteisia (”angemessen”), syrjimättömiä ja läpinäkyviä ja että ne on laskettava tehokkaan verkonhallinnan kustannusten perusteella. EnWG 2011 -lain 24 §:ssä liittohallitukselle annetaan valtuudet antaa yksityiskohtaiset säännöt verkkomaksujen laskentamenetelmästä asetuksella. EnWG 2011 -lain 24 §:n ensimmäisen momentin 1 kohdassa liittohallitukselle annetaan valtuudet määrittää verkkomaksujen yleinen laskentamenetelmä. Saman momentin 3 kohdassa liittohallitukselle annetaan valtuudet määrittää ne verkon käyttöön liittyvät poikkeustilanteet, joissa yksilöllisiä verkkomaksuja voidaan pitää hyväksyttävinä.

5

oikeasuhteisia

angemessen

| (9) | EnWG 2011 -lain 24 §:n perusteella hyväksytty sähkön verkkomaksuja koskeva asetus (Stromnetzentgeltverordnung, jäljempänä ’StromNEV-asetus’
   (6)) sisältää yksityiskohtaiset säännökset verkkomaksujen määrittämisestä. StromNEV-asetuksen 3 §:n 2 momentissa selvennetään, että verkkomaksuja maksetaan verkonhaltijan sellaisella verkkotasolla, johon käyttäjä on liittynyt, tarjoamista palveluista sekä kaikista ylempien verkkotasojen käyttöön liittyvistä palveluista. StromNEV-asetuksen 16 §:n 1 momentissa vahvistetaan johtava periaate, jonka mukaan verkkomaksujen on vastattava verkonkäyttäjien aiheuttamia tosiasiallisia kustannuksia. |
| --- | --- |

(9)

EnWG 2011 -lain 24 §:n perusteella hyväksytty sähkön verkkomaksuja koskeva asetus (Stromnetzentgeltverordnung, jäljempänä ’StromNEV-asetus’
   (6)) sisältää yksityiskohtaiset säännökset verkkomaksujen määrittämisestä. StromNEV-asetuksen 3 §:n 2 momentissa selvennetään, että verkkomaksuja maksetaan verkonhaltijan sellaisella verkkotasolla, johon käyttäjä on liittynyt, tarjoamista palveluista sekä kaikista ylempien verkkotasojen käyttöön liittyvistä palveluista. StromNEV-asetuksen 16 §:n 1 momentissa vahvistetaan johtava periaate, jonka mukaan verkkomaksujen on vastattava verkonkäyttäjien aiheuttamia tosiasiallisia kustannuksia.

Stromnetzentgeltverordnung, jäljempänä ’StromNEV-asetus’

6

| (10) | EnWG 2011 -lain 24 §:n 1 momentin 1 kohdassa annetun valtuutuksen mukaisesti StromNEV-asetuksessa määrätään siis yleinen menetelmä, jota verkonhaltijoiden on noudatettava verkkomaksujen laskennassa. Tämä laskentamenetelmä on esitetty StromNEV 2011 -asetuksen 4–14 §:ssä. |
| --- | --- |

(10)

EnWG 2011 -lain 24 §:n 1 momentin 1 kohdassa annetun valtuutuksen mukaisesti StromNEV-asetuksessa määrätään siis yleinen menetelmä, jota verkonhaltijoiden on noudatettava verkkomaksujen laskennassa. Tämä laskentamenetelmä on esitetty StromNEV 2011 -asetuksen 4–14 §:ssä.

| (11) | Tässä menetelmässä selvitetään ensin kaikkien verkkojen erilaiset vuotuiset kustannuserät. Niitä ovat sähköverkon rakennuskustannukset (siirto- ja jakelujohdot, sähköasemat), verkon huolto- ja toimintakustannukset sekä ns. järjestelmäpalveluihin liittyvät kustannukset (primaari-, sekundaari- ja minuuttivarannot (7), ajojärjestyksen uudelleen määrittäminen (8) ja verkkohäviöt kattava sähkö (9)). Niiden vuotuinen määrä lasketaan verkonhaltijoiden tuloslaskelman perusteella (StromNEV 2011 -asetuksen 4 §). Raaka-aine- ja henkilöstökustannusten lisäksi niihin sisältyvät myös lainojen korot (StromNEV-asetuksen 5 §), poistot (StromNEV 2011 -asetuksen 6 §), verkonhaltijan oman pääoman käyttämisestä maksettava korvaus (StromNEV 2011 -asetuksen 7 §) ja verot (StromNEV 2011 -asetuksen 8 §). Tuotot, kuten liittymiskustannukset ja tuet, on vähennettävä (StromNEV-asetuksen 9 §). Sen sijaan mittauskustannukset eivät sisälly verkkokustannuksiin, ja niistä on myös perittävä erilliset mittausmaksut. Tasesähkön (10) ostamiseen liittyvät kustannukset eivät sisälly verkkokustannuksiin, sillä ne laskutetaan erikseen niiltä käyttäjiltä, joista epätasapaino johtuu. |
| --- | --- |

(11)

Tässä menetelmässä selvitetään ensin kaikkien verkkojen erilaiset vuotuiset kustannuserät. Niitä ovat sähköverkon rakennuskustannukset (siirto- ja jakelujohdot, sähköasemat), verkon huolto- ja toimintakustannukset sekä ns. järjestelmäpalveluihin liittyvät kustannukset (primaari-, sekundaari- ja minuuttivarannot (7), ajojärjestyksen uudelleen määrittäminen (8) ja verkkohäviöt kattava sähkö (9)). Niiden vuotuinen määrä lasketaan verkonhaltijoiden tuloslaskelman perusteella (StromNEV 2011 -asetuksen 4 §). Raaka-aine- ja henkilöstökustannusten lisäksi niihin sisältyvät myös lainojen korot (StromNEV-asetuksen 5 §), poistot (StromNEV 2011 -asetuksen 6 §), verkonhaltijan oman pääoman käyttämisestä maksettava korvaus (StromNEV 2011 -asetuksen 7 §) ja verot (StromNEV 2011 -asetuksen 8 §). Tuotot, kuten liittymiskustannukset ja tuet, on vähennettävä (StromNEV-asetuksen 9 §). Sen sijaan mittauskustannukset eivät sisälly verkkokustannuksiin, ja niistä on myös perittävä erilliset mittausmaksut. Tasesähkön (10) ostamiseen liittyvät kustannukset eivät sisälly verkkokustannuksiin, sillä ne laskutetaan erikseen niiltä käyttäjiltä, joista epätasapaino johtuu.

7

8

9

10

| (12) | Tämän jälkeen verkkojen vuotuiset kokonaiskustannukset kohdennetaan eri verkoille ja verkkotasoille (suurjännite, sähköasemataso, keskijännite, pienjännite). StromNEV 2011 -asetuksen liitteessä 2 on luettelo näistä verkkotasoista. |
| --- | --- |

(12)

Tämän jälkeen verkkojen vuotuiset kokonaiskustannukset kohdennetaan eri verkoille ja verkkotasoille (suurjännite, sähköasemataso, keskijännite, pienjännite). StromNEV 2011 -asetuksen liitteessä 2 on luettelo näistä verkkotasoista.

| (13) | Verkkomaksujen määrittämisen seuraava vaihe on muuntaa verkkojen vuotuiset kokonaiskustannukset verkkomaksuiksi. Ne määritetään ylhäältä alaspäin kullekin jännitetasolle (suurjännitteestä pienjännitteeseen). Ensin määritetään suurjännitetason ominaisvuosikustannukset jakamalla suurjännitetason vuotuiset kokonaiskustannukset kyseisellä suurjännitetasolla mitatulla vuotuisella huippukuormalla, sillä verkkotason huippukuorma katsotaan tärkeimmäksi kustannuksia määrittäväksi tekijäksi. Nämä kustannukset ilmoitetaan yksikössä euroa/kW. Ominaisvuosikustannukset muunnetaan kullekin verkkotasolle jäljempänä johdanto-osan 14 kappaleessa kuvatun samanaikaisuusfunktion avulla sähkönsiirtokapasiteettiin perustuvaksi hinnaksi (yksikkö euroa/kW) ja sähkönkulutuksen yksikkökohtaiseksi hinnaksi (yksikkö euroa/kWh). Tämä toistetaan seuraavalla jännitetasolla. Seuraavan jännitetason vuotuiset kokonaiskustannukset koostuvat kuitenkin kyseisen tason omista kustannuksista ja ylemmältä jännitetasolta siirtyneistä kustannuksista. Siirtyneet kustannukset ovat yhtä kuin ylemmän tason kokonaiskustannukset vähennettynä verkonkäyttäjiltä (loppukäyttäjät ja suoraan tälle jännitetasolle liitetyt sähköntoimittajat) saaduilla verkkomaksuilla. Kustannusten siirtyminen esitetään jäljempänä olevassa kuvassa 1. Sellaisessa verkossa, jossa sähköä siirretään ylhäältä alas, verkonkäyttäjien on siis maksettava sen verkkotason kustannukset, johon ne on liitetty, sekä osa ylemmän tason verkon kustannuksista, koska näitä verkkoja käytetään myös sähkön siirtämiseen alemman tason verkkoihin.

  Kuva 1


  Verkkokustannusten siirtyminen verkkomaksujen määrittämistä varten (1)



  Revenues of the level
  HS
  HS/MS
  MS
  MS/NS
  NS
  Costs of the level
  Rolled-over costs






  (1) | Kuvassa SJ tarkoittaa suurjännitettä, KJ keskijännitettä ja PJ pienjännitettä. SJ/KJ tarkoittaa sähköasemaa, jossa suurjännite muunnetaan keskijännitteeksi, ja KJ/PJ tarkoittaa sähköasemaa, jossa keskijännite muunnetaan pienjännitteeksi. Lähde: Komissio, perusteena Saksan toimittama kuvaus, jota on täydennetty sääntelyviranomaisen joulukuussa 2015 julkaisemassa raportissa ”Netzentgeltsystematik Elektrizität” olevan kuvan 1 sisältämillä tiedoilla. Raportti on saatavana osoitteessa https://www.bundesnetzagentur.de/SharedDocs/Downloads/DE/Sachgebiete/Energie/Unternehmen_Institutionen/Netzentgelte/Netzentgeltsystematik/Bericht_Netzentgeltsystematik_12-2015.pdf?__blob=publicationFile&v=1. |
| --- | --- | --- |

(13)

Verkkomaksujen määrittämisen seuraava vaihe on muuntaa verkkojen vuotuiset kokonaiskustannukset verkkomaksuiksi. Ne määritetään ylhäältä alaspäin kullekin jännitetasolle (suurjännitteestä pienjännitteeseen). Ensin määritetään suurjännitetason ominaisvuosikustannukset jakamalla suurjännitetason vuotuiset kokonaiskustannukset kyseisellä suurjännitetasolla mitatulla vuotuisella huippukuormalla, sillä verkkotason huippukuorma katsotaan tärkeimmäksi kustannuksia määrittäväksi tekijäksi. Nämä kustannukset ilmoitetaan yksikössä euroa/kW. Ominaisvuosikustannukset muunnetaan kullekin verkkotasolle jäljempänä johdanto-osan 14 kappaleessa kuvatun samanaikaisuusfunktion avulla sähkönsiirtokapasiteettiin perustuvaksi hinnaksi (yksikkö euroa/kW) ja sähkönkulutuksen yksikkökohtaiseksi hinnaksi (yksikkö euroa/kWh). Tämä toistetaan seuraavalla jännitetasolla. Seuraavan jännitetason vuotuiset kokonaiskustannukset koostuvat kuitenkin kyseisen tason omista kustannuksista ja ylemmältä jännitetasolta siirtyneistä kustannuksista. Siirtyneet kustannukset ovat yhtä kuin ylemmän tason kokonaiskustannukset vähennettynä verkonkäyttäjiltä (loppukäyttäjät ja suoraan tälle jännitetasolle liitetyt sähköntoimittajat) saaduilla verkkomaksuilla. Kustannusten siirtyminen esitetään jäljempänä olevassa kuvassa 1. Sellaisessa verkossa, jossa sähköä siirretään ylhäältä alas, verkonkäyttäjien on siis maksettava sen verkkotason kustannukset, johon ne on liitetty, sekä osa ylemmän tason verkon kustannuksista, koska näitä verkkoja käytetään myös sähkön siirtämiseen alemman tason verkkoihin.

Kuva 1

Kuva 1

Verkkokustannusten siirtyminen verkkomaksujen määrittämistä varten (1)

Verkkokustannusten siirtyminen verkkomaksujen määrittämistä varten

1

Revenues of the level

HS

HS/MS

MS

MS/NS

NS

Costs of the level

Rolled-over costs

(1)

1

| (14) | Sen varmistamiseksi, että verkon eri käyttäjille kohdistetut kustannukset vastaavat yksittäisen verkonkäyttäjän aiheuttamia todellisia kustannuksia StromNEV-asetuksen 16 §:n 1 momentin vaatimusten mukaisesti, kyseisellä jännitetasolla käytetään samanaikaisuusfunktiota. Edellä johdanto-osan 13 kappaleessa mainittua samanaikaisuusfunktiota kuvataan StromNEV-asetuksen 16 §:n 2 momentissa sekä StromNEV 2011 -asetuksen liitteessä 4. Tällä funktiolla jokaiseen verkonkäyttäjään määritetään samanaikaisuustekijä, jonka arvo on 0–1. Samanaikaisuustekijä ilmaisee historiallisiin lukuihin perustuvan todennäköisyyden sille, että kyseessä olevan yksittäisen verkonkäyttäjän sähkönkulutus vaikuttaa kyseisen verkkotason vuotuiseen huippukuormaan. Verkon samanaikainen vuotuinen huippukuorma on verkon kannalta tärkeä kustannustekijä, kun otetaan huomioon, että vuotuinen huippukuorma on tärkeä sellaisen verkon mitoittamisessa, jossa sähköä siirretään ylhäältä alas. Samanaikaisuusfunktio perustuu periaatteeseen, että verkonkäyttäjät, jotka vaikuttavat vuotuiseen huippukuormaan muita todennäköisemmin, maksavat suuremman toimitushinnan. Kunkin verkkotason käyttäjät ovat loppukäyttäjiä, jotka on liitetty suoraan suurjännitetasolle ja alemmille verkkotasoille. Kaikkien kyseisen verkkotason verkonkäyttäjien samanaikaisuustekijät merkitään kaavion y-akselille, ja niitä verrataan vuotuiseen käyttötuntimäärään (x-akseli). Näin saadaan samanaikaisuusfunktio. Tämä funktio on lineaarinen ja jatkuva, ja se koostuu kahdesta lineaarisesta osasta, jotka leikkaavat toisensa tietyssä pisteessä (11)2 500 vuotuisen käyttötunnin kohdalla (12). Seuraavaksi samanaikaisuusfunktio muunnetaan hinnoiksi, jotka määritetään sähkönsiirtokapasiteetin (13) (yksikkö euroa/kW) ja kulutetun sähköyksikön (14) (yksikkö euroa/kWh) perusteella. |
| --- | --- |

(14)

Sen varmistamiseksi, että verkon eri käyttäjille kohdistetut kustannukset vastaavat yksittäisen verkonkäyttäjän aiheuttamia todellisia kustannuksia StromNEV-asetuksen 16 §:n 1 momentin vaatimusten mukaisesti, kyseisellä jännitetasolla käytetään samanaikaisuusfunktiota. Edellä johdanto-osan 13 kappaleessa mainittua samanaikaisuusfunktiota kuvataan StromNEV-asetuksen 16 §:n 2 momentissa sekä StromNEV 2011 -asetuksen liitteessä 4. Tällä funktiolla jokaiseen verkonkäyttäjään määritetään samanaikaisuustekijä, jonka arvo on 0–1. Samanaikaisuustekijä ilmaisee historiallisiin lukuihin perustuvan todennäköisyyden sille, että kyseessä olevan yksittäisen verkonkäyttäjän sähkönkulutus vaikuttaa kyseisen verkkotason vuotuiseen huippukuormaan. Verkon samanaikainen vuotuinen huippukuorma on verkon kannalta tärkeä kustannustekijä, kun otetaan huomioon, että vuotuinen huippukuorma on tärkeä sellaisen verkon mitoittamisessa, jossa sähköä siirretään ylhäältä alas. Samanaikaisuusfunktio perustuu periaatteeseen, että verkonkäyttäjät, jotka vaikuttavat vuotuiseen huippukuormaan muita todennäköisemmin, maksavat suuremman toimitushinnan. Kunkin verkkotason käyttäjät ovat loppukäyttäjiä, jotka on liitetty suoraan suurjännitetasolle ja alemmille verkkotasoille. Kaikkien kyseisen verkkotason verkonkäyttäjien samanaikaisuustekijät merkitään kaavion y-akselille, ja niitä verrataan vuotuiseen käyttötuntimäärään (x-akseli). Näin saadaan samanaikaisuusfunktio. Tämä funktio on lineaarinen ja jatkuva, ja se koostuu kahdesta lineaarisesta osasta, jotka leikkaavat toisensa tietyssä pisteessä (11)2 500 vuotuisen käyttötunnin kohdalla (12). Seuraavaksi samanaikaisuusfunktio muunnetaan hinnoiksi, jotka määritetään sähkönsiirtokapasiteetin (13) (yksikkö euroa/kW) ja kulutetun sähköyksikön (14) (yksikkö euroa/kWh) perusteella.

11

12

13

14

| (15) | Verkkomaksuja määrittäessään verkonhaltijoiden on otettava huomioon myös Saksan kansallisen sääntelyviranomaisen (Bundesnetzagentur, jäljempänä ’sääntelyviranomainen’) niille kullekin hyväksymä tulojen enimmäismäärä (ks. hyväksytystä tulojen enimmäismäärästä myös johdanto-osan 43 kappale). Käytännössä tästä tulojen enimmäismäärästä, joka määritetään vertailemalla sitä muihin verkonhaltijoihin, seuraa, ettei tehottomuudesta johtuvia suuria kustannuksia voida kompensoida verkkomaksuilla. Tämän järjestelmän tarkoituksena on parantaa verkonhaltijoiden tehokkuutta. Jos hyväksytyn tulojen enimmäismäärän muuttaminen johtaisi verkkomaksujen vähenemiseen, verkonhaltijan on mukautettava verkkomaksuja (energiaverkkojen tehokkuuden lisäämiseen tähtäävien kannustimien käyttöönotosta annetun asetuksen 17 §:n 2 momentti – Verordnung über die Anreizregulierung der Energieversorgungsnetze, ARegV 2011 (15)). |
| --- | --- |

(15)

Verkkomaksuja määrittäessään verkonhaltijoiden on otettava huomioon myös Saksan kansallisen sääntelyviranomaisen (Bundesnetzagentur, jäljempänä ’sääntelyviranomainen’) niille kullekin hyväksymä tulojen enimmäismäärä (ks. hyväksytystä tulojen enimmäismäärästä myös johdanto-osan 43 kappale). Käytännössä tästä tulojen enimmäismäärästä, joka määritetään vertailemalla sitä muihin verkonhaltijoihin, seuraa, ettei tehottomuudesta johtuvia suuria kustannuksia voida kompensoida verkkomaksuilla. Tämän järjestelmän tarkoituksena on parantaa verkonhaltijoiden tehokkuutta. Jos hyväksytyn tulojen enimmäismäärän muuttaminen johtaisi verkkomaksujen vähenemiseen, verkonhaltijan on mukautettava verkkomaksuja (energiaverkkojen tehokkuuden lisäämiseen tähtäävien kannustimien käyttöönotosta annetun asetuksen 17 §:n 2 momentti – Verordnung über die Anreizregulierung der Energieversorgungsnetze, ARegV 2011 (15)).

Bundesnetzagentur

Verordnung über die Anreizregulierung der Energieversorgungsnetze

15

| (16) | Edellä johdanto-osan 11–15 kappaleessa kuvatussa menetelmässä käytetään aiheuttamisperiaatetta, kun määritetään verkkomaksuja suurimmalle osalle verkonkäyttäjistä. StromNEV-asetuksen 19 §:n nojalla ns. epätyypillisten verkonkäyttäjien on maksettava verkkomaksut aiheuttamisperiaatteen mukaisesti. Tällä tarkoitetaan käyttäjiä, joiden kulutus- tai kuormituskäytäntö poikkeaa huomattavasti muiden käyttäjien kulutus- tai kuormitusprofiilista EnWG 2011 -lain 24 §:n ensimmäisen kohdan 3 alakohdassa säädetyn mukaisesti. StromNEV-asetuksen 19 §:n otsikko on ”epätyypillinen verkon käyttö”. |
| --- | --- |

(16)

Edellä johdanto-osan 11–15 kappaleessa kuvatussa menetelmässä käytetään aiheuttamisperiaatetta, kun määritetään verkkomaksuja suurimmalle osalle verkonkäyttäjistä. StromNEV-asetuksen 19 §:n nojalla ns. epätyypillisten verkonkäyttäjien on maksettava verkkomaksut aiheuttamisperiaatteen mukaisesti. Tällä tarkoitetaan käyttäjiä, joiden kulutus- tai kuormituskäytäntö poikkeaa huomattavasti muiden käyttäjien kulutus- tai kuormitusprofiilista EnWG 2011 -lain 24 §:n ensimmäisen kohdan 3 alakohdassa säädetyn mukaisesti. StromNEV-asetuksen 19 §:n otsikko on ”epätyypillinen verkon käyttö”.

| (17) | StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentissa määritetään kaksi epätyypillisten verkonkäyttäjien ryhmää: Yhden ryhmän muodostavat käyttäjät, joiden vuotuinen huippukuorma poikkeaa ennustettavasti ja huomattavasti kaikkien muiden samaan verkkoon liitettyjen verkonkäyttäjien samanaikaisesta vuotuisesta huippukuormasta (StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentin ensimmäinen kohta). Yleensä tämä koskee verkonkäyttäjiä, jotka kuluttavat sähköä järjestelmällisesti muulloin kuin huippukuormitusaikoina esimerkiksi sen vuoksi, että ne käyttävät laitteistojaan öisin. Tästä epätyypillisten verkonkäyttäjien ensimmäisestä ryhmästä käytetään jäljempänä nimitystä ’huippukuormitusaikojen ulkopuoliset kuluttajat’. Toisen ryhmän muodostavat käyttäjät, joiden vuotuinen sähkönkulutus on vähintään 7 000 käyttötuntia (16) ja jotka ylittävät 10 gigawattituntia (GWh) (StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentin toinen kohta). Tästä epätyypillisten verkonkäyttäjien toisesta ryhmästä käytetään jäljempänä nimitystä ’peruskuormasähkön kuluttajat’. |
| --- | --- |

(17)

StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentissa määritetään kaksi epätyypillisten verkonkäyttäjien ryhmää: Yhden ryhmän muodostavat käyttäjät, joiden vuotuinen huippukuorma poikkeaa ennustettavasti ja huomattavasti kaikkien muiden samaan verkkoon liitettyjen verkonkäyttäjien samanaikaisesta vuotuisesta huippukuormasta (StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentin ensimmäinen kohta). Yleensä tämä koskee verkonkäyttäjiä, jotka kuluttavat sähköä järjestelmällisesti muulloin kuin huippukuormitusaikoina esimerkiksi sen vuoksi, että ne käyttävät laitteistojaan öisin. Tästä epätyypillisten verkonkäyttäjien ensimmäisestä ryhmästä käytetään jäljempänä nimitystä ’huippukuormitusaikojen ulkopuoliset kuluttajat’. Toisen ryhmän muodostavat käyttäjät, joiden vuotuinen sähkönkulutus on vähintään 7 000 käyttötuntia (16) ja jotka ylittävät 10 gigawattituntia (GWh) (StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentin toinen kohta). Tästä epätyypillisten verkonkäyttäjien toisesta ryhmästä käytetään jäljempänä nimitystä ’peruskuormasähkön kuluttajat’.

16

| (18) | Ennen 26 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 7 artiklalla käyttöönotettua muutosta, jota kuvataan tarkemmin jäljempänä kohdassa 2.2, 3 päivänä syyskuuta 2010 annetulla lailla muutetun StromNEV-asetuksen (jäljempänä ’StromNEV 2010’ -asetus (17)) 19 §:n 2 momentissa todettiin, että sekä huippukuormitusaikojen ulkopuolisten kuluttajien että peruskuormasähkön kuluttajien oli maksettava yksilölliset verkkomaksut, joista oli nimenomaisesti säädetty myös EnWG 2011 -lain 24 §:n ensimmäisen kohdan 3 alakohdan mukaisessa valtuutuksessa (ks. edellä johdanto-osan 7 kappale). |
| --- | --- |

(18)

Ennen 26 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 7 artiklalla käyttöönotettua muutosta, jota kuvataan tarkemmin jäljempänä kohdassa 2.2, 3 päivänä syyskuuta 2010 annetulla lailla muutetun StromNEV-asetuksen (jäljempänä ’StromNEV 2010’ -asetus (17)) 19 §:n 2 momentissa todettiin, että sekä huippukuormitusaikojen ulkopuolisten kuluttajien että peruskuormasähkön kuluttajien oli maksettava yksilölliset verkkomaksut, joista oli nimenomaisesti säädetty myös EnWG 2011 -lain 24 §:n ensimmäisen kohdan 3 alakohdan mukaisessa valtuutuksessa (ks. edellä johdanto-osan 7 kappale).

17

| (19) | Näissä yksilöllisissä verkkomaksuissa oli otettava huomioon myös epätyypillisen verkonkäyttäjän kulutuskäytäntö. StromNEV 2010 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 3 kohdan mukaan yksilöllisessä verkkomaksussa oli otettava huomioon myös epätyypillisen verkonkäyttäjän vaikutus verkon kokonaiskustannusten pienenemiseen tai verkkomaksujen lisääntymisen välttämiseen. Siksi sääntelyviranomainen julkaisi vuonna 2010 ohjeasiakirjan (18), jossa kuvattiin ns. fyysisen reitin menetelmä, jonka mukaan peruskuormasähkön kuluttajien aiheuttamat verkkokustannukset ja myös niiden yksilölliset verkkomaksut oli määritettävä. Fyysisen reitin menetelmän tarkoituksena on määrittää tietyn verkonkäyttäjän yksin toiminnoista aiheutuvat kustannukset. Sillä mitataan nykyisen suoran reitin virtuaalisen käytön kustannuksia kulutuspaikasta asianmukaiseen sähkölaitokseen laskemalla sen verkon osan pääoma- ja käyttökustannukset, jota käytetään peruskuormasähkön kuluttajan kytkemiseen lähimpään sellaiseen voimalaitokseen, joka voi kattaa peruskuormasähkön kaikki tarpeet, ja lisäämällä niihin myös peruskuormasähkön käyttäjän mahdollisesti käyttämien verkkopalvelujen (19) kustannukset. |
| --- | --- |

(19)

Näissä yksilöllisissä verkkomaksuissa oli otettava huomioon myös epätyypillisen verkonkäyttäjän kulutuskäytäntö. StromNEV 2010 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 3 kohdan mukaan yksilöllisessä verkkomaksussa oli otettava huomioon myös epätyypillisen verkonkäyttäjän vaikutus verkon kokonaiskustannusten pienenemiseen tai verkkomaksujen lisääntymisen välttämiseen. Siksi sääntelyviranomainen julkaisi vuonna 2010 ohjeasiakirjan (18), jossa kuvattiin ns. fyysisen reitin menetelmä, jonka mukaan peruskuormasähkön kuluttajien aiheuttamat verkkokustannukset ja myös niiden yksilölliset verkkomaksut oli määritettävä. Fyysisen reitin menetelmän tarkoituksena on määrittää tietyn verkonkäyttäjän yksin toiminnoista aiheutuvat kustannukset. Sillä mitataan nykyisen suoran reitin virtuaalisen käytön kustannuksia kulutuspaikasta asianmukaiseen sähkölaitokseen laskemalla sen verkon osan pääoma- ja käyttökustannukset, jota käytetään peruskuormasähkön kuluttajan kytkemiseen lähimpään sellaiseen voimalaitokseen, joka voi kattaa peruskuormasähkön kaikki tarpeet, ja lisäämällä niihin myös peruskuormasähkön käyttäjän mahdollisesti käyttämien verkkopalvelujen (19) kustannukset.

18

19

| (20) | StromNEV 2010 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan mukaan sekä huippukuormitusaikojen ulkopuolisten kuluttajien että peruskuormasähkön kuluttajien oli kuitenkin maksettava julkaistusta verkkomaksusta vähintään 20 prosentin vähimmäisosuus. Toisin sanoen yksilöllinen verkkomaksu, joka laskettiin epätyypillisen verkonkäyttäjän osuuden perusteella kokonaisverkkomaksujen pienentämiseksi tai verkkomaksujen korottamisen välttämiseksi, ei voinut olla vähemmän kuin 20 prosenttia julkaistusta verkkomaksusta. Saksa on selittänyt, että tämän vähimmäisosuuden tarkoituksena oli taata, että myös epätyypilliset verkonkäyttäjät maksavat vähimmäisosuuden sen julkisen verkon hallinnasta, johon ne on liitetty. Peruskuormasähkön kuluttajien osalta Saksa on todennut, että jos ne sijaitsevat hyvin lähellä peruskuormavoimalaitosta (20), fyysisen reitin menetelmällä lasketut verkkomaksut voivat olla lähellä nollaa. Nämä peruskuormasähkön kuluttajat kuitenkin hyötyvät julkisesta verkosta ja sen mahdollistamasta luotettavasta sähköntoimituksesta. Lisäksi Saksa on selittänyt, että vähimmäisosuudessa otettiin huomioon se, että fyysisen reitin menetelmä voi olla vain arvio yksilöllisten verkkomaksujen määrittämisessä. |
| --- | --- |

(20)

StromNEV 2010 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan mukaan sekä huippukuormitusaikojen ulkopuolisten kuluttajien että peruskuormasähkön kuluttajien oli kuitenkin maksettava julkaistusta verkkomaksusta vähintään 20 prosentin vähimmäisosuus. Toisin sanoen yksilöllinen verkkomaksu, joka laskettiin epätyypillisen verkonkäyttäjän osuuden perusteella kokonaisverkkomaksujen pienentämiseksi tai verkkomaksujen korottamisen välttämiseksi, ei voinut olla vähemmän kuin 20 prosenttia julkaistusta verkkomaksusta. Saksa on selittänyt, että tämän vähimmäisosuuden tarkoituksena oli taata, että myös epätyypilliset verkonkäyttäjät maksavat vähimmäisosuuden sen julkisen verkon hallinnasta, johon ne on liitetty. Peruskuormasähkön kuluttajien osalta Saksa on todennut, että jos ne sijaitsevat hyvin lähellä peruskuormavoimalaitosta (20), fyysisen reitin menetelmällä lasketut verkkomaksut voivat olla lähellä nollaa. Nämä peruskuormasähkön kuluttajat kuitenkin hyötyvät julkisesta verkosta ja sen mahdollistamasta luotettavasta sähköntoimituksesta. Lisäksi Saksa on selittänyt, että vähimmäisosuudessa otettiin huomioon se, että fyysisen reitin menetelmä voi olla vain arvio yksilöllisten verkkomaksujen määrittämisessä.

20

2.2   TÄYSI VAPAUTUS VUOSINA 2011–2013

TÄYSI VAPAUTUS VUOSINA 2011–2013

| (21) | Peruskuormasähkön kuluttajien yksilölliset verkkomaksut poistettiin heinäkuun 26 päivänä 2011 annetun, 4 päivänä elokuuta 2011 voimaan tulleen ja takautuvasti 1 päivästä tammikuuta 2011 sovelletun lain 7 artiklalla muutetulla StromNEV-asetuksella (jäljempänä ’StromNEV 2011 -asetus’ (21)), ja ne korvattiin täytenä vapautuksena velvollisuudesta maksaa verkkomaksuja. Huippukuormitusaikojen ulkopuolisten kuluttajien yksilölliset verkkomaksut ja näiden kuluttajien velvollisuus maksaa vähintään 20 prosenttia julkaistusta verkkomaksusta jäivät voimaan. |
| --- | --- |

(21)

Peruskuormasähkön kuluttajien yksilölliset verkkomaksut poistettiin heinäkuun 26 päivänä 2011 annetun, 4 päivänä elokuuta 2011 voimaan tulleen ja takautuvasti 1 päivästä tammikuuta 2011 sovelletun lain 7 artiklalla muutetulla StromNEV-asetuksella (jäljempänä ’StromNEV 2011 -asetus’ (21)), ja ne korvattiin täytenä vapautuksena velvollisuudesta maksaa verkkomaksuja. Huippukuormitusaikojen ulkopuolisten kuluttajien yksilölliset verkkomaksut ja näiden kuluttajien velvollisuus maksaa vähintään 20 prosenttia julkaistusta verkkomaksusta jäivät voimaan.

21

| (22) | StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin toisen kohdan mukaan loppukäyttäjät vapautetaan verkkomaksuista, jos niiden vuotuinen energiankulutus on vähintään 7 000 käyttötuntia ja yli 10 GWh. Tämä vapautus (jäljempänä ’täysi vapautus’) on sekä menettelyn aloittamista koskeva päätöksen että tämän päätöksen aiheena. |
| --- | --- |

(22)

StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin toisen kohdan mukaan loppukäyttäjät vapautetaan verkkomaksuista, jos niiden vuotuinen energiankulutus on vähintään 7 000 käyttötuntia ja yli 10 GWh. Tämä vapautus (jäljempänä ’täysi vapautus’) on sekä menettelyn aloittamista koskeva päätöksen että tämän päätöksen aiheena.

| (23) | Peruskuormasähkön kuluttajaan sovelletaan 7 000 käyttötunnin raja-arvoa, koska se voidaan saavuttaa vain, jos asianomainen loppukäyttäjä käyttää verkkoa miltei jatkuvasti samalla kuormituksella. StromNEV-asetuksen 2 §:n 2 momentissa käyttötunnit määritetään kyseisen verkonkäyttäjän vuotuisen tehon ja vuotuisen huippukuormituksen osamääränä. |
| --- | --- |

(23)

Peruskuormasähkön kuluttajaan sovelletaan 7 000 käyttötunnin raja-arvoa, koska se voidaan saavuttaa vain, jos asianomainen loppukäyttäjä käyttää verkkoa miltei jatkuvasti samalla kuormituksella. StromNEV-asetuksen 2 §:n 2 momentissa käyttötunnit määritetään kyseisen verkonkäyttäjän vuotuisen tehon ja vuotuisen huippukuormituksen osamääränä.

| (24) | StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin kolmannen kohdan mukaan saman pykälän toisessa kohdassa määrätyn vapautuksen sai kuitenkin myöntää vasta, kun toimivaltainen sääntelyviranomainen (joko Bundesnetzagentur tai jokin alueellisista sääntelyviranomaisista, jäljempänä
  ’Landesregulierungsbehörde’
   (22)) oli varmistanut, että lakisääteiset edellytykset täyttyvät. Kun tämä varmistus oli tehty, sääntelyviranomainen tai Landesregulierungsbehörde antoi luvan, jonka perusteella peruskuormasähkön kuluttajalle myönnettiin täysi vapautus tammikuun 1 päivästä 2011 alkaen (jos kaikki edellytykset olivat täyttyneet tuona päivänä) määräämättömäksi ajaksi (mikäli edellytykset edelleen täyttyivät). |
| --- | --- |

(24)

StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin kolmannen kohdan mukaan saman pykälän toisessa kohdassa määrätyn vapautuksen sai kuitenkin myöntää vasta, kun toimivaltainen sääntelyviranomainen (joko Bundesnetzagentur tai jokin alueellisista sääntelyviranomaisista, jäljempänä
  ’Landesregulierungsbehörde’
   (22)) oli varmistanut, että lakisääteiset edellytykset täyttyvät. Kun tämä varmistus oli tehty, sääntelyviranomainen tai Landesregulierungsbehörde antoi luvan, jonka perusteella peruskuormasähkön kuluttajalle myönnettiin täysi vapautus tammikuun 1 päivästä 2011 alkaen (jos kaikki edellytykset olivat täyttyneet tuona päivänä) määräämättömäksi ajaksi (mikäli edellytykset edelleen täyttyivät).

’Landesregulierungsbehörde’

22

| (25) | Täydestä vapautuksesta aiheutui verkonhaltijoille tulonmenetyksiä. Tämä taloudellinen tappio on korvattu erityisellä lisämaksulla vuodesta 2012 alkaen (ks. kohta 2.4 jäljempänä). Vuonna 2011 erityistä lisämaksua ei kuitenkaan peritty ja taloudellinen tappio jäi tuona vuonna verkonhaltijoiden kannettavaksi. |
| --- | --- |

(25)

Täydestä vapautuksesta aiheutui verkonhaltijoille tulonmenetyksiä. Tämä taloudellinen tappio on korvattu erityisellä lisämaksulla vuodesta 2012 alkaen (ks. kohta 2.4 jäljempänä). Vuonna 2011 erityistä lisämaksua ei kuitenkaan peritty ja taloudellinen tappio jäi tuona vuonna verkonhaltijoiden kannettavaksi.

| (26) | Täysi vapautus poistettiin StromNEV-asetuksen muutoksella (23)1 päivästä tammikuuta 2014 alkaen. |
| --- | --- |

(26)

Täysi vapautus poistettiin StromNEV-asetuksen muutoksella (23)1 päivästä tammikuuta 2014 alkaen.

23

2.3   TUENSAAJAT JA TUEN MÄÄRÄ

TUENSAAJAT JA TUEN MÄÄRÄ

| (27) | Saksa on toimittanut alustavan luettelon yrityksistä, joille myönnettiin vapautus StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin toisen kohdan nojalla. Näiden tietojen perusteella yli 200 yritystä vapautettiin verkkomaksuista StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin toisen kohdan nojalla vuosina 2011–2013. Valtaosa näistä yrityksistä toimii valmistavan teollisuuden eri aloilla, etenkin kemianteollisuudessa (myös teollisuuskaasujen valmistuksessa), paperi-, tekstiili-, teräs- ja ei-rautametalliteollisuudessa, öljynjalostamoalalla ja lasinvalmistuksessa. Palvelualalla (esimerkiksi verkkoisännöintipalveluissa) toimiville yrityksille täysi vapautus on myönnetty vain harvoin. Näitä yrityksiä olivat sellaiset yritykset, joilla oli suuret datakeskukset. |
| --- | --- |

(27)

Saksa on toimittanut alustavan luettelon yrityksistä, joille myönnettiin vapautus StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin toisen kohdan nojalla. Näiden tietojen perusteella yli 200 yritystä vapautettiin verkkomaksuista StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin toisen kohdan nojalla vuosina 2011–2013. Valtaosa näistä yrityksistä toimii valmistavan teollisuuden eri aloilla, etenkin kemianteollisuudessa (myös teollisuuskaasujen valmistuksessa), paperi-, tekstiili-, teräs- ja ei-rautametalliteollisuudessa, öljynjalostamoalalla ja lasinvalmistuksessa. Palvelualalla (esimerkiksi verkkoisännöintipalveluissa) toimiville yrityksille täysi vapautus on myönnetty vain harvoin. Näitä yrityksiä olivat sellaiset yritykset, joilla oli suuret datakeskukset.

| (28) | Saksan toimittamien arvioiden mukaan verkonhaltijoille koitui täydestä vapautuksesta vuosina 2011–2013 noin 900 miljoonan euron tappiot verrattuna siihen, että peruskuormasähkön kuluttajat olisivat maksaneet maksut normaalisti. Tappio on todennäköisesti kuitenkin tätä pienempi, koska vuoden 2011 verkkomaksujen laskennassa verkonhaltijat olivat ottaneet tavalliseen tapaan huomioon, että peruskuormasähkön kuluttajilta olisi peritty yksilölliset verkkomaksut StromNEV 2010 -asetuksen 19 §:n 2 momentin mukaisesti. Arviota kuitenkin hankaloittaa entisestään se seikka, että raja-arvo, jonka perusteella oikeus yksilöllisiin maksuihin määräytyy, oli muuttunut tammikuun 1 päivänä 2011 (7 000 käyttötuntia 7 500 käyttötunnin sijasta), kuten myös se seikka, etteivät yksilölliset maksut välttämättä ole olleet houkuttelevia tietyille peruskuormasähkön kuluttajille, koska ne eivät välttämättä olisi pienentäneet niiden verkkomaksuja tuntuvasti niiden maantieteellisen sijainnin ja muiden yksilöllisten verkkomaksujen laskentaan vaikuttavien tekijöiden vuoksi. |
| --- | --- |

(28)

Saksan toimittamien arvioiden mukaan verkonhaltijoille koitui täydestä vapautuksesta vuosina 2011–2013 noin 900 miljoonan euron tappiot verrattuna siihen, että peruskuormasähkön kuluttajat olisivat maksaneet maksut normaalisti. Tappio on todennäköisesti kuitenkin tätä pienempi, koska vuoden 2011 verkkomaksujen laskennassa verkonhaltijat olivat ottaneet tavalliseen tapaan huomioon, että peruskuormasähkön kuluttajilta olisi peritty yksilölliset verkkomaksut StromNEV 2010 -asetuksen 19 §:n 2 momentin mukaisesti. Arviota kuitenkin hankaloittaa entisestään se seikka, että raja-arvo, jonka perusteella oikeus yksilöllisiin maksuihin määräytyy, oli muuttunut tammikuun 1 päivänä 2011 (7 000 käyttötuntia 7 500 käyttötunnin sijasta), kuten myös se seikka, etteivät yksilölliset maksut välttämättä ole olleet houkuttelevia tietyille peruskuormasähkön kuluttajille, koska ne eivät välttämättä olisi pienentäneet niiden verkkomaksuja tuntuvasti niiden maantieteellisen sijainnin ja muiden yksilöllisten verkkomaksujen laskentaan vaikuttavien tekijöiden vuoksi.

2.4   RAHOITUSJÄRJESTELY

RAHOITUSJÄRJESTELY

2.4.1   STROMNEV 2011 -ASETUKSEN 19 §:SSÄ KUVATUN MUKAINEN RAHOITUSJÄRJESTELY

| (29) | Koska maksusta vapautetut peruskuormasähkön kuluttajat oli liitetty verkon eri tasoille, täydestä vapautuksesta seurasi tulonmenetyksiä sekä siirtoverkonhaltijoille että jakeluverkonhaltijoille. StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 6 kohdassa siirtoverkonhaltijat velvoitettiin korvaamaan jakeluverkonhaltijoille täyden vapautuksen aiheuttamia tulonmenetyksiä. Syistä, joita käsitellään tarkemmin kohdassa 2.4.3, näitä korvauksia maksettiin tosiasiassa kuitenkin vasta vuonna 2012. Vuonna 2011 tappiot jäivät niiden siirtoverkonhaltijoiden ja jakeluverkonhaltijoiden kannettaviksi, joiden verkkoihin maksuvapautuksen saaneet peruskuormasähkön kuluttajat oli liitetty. |
| --- | --- |

(29)

Koska maksusta vapautetut peruskuormasähkön kuluttajat oli liitetty verkon eri tasoille, täydestä vapautuksesta seurasi tulonmenetyksiä sekä siirtoverkonhaltijoille että jakeluverkonhaltijoille. StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 6 kohdassa siirtoverkonhaltijat velvoitettiin korvaamaan jakeluverkonhaltijoille täyden vapautuksen aiheuttamia tulonmenetyksiä. Syistä, joita käsitellään tarkemmin kohdassa 2.4.3, näitä korvauksia maksettiin tosiasiassa kuitenkin vasta vuonna 2012. Vuonna 2011 tappiot jäivät niiden siirtoverkonhaltijoiden ja jakeluverkonhaltijoiden kannettaviksi, joiden verkkoihin maksuvapautuksen saaneet peruskuormasähkön kuluttajat oli liitetty.

| (30) | StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 7 kohdan mukaan siirtoverkonhaltijoiden oli tasoitettava keskenään jakeluverkonhaltijoille maksetut summat ja omat tappionsa. Tämän tasoituksen tekemistä koskevien tarkempien sääntöjen osalta StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentissa viitattiin tuolloin voimassa olleen, sähkön ja lämmön yhteistuotantoa koskevan lain (Kraft-Wärme-Kopplungsgesetz, ’KWKG-laki’
  ) (24), jota oli myös sovellettava, 9 §:ään. Tasoituksen tarkoituksena oli jakaa taloudellinen taakka siirtoverkonhaltijoiden kesken siten, että kuhunkin siirtoverkonhaltijaan kohdistuisi samansuuruinen rasite suhteessa niiden verkon alueelle (suoraan tai epäsuorasti) liitetyille loppukäyttäjille toimitettuun sähkön määrään. KWKG-lain 9 §:ssä, johon StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 7 kohdassa viitataan, vahvistetaan järjestelmä, jonka mukaan siirtoverkonhaltijoille oli maksettava korvaus ns. CHP-lisämaksujen välityksellä niistä lisäkustannuksista, jotka johtuivat niiden velvollisuudesta maksaa tukea niiden verkkoon KWKG-lain nojalla liitetyille yhteistuotetun sähkön tuottajille, sekä niiden velvollisuudesta maksaa korvausta jakeluverkonhaltijoille siitä tuesta, jota myös ne olivat osaltaan maksaneet niiden verkkoon KWKG-lain nojalla liitetyille yhteistuotetun sähkön tuottajille (25). KWKG-lain 9 §:n soveltamisesta seurasi, että verkonhaltijat pystyivät ottamaan käyttöön lisämaksun saadakseen korvausta täydestä vapautuksesta aiheutuvista taloudellisista tappioista ja että näistä lisämaksuista saadut tulot oli siirrettävä jakeluverkonhaltijoilta siirtoverkonhaltijoille (26). |
| --- | --- |

(30)

StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 7 kohdan mukaan siirtoverkonhaltijoiden oli tasoitettava keskenään jakeluverkonhaltijoille maksetut summat ja omat tappionsa. Tämän tasoituksen tekemistä koskevien tarkempien sääntöjen osalta StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentissa viitattiin tuolloin voimassa olleen, sähkön ja lämmön yhteistuotantoa koskevan lain (Kraft-Wärme-Kopplungsgesetz, ’KWKG-laki’
  ) (24), jota oli myös sovellettava, 9 §:ään. Tasoituksen tarkoituksena oli jakaa taloudellinen taakka siirtoverkonhaltijoiden kesken siten, että kuhunkin siirtoverkonhaltijaan kohdistuisi samansuuruinen rasite suhteessa niiden verkon alueelle (suoraan tai epäsuorasti) liitetyille loppukäyttäjille toimitettuun sähkön määrään. KWKG-lain 9 §:ssä, johon StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 7 kohdassa viitataan, vahvistetaan järjestelmä, jonka mukaan siirtoverkonhaltijoille oli maksettava korvaus ns. CHP-lisämaksujen välityksellä niistä lisäkustannuksista, jotka johtuivat niiden velvollisuudesta maksaa tukea niiden verkkoon KWKG-lain nojalla liitetyille yhteistuotetun sähkön tuottajille, sekä niiden velvollisuudesta maksaa korvausta jakeluverkonhaltijoille siitä tuesta, jota myös ne olivat osaltaan maksaneet niiden verkkoon KWKG-lain nojalla liitetyille yhteistuotetun sähkön tuottajille (25). KWKG-lain 9 §:n soveltamisesta seurasi, että verkonhaltijat pystyivät ottamaan käyttöön lisämaksun saadakseen korvausta täydestä vapautuksesta aiheutuvista taloudellisista tappioista ja että näistä lisämaksuista saadut tulot oli siirrettävä jakeluverkonhaltijoilta siirtoverkonhaltijoille (26).

Kraft-Wärme-Kopplungsgesetz, ’KWKG-laki’

24

25

26

| (31) | Lisäksi StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentissa säädettiin, että myös StromNEV 2011 -asetuksen 20 §:ää oli sovellettava. StromNEV 2011 -asetuksen 20 §:n mukaan sähköverkonhaltijoiden oli varmistettava ennen sähkön verkkomaksujen julkaisemista, että maksuista saatavat tulot riittäisivät kattamaan niiden arvioidut kustannukset. |
| --- | --- |

(31)

Lisäksi StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentissa säädettiin, että myös StromNEV 2011 -asetuksen 20 §:ää oli sovellettava. StromNEV 2011 -asetuksen 20 §:n mukaan sähköverkonhaltijoiden oli varmistettava ennen sähkön verkkomaksujen julkaisemista, että maksuista saatavat tulot riittäisivät kattamaan niiden arvioidut kustannukset.

| (32) | Sen jälkeen, kun ARegV-asetus, jolla luodaan sääntelyjärjestelmä, jonka tavoitteena on kannustaa verkonhaltijoita tehostamaan verkon hallintaa, tuli voimaan, sääntelyviranomaisen ei tarvitse enää hyväksyä verkkomaksuja (EnWG-lain 23a §:n nojalla). Sen sijaan ARegV 2011 -asetuksen 32 §:n 1 momentin 1 kohdassa säädetään, että sääntelyviranomainen hyväksyy tulojen enimmäismäärän, jonka verkonhaltijat voivat saada verkonkäyttäjiltä. ARegV 2011 -asetuksen 17 §:n mukaan tämä hyväksytty tulojen enimmäismäärä on otettava huomioon, kun verkonhaltijat määrittävät verkkomaksuja. |
| --- | --- |

(32)

Sen jälkeen, kun ARegV-asetus, jolla luodaan sääntelyjärjestelmä, jonka tavoitteena on kannustaa verkonhaltijoita tehostamaan verkon hallintaa, tuli voimaan, sääntelyviranomaisen ei tarvitse enää hyväksyä verkkomaksuja (EnWG-lain 23a §:n nojalla). Sen sijaan ARegV 2011 -asetuksen 32 §:n 1 momentin 1 kohdassa säädetään, että sääntelyviranomainen hyväksyy tulojen enimmäismäärän, jonka verkonhaltijat voivat saada verkonkäyttäjiltä. ARegV 2011 -asetuksen 17 §:n mukaan tämä hyväksytty tulojen enimmäismäärä on otettava huomioon, kun verkonhaltijat määrittävät verkkomaksuja.

ARegV

| (33) | Verkonhaltijoilla on kuitenkin edelleen velvollisuus varmistaa ennen sähkön verkkomaksujen julkaisemista, että maksuista saatavat tulot riittävät kattamaan niiden arvioidut kulut (kuitenkin hyväksytyn tulojen enimmäismäärän rajoissa). |
| --- | --- |

(33)

Verkonhaltijoilla on kuitenkin edelleen velvollisuus varmistaa ennen sähkön verkkomaksujen julkaisemista, että maksuista saatavat tulot riittävät kattamaan niiden arvioidut kulut (kuitenkin hyväksytyn tulojen enimmäismäärän rajoissa).

| (34) | Kuten jäljempänä selitetään, sääntelyviranomainen antoi sääntelypäätöksen voidakseen säännellä vuonna 2012 käyttöönotettua lisämaksujärjestelmää aiempaa tarkemmin (ks. kohta 2.4.2). Vuonna 2011 StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 6 ja 7 kohtaa ei kuitenkaan pantu täytäntöön, vaan kukin verkonhaltija maksoi omat kulunsa (ks. kohta 2.4.3). |
| --- | --- |

(34)

Kuten jäljempänä selitetään, sääntelyviranomainen antoi sääntelypäätöksen voidakseen säännellä vuonna 2012 käyttöönotettua lisämaksujärjestelmää aiempaa tarkemmin (ks. kohta 2.4.2). Vuonna 2011 StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 6 ja 7 kohtaa ei kuitenkaan pantu täytäntöön, vaan kukin verkonhaltija maksoi omat kulunsa (ks. kohta 2.4.3).

2.4.2   ”19 §:N MUKAISEN LISÄMAKSUN” VÄLITYKSELLÄ RAHOITTAMINEN VUODESTA 2012 ALKAEN

| (35) | Korvauksia ja täydestä vapautuksesta johtuvien tulonmenetysten tasausta koskeva säädöskehys määritettiin sääntelypäätöksessä, jonka sääntelyviranomainen antoi 14 päivänä joulukuuta 2011 (27) (jäljempänä ’14 päivänä joulukuuta 2011 annettu sääntelypäätös’) EnWG-lain 29 §:n 1 momentin ja StromNEV 2011 -asetuksen 30 §:n 2 momentin 6 kohdan nojalla (28). Päätöksellä jakeluverkonhaltijoille asetettiin velvollisuus periä loppukäyttäjiltä lisämaksu nimeltä ’19 §:n mukainen lisämaksu’. Lisäksi sääntelyviranomainen asetti jakeluverkonhaltijoille velvollisuuden siirtää tästä lisämaksusta saadut tuotot siirtoverkonhaltijoille kuukausittain (näin on säädetty myös KWKG-lain 9 §:n 5 momentissa, johon StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 7 kohdassa viitataan). |
| --- | --- |

(35)

Korvauksia ja täydestä vapautuksesta johtuvien tulonmenetysten tasausta koskeva säädöskehys määritettiin sääntelypäätöksessä, jonka sääntelyviranomainen antoi 14 päivänä joulukuuta 2011 (27) (jäljempänä ’14 päivänä joulukuuta 2011 annettu sääntelypäätös’) EnWG-lain 29 §:n 1 momentin ja StromNEV 2011 -asetuksen 30 §:n 2 momentin 6 kohdan nojalla (28). Päätöksellä jakeluverkonhaltijoille asetettiin velvollisuus periä loppukäyttäjiltä lisämaksu nimeltä ’19 §:n mukainen lisämaksu’. Lisäksi sääntelyviranomainen asetti jakeluverkonhaltijoille velvollisuuden siirtää tästä lisämaksusta saadut tuotot siirtoverkonhaltijoille kuukausittain (näin on säädetty myös KWKG-lain 9 §:n 5 momentissa, johon StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 7 kohdassa viitataan).

27

28

| (36) | 19 §:n mukaisen lisämaksun tarkoituksena oli luoda sellainen rahoitusjärjestely, jolla StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin soveltamisesta johtuva taloudellinen taakka jaetaan avoimella ja yhtenäisellä tavalla, jotta voidaan luoda tasaveroiset olosuhteet kaikille sähkönkuluttajille koko Saksassa. |
| --- | --- |

(36)

19 §:n mukaisen lisämaksun tarkoituksena oli luoda sellainen rahoitusjärjestely, jolla StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin soveltamisesta johtuva taloudellinen taakka jaetaan avoimella ja yhtenäisellä tavalla, jotta voidaan luoda tasaveroiset olosuhteet kaikille sähkönkuluttajille koko Saksassa.

| (37) | Sääntelyviranomainen ei laskenut 19 §:n mukaisen lisämaksun määrää, vaan siirtoverkonhaltijoiden oli laskettava se joka vuosi sääntelyviranomaisen määräämän menetelmän perusteella. Tämä merkitsi sitä, että siirtoverkonhaltijoiden oli määritettävä yhtäältä ennakoidut taloudelliset tappiot, jotka johtuivat täydestä vapautuksesta täysimääräisiin verkkomaksuihin verrattuna, ja toisaalta arvioitu kulutus, jotta ne pystyivät määrittämään 19 §:n mukaisen lisämaksun kilowattituntia kohden. Ensimmäisenä täytäntöönpanovuotena (ts. vuonna 2012) sääntelyviranomainen kuitenkin asetti 19 §:n mukaisella lisämaksulla katettavaksi summaksi 440 miljoonaa euroa. Tämä summa oli lisämaksun laskentaperuste. Tästä summasta 300 miljoonaa euroa oli varattava täydestä vapautuksesta johtuvien tulonmenetysten korvaamiseen. Loput 140 miljoonaa euroa oli tarkoitettu kattamaan tulonmenetykset, jotka johtuivat StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 1 kohdan mukaisista yksilöllisistä verkkomaksuista. |
| --- | --- |

(37)

Sääntelyviranomainen ei laskenut 19 §:n mukaisen lisämaksun määrää, vaan siirtoverkonhaltijoiden oli laskettava se joka vuosi sääntelyviranomaisen määräämän menetelmän perusteella. Tämä merkitsi sitä, että siirtoverkonhaltijoiden oli määritettävä yhtäältä ennakoidut taloudelliset tappiot, jotka johtuivat täydestä vapautuksesta täysimääräisiin verkkomaksuihin verrattuna, ja toisaalta arvioitu kulutus, jotta ne pystyivät määrittämään 19 §:n mukaisen lisämaksun kilowattituntia kohden. Ensimmäisenä täytäntöönpanovuotena (ts. vuonna 2012) sääntelyviranomainen kuitenkin asetti 19 §:n mukaisella lisämaksulla katettavaksi summaksi 440 miljoonaa euroa. Tämä summa oli lisämaksun laskentaperuste. Tästä summasta 300 miljoonaa euroa oli varattava täydestä vapautuksesta johtuvien tulonmenetysten korvaamiseen. Loput 140 miljoonaa euroa oli tarkoitettu kattamaan tulonmenetykset, jotka johtuivat StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 1 kohdan mukaisista yksilöllisistä verkkomaksuista.

| (38) | Ennen StromNEV-asetuksen muuttamista 26 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 7 artiklan nojalla epätyypillisten verkonkäyttäjien yksilöllisistä verkkomaksuista aiheutuneet tulonmenetykset korvattiin, kunhan verkonhaltija oli tehokas yritys, joka pystyi kattamaan kaikki kulunsa verkkomaksuilla ARegV-asetuksen mukaisesti: koska verkonhaltijat tiesivät etukäteen, että jotkin kuluttajat maksaisivat vähemmän, ne pystyivät ottamaan tämän huomioon jo laskiessaan StromNEV-asetuksen 20 §:n mukaisia verkkomaksuja. StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 6 ja 7 kohdan nojalla huippukuormitusaikojen ulkopuolisten kuluttajien yksilöllisistä verkkomaksuista ja peruskuormasähkön kuluttajien täydestä vapautuksesta johtuvat tulonmenetykset oli kuitenkin korvattava niitä koskevalla lisämaksulla. |
| --- | --- |

(38)

Ennen StromNEV-asetuksen muuttamista 26 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 7 artiklan nojalla epätyypillisten verkonkäyttäjien yksilöllisistä verkkomaksuista aiheutuneet tulonmenetykset korvattiin, kunhan verkonhaltija oli tehokas yritys, joka pystyi kattamaan kaikki kulunsa verkkomaksuilla ARegV-asetuksen mukaisesti: koska verkonhaltijat tiesivät etukäteen, että jotkin kuluttajat maksaisivat vähemmän, ne pystyivät ottamaan tämän huomioon jo laskiessaan StromNEV-asetuksen 20 §:n mukaisia verkkomaksuja. StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 6 ja 7 kohdan nojalla huippukuormitusaikojen ulkopuolisten kuluttajien yksilöllisistä verkkomaksuista ja peruskuormasähkön kuluttajien täydestä vapautuksesta johtuvat tulonmenetykset oli kuitenkin korvattava niitä koskevalla lisämaksulla.

| (39) | Lisäksi 14 päivänä joulukuuta 2011 annetussa sääntelypäätöksessä määrättiin, että siirtoverkonhaltijoiden oli tarkistettava edellisvuoden todellisten taloudellisten resurssien tarve joka vuosi. Jos 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saadut tulot ylittivät summan, joka tosiasiassa tarvittiin siirtoverkonhaltijoille maksettaviin korvauksiin täydestä vapautuksesta johtuvista tulonmenetyksistä ja jakeluverkonhaltijoiden korvauksiin, seuraavan vuoden lisämaksua oli alennettava erotuksen verran. Jos taas tulot eivät riittäneet, lisämaksua vastaavasti korotettiin. |
| --- | --- |

(39)

Lisäksi 14 päivänä joulukuuta 2011 annetussa sääntelypäätöksessä määrättiin, että siirtoverkonhaltijoiden oli tarkistettava edellisvuoden todellisten taloudellisten resurssien tarve joka vuosi. Jos 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saadut tulot ylittivät summan, joka tosiasiassa tarvittiin siirtoverkonhaltijoille maksettaviin korvauksiin täydestä vapautuksesta johtuvista tulonmenetyksistä ja jakeluverkonhaltijoiden korvauksiin, seuraavan vuoden lisämaksua oli alennettava erotuksen verran. Jos taas tulot eivät riittäneet, lisämaksua vastaavasti korotettiin.

2.4.3   VUODEN 2011 RAHOITUSJÄRJESTELY

| (40) | Joulukuun 14 päivänä 2011 annetussa sääntelypäätöksessä nimenomaisesti todettiin, ettei vuoden 2011 tulonmenetyksiä voitu kattaa johdanto-osan 30 kappaleessa kuvatulla korvaus- ja tasausmekanismilla. |
| --- | --- |

(40)

Joulukuun 14 päivänä 2011 annetussa sääntelypäätöksessä nimenomaisesti todettiin, ettei vuoden 2011 tulonmenetyksiä voitu kattaa johdanto-osan 30 kappaleessa kuvatulla korvaus- ja tasausmekanismilla.

| (41) | Vuoden 2011 tappioiden osalta jakeluverkonhaltijoilla ei siis ollut oikeutta saada korvauksia siirtoverkonhaltijoilta. Sekä jakeluverkonhaltijoiden että siirtoverkonhaltijoiden oli katettava nämä tulonmenetykset omista varoistaan. |
| --- | --- |

(41)

Vuoden 2011 tappioiden osalta jakeluverkonhaltijoilla ei siis ollut oikeutta saada korvauksia siirtoverkonhaltijoilta. Sekä jakeluverkonhaltijoiden että siirtoverkonhaltijoiden oli katettava nämä tulonmenetykset omista varoistaan.

| (42) | Ne saattoivat sisällyttää nämä tappiot ns. sääntelytileilleen (Regulierungskonto), jotka oli perustettu ARegV-asetuksen mukaisesti. |
| --- | --- |

(42)

Ne saattoivat sisällyttää nämä tappiot ns. sääntelytileilleen (Regulierungskonto), jotka oli perustettu ARegV-asetuksen mukaisesti.

Regulierungskonto

| (43) | Kuten johdanto-osan 32 kappaleessa on mainittu, ARegV-asetuksella luotiin sääntelyjärjestelmä, jonka tavoitteena on kannustaa verkonhaltijoita tehokkaampaan verkonhallintaan. Tämän järjestelmän perusteella sääntelyviranomainen asettaa verkonhaltijoille myös tulojen enimmäismäärän. Hyväksytty tulojen enimmäismäärä vahvistetaan enintään viiden vuoden pituiselle sääntelyjaksolle. Jotta tulojen enimmäismäärä voidaan vahvistaa, verkonhaltijoilla on velvollisuus toimittaa sääntelyviranomaiselle erilaisia tietoja kirjanpidostaan (myös tuloistaan ja menoistaan) ennen sääntelyjakson alkua. Lisäksi tulojen enimmäismäärä, jonka verkonhaltijat saavat kerätä verkonkäyttäjiltä, muuttuu viiden vuoden sääntelyjakson aikana siksi, että siinä voidaan ottaa huomioon verkonhaltijoiden toiminnan tehottomuus, jotta niitä voidaan kannustaa tehostamaan toimintaansa. Tämä merkitsee sitä, että hyväksytty tulojen enimmäismäärä pienenee sääntelyjakson aikana. Verkonhaltijan tehokkuus mitataan ennen sääntelyjakson alkamista, ja se perustuu vertailuun, jonka sääntelyviranomainen tekee verkonhaltijoista. Ensimmäinen sääntelyjakso kattoi vuodet 2009–2013. Toinen sääntelyjakso alkoi vuonna 2014, ja se päättyy vuonna 2018. |
| --- | --- |

(43)

Kuten johdanto-osan 32 kappaleessa on mainittu, ARegV-asetuksella luotiin sääntelyjärjestelmä, jonka tavoitteena on kannustaa verkonhaltijoita tehokkaampaan verkonhallintaan. Tämän järjestelmän perusteella sääntelyviranomainen asettaa verkonhaltijoille myös tulojen enimmäismäärän. Hyväksytty tulojen enimmäismäärä vahvistetaan enintään viiden vuoden pituiselle sääntelyjaksolle. Jotta tulojen enimmäismäärä voidaan vahvistaa, verkonhaltijoilla on velvollisuus toimittaa sääntelyviranomaiselle erilaisia tietoja kirjanpidostaan (myös tuloistaan ja menoistaan) ennen sääntelyjakson alkua. Lisäksi tulojen enimmäismäärä, jonka verkonhaltijat saavat kerätä verkonkäyttäjiltä, muuttuu viiden vuoden sääntelyjakson aikana siksi, että siinä voidaan ottaa huomioon verkonhaltijoiden toiminnan tehottomuus, jotta niitä voidaan kannustaa tehostamaan toimintaansa. Tämä merkitsee sitä, että hyväksytty tulojen enimmäismäärä pienenee sääntelyjakson aikana. Verkonhaltijan tehokkuus mitataan ennen sääntelyjakson alkamista, ja se perustuu vertailuun, jonka sääntelyviranomainen tekee verkonhaltijoista. Ensimmäinen sääntelyjakso kattoi vuodet 2009–2013. Toinen sääntelyjakso alkoi vuonna 2014, ja se päättyy vuonna 2018.

| (44) | Positiiviset tai negatiiviset erot (29) hyväksytyn tulojen enimmäismäärän ja tosiasiallisesti saatujen tulojen välillä kirjataan erityiselle sääntelytilille. Se on sääntelyviranomaisen hallinnoima kirjanpitotyökalu (ARegV-asetuksen 5 §), jonka tarkoituksena on ohjata verkonhaltijoita kohti tehokkaampaa toimintaa. |
| --- | --- |

(44)

Positiiviset tai negatiiviset erot (29) hyväksytyn tulojen enimmäismäärän ja tosiasiallisesti saatujen tulojen välillä kirjataan erityiselle sääntelytilille. Se on sääntelyviranomaisen hallinnoima kirjanpitotyökalu (ARegV-asetuksen 5 §), jonka tarkoituksena on ohjata verkonhaltijoita kohti tehokkaampaa toimintaa.

29

| (45) | Viisivuotiskauden (2009–2013) lopussa liikaa kerätyt tulot kuitattiin tulonmenetyksistä. Tulokseksi saatu positiivinen tai negatiivinen saldo siirrettiin seuraavalle sääntelyjaksolle (ARegV 2011 -asetuksen 5 §:n 4 momentti) ja jaettiin toisen sääntelyjakson viiden vuoden ajalle muutoin sovellettavan hyväksytyn tulojen enimmäismäärän vähennyksenä tai lisäyksenä. |
| --- | --- |

(45)

Viisivuotiskauden (2009–2013) lopussa liikaa kerätyt tulot kuitattiin tulonmenetyksistä. Tulokseksi saatu positiivinen tai negatiivinen saldo siirrettiin seuraavalle sääntelyjaksolle (ARegV 2011 -asetuksen 5 §:n 4 momentti) ja jaettiin toisen sääntelyjakson viiden vuoden ajalle muutoin sovellettavan hyväksytyn tulojen enimmäismäärän vähennyksenä tai lisäyksenä.

| (46) | Jos sääntelyjakson jonakin vuonna saatuja tuloja oli kuitenkin yli viisi prosenttia hyväksyttyä tulojen enimmäismäärää enemmän, kyseisen verkonhaltijan oli tällöin mukautettava verkkomaksujaan (jottei sama tilanne toistuisi seuraavana vuotena ja jottei verkkomaksujen alentamista täytyisi siirtää seuraavalle sääntelyjaksolle). Jos sääntelyjakson jonakin vuonna saatuja tuloja oli kuitenkin yli viisi prosenttia hyväksyttyä tulojen enimmäismäärää vähemmän, kyseisellä verkonhaltijalla oli oikeus mukauttaa verkkomaksujaan (jottei sama tilanne toistuisi seuraavana vuotena ja jottei verkkomaksuja täytyisi korottaa äkillisesti seuraavalla sääntelyjaksolla). Jälkimmäisessä tapauksessa verkonhaltija sai kuitenkin itse päättää, mukauttaako se verkkomaksuja vai ei.. |
| --- | --- |

(46)

Jos sääntelyjakson jonakin vuonna saatuja tuloja oli kuitenkin yli viisi prosenttia hyväksyttyä tulojen enimmäismäärää enemmän, kyseisen verkonhaltijan oli tällöin mukautettava verkkomaksujaan (jottei sama tilanne toistuisi seuraavana vuotena ja jottei verkkomaksujen alentamista täytyisi siirtää seuraavalle sääntelyjaksolle). Jos sääntelyjakson jonakin vuonna saatuja tuloja oli kuitenkin yli viisi prosenttia hyväksyttyä tulojen enimmäismäärää vähemmän, kyseisellä verkonhaltijalla oli oikeus mukauttaa verkkomaksujaan (jottei sama tilanne toistuisi seuraavana vuotena ja jottei verkkomaksuja täytyisi korottaa äkillisesti seuraavalla sääntelyjaksolla). Jälkimmäisessä tapauksessa verkonhaltija sai kuitenkin itse päättää, mukauttaako se verkkomaksuja vai ei..

| (47) | Edellä kuvatun perusteella verkonhaltijoille täydestä vapautuksesta vuonna 2011 aiheutuneet tulonmenetykset oli siis korvattava. Vuotta 2011 koskevan (ja vuonna 2010 toteutetun) tarkistuksen (”Verprobung (30)”) aikana täydestä vapautuksesta ei tiedetty, eikä sitä olisi voitu ottaa huomioon vuoden 2011 verkkomaksuja määritettäessä. Kuten Saksa on vahvistanut 24. lokakuuta 2017 päivätyssä sähköpostiviestissään, tuolloin sovelletun ARegV 2011 -asetuksen perusteella vuonna 2011 aiheutuneita tulonmenetyksiä (eli tulojen sallitun määrän ja tosiasiassa saatujen tulojen välistä erotusta) ei voitu korvata mukauttamalla vuoden 2011 verkkomaksuja, koska verkkomaksut oli määritettävä etukäteen StromNEV-asetuksen 20 §:n mukaisessa tarkistusmenettelyssä, eikä niitä voitu muokata vuoden kuluessa. Verkonhaltijat velvoitettiin kompensoimaan nämä tappiot sääntelyjakson muiden vuosien voitoilla. Tämän vuoksi verkonhaltijat riitauttivat täyden vapautuksen ja sääntelyviranomaisen 14 päivänä joulukuuta 2011 antaman sääntelypäätöksen. |
| --- | --- |

(47)

Edellä kuvatun perusteella verkonhaltijoille täydestä vapautuksesta vuonna 2011 aiheutuneet tulonmenetykset oli siis korvattava. Vuotta 2011 koskevan (ja vuonna 2010 toteutetun) tarkistuksen (”Verprobung (30)”) aikana täydestä vapautuksesta ei tiedetty, eikä sitä olisi voitu ottaa huomioon vuoden 2011 verkkomaksuja määritettäessä. Kuten Saksa on vahvistanut 24. lokakuuta 2017 päivätyssä sähköpostiviestissään, tuolloin sovelletun ARegV 2011 -asetuksen perusteella vuonna 2011 aiheutuneita tulonmenetyksiä (eli tulojen sallitun määrän ja tosiasiassa saatujen tulojen välistä erotusta) ei voitu korvata mukauttamalla vuoden 2011 verkkomaksuja, koska verkkomaksut oli määritettävä etukäteen StromNEV-asetuksen 20 §:n mukaisessa tarkistusmenettelyssä, eikä niitä voitu muokata vuoden kuluessa. Verkonhaltijat velvoitettiin kompensoimaan nämä tappiot sääntelyjakson muiden vuosien voitoilla. Tämän vuoksi verkonhaltijat riitauttivat täyden vapautuksen ja sääntelyviranomaisen 14 päivänä joulukuuta 2011 antaman sääntelypäätöksen.

30

| (48) | Verkonhaltijoille täydestä vapautuksesta aiheutuneita tulonmenetyksiä ei myöskään voitu korvata korottamalla verkkomaksuja vuonna 2012, koska vuoden 2012 verkkomaksut voitiin määrittää vain vuodelle 2012 arvioitujen kulujen perusteella. Tulonmenetykset oli kirjattava sääntelytilille (Regulierungskonto), ellei niitä ollut jo kompensoitu tehokkuuden parantumisella vuonna 2011. Jos vuoden 2011 tulonmenetykset kompensoitiin ensimmäisen sääntelyjakson lopussa saman sääntelyjakson muiden vuosien voitoilla, tappioita ei hyvitetty. Vain silloin, jos tappioita ei voitu korvata vuonna 2013 päättyneen sääntelyjakson lisätuloilla, vuoden 2011 tulonmenetykset saattoivat johtaa epäsuoraan korvaukseen seuraavalla sääntelyjaksolla, kun seuraavan sääntelyjakson hyväksyttyä tulojen enimmäismäärää korotettiin hieman. Myöskään tässä tilanteessa korvaus ei kuitenkaan yleensä olisi täysimääräinen, sillä ARegV-asetuksen mukaan kuluja ei korvata täysimääräisesti, vaan vain tehokkaan verkonhaltijan kulut korvataan. |
| --- | --- |

(48)

Verkonhaltijoille täydestä vapautuksesta aiheutuneita tulonmenetyksiä ei myöskään voitu korvata korottamalla verkkomaksuja vuonna 2012, koska vuoden 2012 verkkomaksut voitiin määrittää vain vuodelle 2012 arvioitujen kulujen perusteella. Tulonmenetykset oli kirjattava sääntelytilille (Regulierungskonto), ellei niitä ollut jo kompensoitu tehokkuuden parantumisella vuonna 2011. Jos vuoden 2011 tulonmenetykset kompensoitiin ensimmäisen sääntelyjakson lopussa saman sääntelyjakson muiden vuosien voitoilla, tappioita ei hyvitetty. Vain silloin, jos tappioita ei voitu korvata vuonna 2013 päättyneen sääntelyjakson lisätuloilla, vuoden 2011 tulonmenetykset saattoivat johtaa epäsuoraan korvaukseen seuraavalla sääntelyjaksolla, kun seuraavan sääntelyjakson hyväksyttyä tulojen enimmäismäärää korotettiin hieman. Myöskään tässä tilanteessa korvaus ei kuitenkaan yleensä olisi täysimääräinen, sillä ARegV-asetuksen mukaan kuluja ei korvata täysimääräisesti, vaan vain tehokkaan verkonhaltijan kulut korvataan.

Regulierungskonto

2.5   TÄYTTÄ VAPAUTUSTA KOSKEVA TAVOITE

TÄYTTÄ VAPAUTUSTA KOSKEVA TAVOITE

| (49) | StromNEV 2011 -asetuksen perustelujen mukaan peruskuormasähkön kuluttajille tarkoitettu täysi vapautus oli otettu käyttöön, koska peruskuormasähkön kuluttajien oletettiin vaikuttavan verkkoon vakauttavasti (31). |
| --- | --- |

(49)

StromNEV 2011 -asetuksen perustelujen mukaan peruskuormasähkön kuluttajille tarkoitettu täysi vapautus oli otettu käyttöön, koska peruskuormasähkön kuluttajien oletettiin vaikuttavan verkkoon vakauttavasti (31).

31

2.6   MENETTELYN ALOITTAMISEN SYYT

MENETTELYN ALOITTAMISEN SYYT

| (50) | Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään komissio totesi, että peruskuormasähkön kuluttajat, joiden vuotuinen sähkönkulutus on yli 7 000 käyttötuntia ja 10 GWh, saivat valikoivaa etua täydestä vapautuksesta. Lisäksi komissio katsoi, että vuonna 2012 käyttöönotetussa 19 §:n mukaisessa lisämaksussa oli kyse valtion varoista ja että siirtoverkonhaltijat oli nimetty hallinnoimaan niitä samalla, kun sääntelyviranomainen valvoi näitä varoja sääntelytilin kautta. Vuoden 2011 osalta komissio ilmaisi huolensa siitä, että täysi vapautus olisi voitu rahoittaa valtion varoista jo ennen 19 §:n mukaisen lisämaksun käyttöönottoa. Komissio totesi, että valtion varojen käyttö voitiin päätellä siitä, että KWKG-lain 9 § antoi verkonhaltijoille oikeuden periä verkonkäyttäjiltä lisämaksua, jonka tuottoja hallinnoivat siirtoverkonhaltijat. Komissio katsoi myös, että täydestä vapautuksesta aiheutuneet tulonmenetykset vuonna 2011 olisi voitu kompensoida sääntelytilin kautta, jonka komissio totesi olevan sääntelyviranomaisen valvoma. |
| --- | --- |

(50)

Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään komissio totesi, että peruskuormasähkön kuluttajat, joiden vuotuinen sähkönkulutus on yli 7 000 käyttötuntia ja 10 GWh, saivat valikoivaa etua täydestä vapautuksesta. Lisäksi komissio katsoi, että vuonna 2012 käyttöönotetussa 19 §:n mukaisessa lisämaksussa oli kyse valtion varoista ja että siirtoverkonhaltijat oli nimetty hallinnoimaan niitä samalla, kun sääntelyviranomainen valvoi näitä varoja sääntelytilin kautta. Vuoden 2011 osalta komissio ilmaisi huolensa siitä, että täysi vapautus olisi voitu rahoittaa valtion varoista jo ennen 19 §:n mukaisen lisämaksun käyttöönottoa. Komissio totesi, että valtion varojen käyttö voitiin päätellä siitä, että KWKG-lain 9 § antoi verkonhaltijoille oikeuden periä verkonkäyttäjiltä lisämaksua, jonka tuottoja hallinnoivat siirtoverkonhaltijat. Komissio katsoi myös, että täydestä vapautuksesta aiheutuneet tulonmenetykset vuonna 2011 olisi voitu kompensoida sääntelytilin kautta, jonka komissio totesi olevan sääntelyviranomaisen valvoma.

| (51) | Lisäksi komissio totesi, ettei Saksa ollut esittänyt yhtään perustetta, jonka mukaan tuki soveltuu sisämarkkinoille, vaan se oli vain viitannut verkkoja vakauttavaan vaikutukseen sitä kuitenkaan kvantifioimatta. Komissio käynnisti sen vuoksi virallisen tutkintamenettelyn. |
| --- | --- |

(51)

Lisäksi komissio totesi, ettei Saksa ollut esittänyt yhtään perustetta, jonka mukaan tuki soveltuu sisämarkkinoille, vaan se oli vain viitannut verkkoja vakauttavaan vaikutukseen sitä kuitenkaan kvantifioimatta. Komissio käynnisti sen vuoksi virallisen tutkintamenettelyn.

2.7   MENETTELYN ALOITTAMISTA KOSKEVAN PÄÄTÖKSEN JÄLKEISET TAPAHTUMAT

MENETTELYN ALOITTAMISTA KOSKEVAN PÄÄTÖKSEN JÄLKEISET TAPAHTUMAT

| (52) | Koska verkonhaltijoille ei taattu, että niille korvattaisiin täydestä vapautuksesta vuonna 2011 aiheutuneet tulonmenetykset, monet niistä riitauttivat sääntelyviranomaisen vapautuspäätökset ja myös 14 päivänä joulukuuta 2011 annetun sääntelypäätöksen. Toukokuun 8 päivänä 2013 antamassaan päätöksessä Oberlandesgericht Düsseldorf (osavaltion ylioikeus) (32) katsoi, että vuosina 2011–2013 sovellettu täysi vapautus oli laiton, ja kumosi menettelyn osapuolena olevalle yritykselle myönnetyn täyden vapautuksen. Oberlandesgericht katsoi, ettei StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla myönnetyn täyden vapautuksen osalta noudatettu EnWG 2011 -lain 24 §:n rajoituksia, joiden mukaan liittohallituksella oli valtuudet ainoastaan määrittää yksilöllisten verkkomaksujen laskennassa käytettävät muodollisuudet mutta ei myöntää täyttä vapautusta verkkomaksuista. Lisäksi Oberlandesgericht totesi, että verkkomaksut ovat verkonkäyttäjille toimitetuista palveluista (ts. verkkoon pääsystä ja verkon käytöstä) maksettava hinta ja ettei täyttä vapautusta voida pitää yksilöllisenä verkkomaksuna tai palvelun hintana vaan ennemminkin etuutena, poikkeuksena siitä periaatteesta, että verkonhaltijoille pitää maksaa oikeasuhteinen maksu verkon käyttämisestä. Oberlandesgericht katsoi, että peruskuormasähkön kuluttajien vakauttavalla vaikutuksella voitaisiin enintään perustella alennettu verkkomaksu mutta ei täyttä vapautusta, koska myös nämä peruskuormasähkön kuluttajat käyttivät verkkoa. Oberlandesgericht totesi, ettei myöskään 19 §:n mukainen lisämaksu ollut sama asia kuin verkkomaksu vaan että se oli lisämaksu, joka peritään verkkomaksujen lisäksi; se ei ollut sama asia kuin verkon käytöstä maksettava hinta vaan pikemminkin lisämaksu, joka otettiin käyttöön verkonhaltijoille täydestä vapautuksesta aiheutuneiden tulonmenetysten kattamiseksi.. |
| --- | --- |

(52)

Koska verkonhaltijoille ei taattu, että niille korvattaisiin täydestä vapautuksesta vuonna 2011 aiheutuneet tulonmenetykset, monet niistä riitauttivat sääntelyviranomaisen vapautuspäätökset ja myös 14 päivänä joulukuuta 2011 annetun sääntelypäätöksen. Toukokuun 8 päivänä 2013 antamassaan päätöksessä Oberlandesgericht Düsseldorf (osavaltion ylioikeus) (32) katsoi, että vuosina 2011–2013 sovellettu täysi vapautus oli laiton, ja kumosi menettelyn osapuolena olevalle yritykselle myönnetyn täyden vapautuksen. Oberlandesgericht katsoi, ettei StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla myönnetyn täyden vapautuksen osalta noudatettu EnWG 2011 -lain 24 §:n rajoituksia, joiden mukaan liittohallituksella oli valtuudet ainoastaan määrittää yksilöllisten verkkomaksujen laskennassa käytettävät muodollisuudet mutta ei myöntää täyttä vapautusta verkkomaksuista. Lisäksi Oberlandesgericht totesi, että verkkomaksut ovat verkonkäyttäjille toimitetuista palveluista (ts. verkkoon pääsystä ja verkon käytöstä) maksettava hinta ja ettei täyttä vapautusta voida pitää yksilöllisenä verkkomaksuna tai palvelun hintana vaan ennemminkin etuutena, poikkeuksena siitä periaatteesta, että verkonhaltijoille pitää maksaa oikeasuhteinen maksu verkon käyttämisestä. Oberlandesgericht katsoi, että peruskuormasähkön kuluttajien vakauttavalla vaikutuksella voitaisiin enintään perustella alennettu verkkomaksu mutta ei täyttä vapautusta, koska myös nämä peruskuormasähkön kuluttajat käyttivät verkkoa. Oberlandesgericht totesi, ettei myöskään 19 §:n mukainen lisämaksu ollut sama asia kuin verkkomaksu vaan että se oli lisämaksu, joka peritään verkkomaksujen lisäksi; se ei ollut sama asia kuin verkon käytöstä maksettava hinta vaan pikemminkin lisämaksu, joka otettiin käyttöön verkonhaltijoille täydestä vapautuksesta aiheutuneiden tulonmenetysten kattamiseksi..

32

| (53) | Bundesgerichtshof (Saksan liittotasavallan korkein oikeus) vahvisti Düsseldorfin Oberlandesgerichtin 8 päivänä toukokuuta 2013 antaman tuomion 6 päivänä lokakuuta 2015 (33). Bundesgerichtshof vahvisti, ettei StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla myönnetyn täyden vapautuksen osalta noudatettu EnWG 2011 -lain 24 §:n rajoituksia, joiden mukaan hallituksella oli valtuudet ainoastaan määrittää yksilöllisten verkkomaksujen laskennassa käytettävät muodollisuudet mutta ei myöntää täyttä vapautusta verkkomaksuista. Lisäksi Bundesgerichtshof totesi, että EnWG 2011 -lain 24 §:n 1 momentin 1 ja 3 kohta perustuivat siihen, että verkonhaltijoilla on oikeus saada korvausta verkkojensa käytöstä ja että peruskuormasähkön kuluttajien vakauttavaa vaikutusta ei voida pitää korvauksena verkonhaltijalle verkon käytöstä, koska tämä vakauttava vaikutus ei ole korvaus, joka maksetaan vastineeksi verkon käytöstä, vaan yksinkertaisesti vain seurausta verkon käytöstä. Bundesgerichtshof myös katsoi, että vaikka vakauttava vaikutus voi olla verkonhaltijoiden taloudellisten intressien mukaista ja peruste alennetuille verkkomaksuille, sitä ei voida pitää automaattisena perusteena täydelle vapautukselle pelkästään käyttötuntien määrän pohjalta, etenkään kun otetaan huomioon, että myös peruskuormasähkön kuluttajat vaikuttavat verkon huippukuormitukseen. Alennuksissa on otettava huomioon jokaisen peruskuormasähkön kuluttajan nimenomainen vaikutus verkkoon. Bundesgerichtshof vahvisti myös, ettei 19 §:n mukainen lisämaksu ollut sama asia kuin verkkomaksu vaan että se oli lisämaksu, joka peritään verkkomaksujen lisäksi; se ei ollut sama asia kuin verkon käytöstä maksettava hinta vaan pikemminkin lisämaksu, joka otettiin käyttöön verkonhaltijoille täydestä vapautuksesta aiheutuneiden tulonmenetysten kattamiseksi. |
| --- | --- |

(53)

Bundesgerichtshof (Saksan liittotasavallan korkein oikeus) vahvisti Düsseldorfin Oberlandesgerichtin 8 päivänä toukokuuta 2013 antaman tuomion 6 päivänä lokakuuta 2015 (33). Bundesgerichtshof vahvisti, ettei StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla myönnetyn täyden vapautuksen osalta noudatettu EnWG 2011 -lain 24 §:n rajoituksia, joiden mukaan hallituksella oli valtuudet ainoastaan määrittää yksilöllisten verkkomaksujen laskennassa käytettävät muodollisuudet mutta ei myöntää täyttä vapautusta verkkomaksuista. Lisäksi Bundesgerichtshof totesi, että EnWG 2011 -lain 24 §:n 1 momentin 1 ja 3 kohta perustuivat siihen, että verkonhaltijoilla on oikeus saada korvausta verkkojensa käytöstä ja että peruskuormasähkön kuluttajien vakauttavaa vaikutusta ei voida pitää korvauksena verkonhaltijalle verkon käytöstä, koska tämä vakauttava vaikutus ei ole korvaus, joka maksetaan vastineeksi verkon käytöstä, vaan yksinkertaisesti vain seurausta verkon käytöstä. Bundesgerichtshof myös katsoi, että vaikka vakauttava vaikutus voi olla verkonhaltijoiden taloudellisten intressien mukaista ja peruste alennetuille verkkomaksuille, sitä ei voida pitää automaattisena perusteena täydelle vapautukselle pelkästään käyttötuntien määrän pohjalta, etenkään kun otetaan huomioon, että myös peruskuormasähkön kuluttajat vaikuttavat verkon huippukuormitukseen. Alennuksissa on otettava huomioon jokaisen peruskuormasähkön kuluttajan nimenomainen vaikutus verkkoon. Bundesgerichtshof vahvisti myös, ettei 19 §:n mukainen lisämaksu ollut sama asia kuin verkkomaksu vaan että se oli lisämaksu, joka peritään verkkomaksujen lisäksi; se ei ollut sama asia kuin verkon käytöstä maksettava hinta vaan pikemminkin lisämaksu, joka otettiin käyttöön verkonhaltijoille täydestä vapautuksesta aiheutuneiden tulonmenetysten kattamiseksi.

33

| (54) | Sekä Oberlandesgericht Düsseldorf että Bundesgerichtshof julistivat StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla myönnetyn täyden vapautuksen ja samalla perusteella myönnetyn yksilöllisen vapautuksen mitättömiksi. Saksan hallintolain perusteella Saksan valtio ei kuitenkaan voinut vaatia tuensaajilta korvausta vanhentumissääntöjen vuoksi. Lisäksi, kuten johdanto-osan 55 kappaleessa kuvataan, StromNEV 2014 -asetuksen uuden 32 §:n 7 momentissa säädetään, että StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla annetut vapautuspäätökset lakkaavat olemasta voimassa vasta 1 päivänä tammikuuta 2014. |
| --- | --- |

(54)

Sekä Oberlandesgericht Düsseldorf että Bundesgerichtshof julistivat StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla myönnetyn täyden vapautuksen ja samalla perusteella myönnetyn yksilöllisen vapautuksen mitättömiksi. Saksan hallintolain perusteella Saksan valtio ei kuitenkaan voinut vaatia tuensaajilta korvausta vanhentumissääntöjen vuoksi. Lisäksi, kuten johdanto-osan 55 kappaleessa kuvataan, StromNEV 2014 -asetuksen uuden 32 §:n 7 momentissa säädetään, että StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla annetut vapautuspäätökset lakkaavat olemasta voimassa vasta 1 päivänä tammikuuta 2014.

| (55) | Saksa lakkautti täyden vapautuksen 14 päivänä elokuuta 2013 annetulla asetuksella (34)tammikuun 1 päivästä 2014 alkaen ja otti samasta päivämäärästä alkaen käyttöön yksilölliset verkkomaksut niille verkonkäyttäjille, joiden vuotuinen sähkönkulutus on 10 GWh ja vähintään 7 000 käyttötuntia. Sääntelyviranomaisen oli 14 päivänä elokuuta 2013 annetun asetuksen 1 artiklalla muutetun StromNEV-asetuksen (jäljempänä ’StromNEV 2014 -asetus’) nojalla laadittava yksityiskohtaiset säännöt menetelmästä, jolla määritetään yksilölliset verkkokustannukset. Sääntelyviranomainen otti sitä varten fyysisen reitin menetelmän uudestaan käyttöön EnWG-lain 29 §:n mukaisella sääntelypäätöksellä (35). Vaikka menetelmää muutettiin hieman, se vastaa sisällöltään sitä fyysisen reitin menetelmää, jota sovellettiin yksilöllisten verkkomaksujen laskemiseen StromNEV 2010 -asetuksen nojalla (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 19 kappale). Bundesgerichtshof vahvisti fyysisen reitin menetelmää koskevan sääntelypäätöksen 13 päivänä joulukuuta 2016 antamallaan päätöksellä (36). Bundesgerichtshof nimenomaisesti katsoi, että fyysisen reitin menetelmällä varmistetaan, että peruskuormasähkön kuluttajien aiheuttamat verkkokustannukset arvioidaan aiheuttamisperiaatteen mukaisesti. |
| --- | --- |

(55)

Saksa lakkautti täyden vapautuksen 14 päivänä elokuuta 2013 annetulla asetuksella (34)tammikuun 1 päivästä 2014 alkaen ja otti samasta päivämäärästä alkaen käyttöön yksilölliset verkkomaksut niille verkonkäyttäjille, joiden vuotuinen sähkönkulutus on 10 GWh ja vähintään 7 000 käyttötuntia. Sääntelyviranomaisen oli 14 päivänä elokuuta 2013 annetun asetuksen 1 artiklalla muutetun StromNEV-asetuksen (jäljempänä ’StromNEV 2014 -asetus’) nojalla laadittava yksityiskohtaiset säännöt menetelmästä, jolla määritetään yksilölliset verkkokustannukset. Sääntelyviranomainen otti sitä varten fyysisen reitin menetelmän uudestaan käyttöön EnWG-lain 29 §:n mukaisella sääntelypäätöksellä (35). Vaikka menetelmää muutettiin hieman, se vastaa sisällöltään sitä fyysisen reitin menetelmää, jota sovellettiin yksilöllisten verkkomaksujen laskemiseen StromNEV 2010 -asetuksen nojalla (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 19 kappale). Bundesgerichtshof vahvisti fyysisen reitin menetelmää koskevan sääntelypäätöksen 13 päivänä joulukuuta 2016 antamallaan päätöksellä (36). Bundesgerichtshof nimenomaisesti katsoi, että fyysisen reitin menetelmällä varmistetaan, että peruskuormasähkön kuluttajien aiheuttamat verkkokustannukset arvioidaan aiheuttamisperiaatteen mukaisesti.

34

35

36

| (56) | Sekä Oberlandesgericht Düsseldorfin 8 päivänä toukokuuta 2013 antama päätös että Bundesgerichtshofin 6 päivänä lokakuuta 2015 antama päätös vaikuttivat vain menettelyn osapuoliin, eikä niillä siis kumottu yleisesti kaikkia vapautuspäätöksiä. Sen vuoksi StromNEV 2014 -asetuksen 32 §:n 7 momentissa säädetään, että vapautuspäätökset, jotka sääntelyviranomainen on antanut StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla, lakkaavat olemasta voimassa 1 päivänä tammikuuta 2014. StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin mukaista sääntelyviranomaisen vapautuspäätöstä odottaviin vireillä oleviin hakemuksiin ja niihin tapauksiin, joissa tuomioistuin on kumonnut vapautuspäätöksen, sovelletaan StromNEV 2014 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohtaa (takautuvasti 1 päivästä tammikuuta 2012 alkaen). Vuonna 2011 näihin tapauksiin StromNEV-asetusta sovellettiin aivan kuten sitä sovellettiin ennen täyden vapautuksen käyttöönottoa (ts. yksilölliset verkkomaksut, jotka oli tarvittaessa määritetty fyysisen reitin menetelmällä). |
| --- | --- |

(56)

Sekä Oberlandesgericht Düsseldorfin 8 päivänä toukokuuta 2013 antama päätös että Bundesgerichtshofin 6 päivänä lokakuuta 2015 antama päätös vaikuttivat vain menettelyn osapuoliin, eikä niillä siis kumottu yleisesti kaikkia vapautuspäätöksiä. Sen vuoksi StromNEV 2014 -asetuksen 32 §:n 7 momentissa säädetään, että vapautuspäätökset, jotka sääntelyviranomainen on antanut StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla, lakkaavat olemasta voimassa 1 päivänä tammikuuta 2014. StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin mukaista sääntelyviranomaisen vapautuspäätöstä odottaviin vireillä oleviin hakemuksiin ja niihin tapauksiin, joissa tuomioistuin on kumonnut vapautuspäätöksen, sovelletaan StromNEV 2014 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohtaa (takautuvasti 1 päivästä tammikuuta 2012 alkaen). Vuonna 2011 näihin tapauksiin StromNEV-asetusta sovellettiin aivan kuten sitä sovellettiin ennen täyden vapautuksen käyttöönottoa (ts. yksilölliset verkkomaksut, jotka oli tarvittaessa määritetty fyysisen reitin menetelmällä).

| (57) | Bundesgerichtshof kumosi 12 päivänä huhtikuuta 2016 antamallaan päätöksellä (37)14 päivänä joulukuuta 2011 annetun sääntelypäätöksen (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 35–39 kappale). Tuomioistuin katsoi, ettei päätöksellä ole EnWG-lain 24 §:ssa säädettyä toimivaltaperustaa. Tämän tuomion jälkeen Saksan lainsäätäjä muutti EnWG-lain 24 §:ää ja korjasi siten 19 §:n mukaista lisämaksua koskevan toimivallan puutteen takautuvasti (38). |
| --- | --- |

(57)

Bundesgerichtshof kumosi 12 päivänä huhtikuuta 2016 antamallaan päätöksellä (37)14 päivänä joulukuuta 2011 annetun sääntelypäätöksen (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 35–39 kappale). Tuomioistuin katsoi, ettei päätöksellä ole EnWG-lain 24 §:ssa säädettyä toimivaltaperustaa. Tämän tuomion jälkeen Saksan lainsäätäjä muutti EnWG-lain 24 §:ää ja korjasi siten 19 §:n mukaista lisämaksua koskevan toimivallan puutteen takautuvasti (38).

37

38

3.   ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN HUOMAUTUKSET

ASIANOMAISTEN OSAPUOLTEN HUOMAUTUKSET

| (58) | Komissio sai huomautuksia seuraavilta tahoilta: Ahlstrom GmbH, AlzChem AG, Aurubis AG, Bender GmbH, Fitesa Germany GmbH, Evonik Industries AG, Hans Adler OHG, Lindes Gas Produktionsgesellschaft, Norske Skog Walsum GmbH, Oxxynova GmbH, Ruhr Oel GmbH, Saalemühle Alsleben GmbH, Sasol Wax GmbH, SETEX-Textil GmbH, Bundesverband der Energieabnehmer e.V., Currenta GmbH & Co. KG, Air Liquide Deutschland GmbH, InfraServ GmbH & Co. KG, Naturin Viscofan GmbH, Wirtschaftsvereinigung Stahl, Wirtschaftsvereinigung Metalle, Hydro Aluminium Rolled Products GmbH, Norsk Hydro ASA, Papierfabrik Scheufelen GmbH & Co. KG, ThyssenKrupp Steel Europe AG, Trimet Aluminium AG, UPM GmbH, Verband der Chemischen Industrie e.V., Verband der Industriellen Energie- und Kraftwirtschaft e.V. ja Xstrata Zink GmbH/Glencore. Kaikissa saaduissa huomautuksissa katsotaan, ettei täysi vapautus ole valtiontukea. Johdanto-osan seuraavissa kappaleissa on yhteenveto väitteistä, jotka saaduissa huomautuksissa esitettiin tämän näkemyksen tueksi. |
| --- | --- |

(58)

Komissio sai huomautuksia seuraavilta tahoilta: Ahlstrom GmbH, AlzChem AG, Aurubis AG, Bender GmbH, Fitesa Germany GmbH, Evonik Industries AG, Hans Adler OHG, Lindes Gas Produktionsgesellschaft, Norske Skog Walsum GmbH, Oxxynova GmbH, Ruhr Oel GmbH, Saalemühle Alsleben GmbH, Sasol Wax GmbH, SETEX-Textil GmbH, Bundesverband der Energieabnehmer e.V., Currenta GmbH & Co. KG, Air Liquide Deutschland GmbH, InfraServ GmbH & Co. KG, Naturin Viscofan GmbH, Wirtschaftsvereinigung Stahl, Wirtschaftsvereinigung Metalle, Hydro Aluminium Rolled Products GmbH, Norsk Hydro ASA, Papierfabrik Scheufelen GmbH & Co. KG, ThyssenKrupp Steel Europe AG, Trimet Aluminium AG, UPM GmbH, Verband der Chemischen Industrie e.V., Verband der Industriellen Energie- und Kraftwirtschaft e.V. ja Xstrata Zink GmbH/Glencore. Kaikissa saaduissa huomautuksissa katsotaan, ettei täysi vapautus ole valtiontukea. Johdanto-osan seuraavissa kappaleissa on yhteenveto väitteistä, jotka saaduissa huomautuksissa esitettiin tämän näkemyksen tueksi.

| (59) | Asianomaiset osapuolet katsovat, ettei täydestä vapautuksesta koitunut etua vapautuksen saaneille peruskuormasähkön kuluttajille. Asianomaisten osapuolten mukaan täysi vapautus oli korvaus siitä, miten peruskuormasähkön kuluttajat osaltaan vaikuttivat sähköverkon yleiseen vakauteen. Yksi asianomainen osapuoli katsoo, että täysi vapautus vastaa Altmark-tuomiossa (39) tarkoitettua yleistä taloudellista etua koskevasta palvelusta maksettavaa korvausta. Huomautuksissa todetaan erityisesti, että täyteen vapautukseen oikeuttava peruskuormakulutus oli edellytyksenä jatkuvalle sähköntuotannolle voimalaitoksista, jotka toimivat tahtigeneraattoreilla. Niitä pidetään verkon vakauden kannalta tarpeellisina, koska niiden avulla voidaan välttää taajuusvaihteluja. Tästä useat asianomaiset osapuolet viittaavat 20 päivänä tammikuuta 2012 julkaistuun tutkimukseen, jossa tutkittiin sähkön vähimmäistuotantoa perinteisissä (40) voimalaitoksissa, joita tarvitaan Saksassa varmistamaan luotettava verkonhallinta silloin, kun käytetään paljon uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä (41) (jäljempänä ’vuoden 2012 tutkimus’). Toisaalta monet asianomaiset osapuolet katsovat, ettei etu ole valikoivaa vaan että sitä voidaan pitää perusteltuna Saksan verkkomaksujen rakenteen ja luonteen pohjalta. Tässä yhteydessä osapuolet toteavat, että peruskuormasähkön kuluttajien kulutuskäytäntöjen ennustettavuus johtaa siihen, että verkkokustannukset pienenevät huomattavasti, koska täydennysenergiaa ja reservejä tarvitaan vähemmän. Lisäksi jatkuva kulutus pitää verkkolaitteiston kauemmin toimintakuntoisena, jolloin materiaalikustannukset pienenevät. Muutoin siirtoverkonhaltijoiden olisi maksettava edellä mainitut kustannukset osana EnWG-lain 11 §:ssa määritettyjä verkkoon liittyviä velvollisuuksiaan. Muutamat asianomaiset osapuolet toteavat myös, että peruskuormasähkön kuluttajat osallistuvat jännitetason ylläpitoon sekä sähkökatkojen ehkäisemiseen ja että täysi vapautus on niille korvaus siitä. Huomautusten mukaan maksuista vapautettu peruskuormasähkön kulutus takaa sen, että verkkoon syötetään jaksoittaisesti saatavilla olevista uusiutuvista energialähteistä peräisin olevaa sähköä. Tämä pienentää sekä verkon laajentamiseen liittyviä kustannuksia että uusiutuvaa energiaa koskevan lain (Erneuerbare Energien Gesetz, jäljempänä ’EEG-laki’
  ) (42) mukaisia korvausmaksuja. |
| --- | --- |

(59)

Asianomaiset osapuolet katsovat, ettei täydestä vapautuksesta koitunut etua vapautuksen saaneille peruskuormasähkön kuluttajille. Asianomaisten osapuolten mukaan täysi vapautus oli korvaus siitä, miten peruskuormasähkön kuluttajat osaltaan vaikuttivat sähköverkon yleiseen vakauteen. Yksi asianomainen osapuoli katsoo, että täysi vapautus vastaa Altmark-tuomiossa (39) tarkoitettua yleistä taloudellista etua koskevasta palvelusta maksettavaa korvausta. Huomautuksissa todetaan erityisesti, että täyteen vapautukseen oikeuttava peruskuormakulutus oli edellytyksenä jatkuvalle sähköntuotannolle voimalaitoksista, jotka toimivat tahtigeneraattoreilla. Niitä pidetään verkon vakauden kannalta tarpeellisina, koska niiden avulla voidaan välttää taajuusvaihteluja. Tästä useat asianomaiset osapuolet viittaavat 20 päivänä tammikuuta 2012 julkaistuun tutkimukseen, jossa tutkittiin sähkön vähimmäistuotantoa perinteisissä (40) voimalaitoksissa, joita tarvitaan Saksassa varmistamaan luotettava verkonhallinta silloin, kun käytetään paljon uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä (41) (jäljempänä ’vuoden 2012 tutkimus’). Toisaalta monet asianomaiset osapuolet katsovat, ettei etu ole valikoivaa vaan että sitä voidaan pitää perusteltuna Saksan verkkomaksujen rakenteen ja luonteen pohjalta. Tässä yhteydessä osapuolet toteavat, että peruskuormasähkön kuluttajien kulutuskäytäntöjen ennustettavuus johtaa siihen, että verkkokustannukset pienenevät huomattavasti, koska täydennysenergiaa ja reservejä tarvitaan vähemmän. Lisäksi jatkuva kulutus pitää verkkolaitteiston kauemmin toimintakuntoisena, jolloin materiaalikustannukset pienenevät. Muutoin siirtoverkonhaltijoiden olisi maksettava edellä mainitut kustannukset osana EnWG-lain 11 §:ssa määritettyjä verkkoon liittyviä velvollisuuksiaan. Muutamat asianomaiset osapuolet toteavat myös, että peruskuormasähkön kuluttajat osallistuvat jännitetason ylläpitoon sekä sähkökatkojen ehkäisemiseen ja että täysi vapautus on niille korvaus siitä. Huomautusten mukaan maksuista vapautettu peruskuormasähkön kulutus takaa sen, että verkkoon syötetään jaksoittaisesti saatavilla olevista uusiutuvista energialähteistä peräisin olevaa sähköä. Tämä pienentää sekä verkon laajentamiseen liittyviä kustannuksia että uusiutuvaa energiaa koskevan lain (Erneuerbare Energien Gesetz, jäljempänä ’EEG-laki’
  ) (42) mukaisia korvausmaksuja.

39

40

41

Erneuerbare Energien Gesetz, jäljempänä ’EEG-laki’

42

| (60) | Lisäksi asianomaiset osapuolet katsoivat, ettei täyttä vapautusta ollut rahoitettu valtion varoista. Asianomaisten osapuolten mukaan StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohta oli osa verkkomaksujen kokonaisjärjestelmää, ja siksi siinä oli kyse vain hintasääntelystä. Vaikka täysi vapautus edellyttää sitä, että sääntelyviranomainen myöntää sen, sitä pidetään kuitenkin vain puhtaasti muodollisena toimena, jolla sinänsä ei voida vahvistaa päätelmää, että täysi vapautus rahoitetaan valtion varoista. |
| --- | --- |

(60)

Lisäksi asianomaiset osapuolet katsoivat, ettei täyttä vapautusta ollut rahoitettu valtion varoista. Asianomaisten osapuolten mukaan StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohta oli osa verkkomaksujen kokonaisjärjestelmää, ja siksi siinä oli kyse vain hintasääntelystä. Vaikka täysi vapautus edellyttää sitä, että sääntelyviranomainen myöntää sen, sitä pidetään kuitenkin vain puhtaasti muodollisena toimena, jolla sinänsä ei voida vahvistaa päätelmää, että täysi vapautus rahoitetaan valtion varoista.

| (61) | Asianomaiset osapuolet toteavat erityisesti, ettei täyttä vapautusta voida katsoa rahoitetun valtion varoista sen jälkeen, kun 19 §:n mukainen lisämaksu oli otettu käyttöön vuonna 2012. 19 §:n mukaisen lisämaksun katsotaan olevan osa verkkomaksujen kokonaisjärjestelmää. Siksi asianomaiset osapuolet eivät hyväksy näkemystä, jonka mukaan 19 §:n mukainen lisämaksu olisi veronluonteinen maksu. Asianomaiset osapuolet toteavat, ettei valtio ollut määrittänyt 19 §:n mukaisen lisämaksun määrää vaan että sen laskivat verkonhaltijat täydestä vapautuksesta aiheutuneiden tulonmenetysten perusteella. Näin ollen 19 §:n mukaisen lisämaksun tarkoituksena oli vain tasata täydestä vapautuksesta aiheutunutta taloudellista taakkaa kaikkien verkonkäyttäjien kesken Saksassa. 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saatuja tuloja ei myöskään oteta valtion talousarvioon, eivätkä ne ole valtion valvonnassa. Tästä asianomaiset osapuolet selittävät, että siirtoverkonhaltijat saattoivat käyttää 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saatuja tuloja harkintansa mukaan. Asianomaiset osapuolet eivät hyväksy näkemystä, jonka mukaan siirtoverkonhaltijat toimivat rahaston tavoin, koska ne kokosivat 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saadut tulot. Huomautusten mukaan yhteinen hankeryhmä Horizontaler Belastungsausgleich (PG HOBA), johon menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä viitataan, perustettiin vapaaehtoisesti, ja sen tarkoituksena on vain mahdollistaa tekninen koordinointi siirtoverkonhaltijoiden välillä. |
| --- | --- |

(61)

Asianomaiset osapuolet toteavat erityisesti, ettei täyttä vapautusta voida katsoa rahoitetun valtion varoista sen jälkeen, kun 19 §:n mukainen lisämaksu oli otettu käyttöön vuonna 2012. 19 §:n mukaisen lisämaksun katsotaan olevan osa verkkomaksujen kokonaisjärjestelmää. Siksi asianomaiset osapuolet eivät hyväksy näkemystä, jonka mukaan 19 §:n mukainen lisämaksu olisi veronluonteinen maksu. Asianomaiset osapuolet toteavat, ettei valtio ollut määrittänyt 19 §:n mukaisen lisämaksun määrää vaan että sen laskivat verkonhaltijat täydestä vapautuksesta aiheutuneiden tulonmenetysten perusteella. Näin ollen 19 §:n mukaisen lisämaksun tarkoituksena oli vain tasata täydestä vapautuksesta aiheutunutta taloudellista taakkaa kaikkien verkonkäyttäjien kesken Saksassa. 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saatuja tuloja ei myöskään oteta valtion talousarvioon, eivätkä ne ole valtion valvonnassa. Tästä asianomaiset osapuolet selittävät, että siirtoverkonhaltijat saattoivat käyttää 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saatuja tuloja harkintansa mukaan. Asianomaiset osapuolet eivät hyväksy näkemystä, jonka mukaan siirtoverkonhaltijat toimivat rahaston tavoin, koska ne kokosivat 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saadut tulot. Huomautusten mukaan yhteinen hankeryhmä Horizontaler Belastungsausgleich (PG HOBA), johon menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä viitataan, perustettiin vapaaehtoisesti, ja sen tarkoituksena on vain mahdollistaa tekninen koordinointi siirtoverkonhaltijoiden välillä.

Horizontaler Belastungsausgleich (PG HOBA)

| (62) | Lisäksi asianomaiset osapuolet katsovat, ettei 19 §:n mukaista lisämaksua ollut määrätty sitovasti verkkomaksuista vapauttamisen rahoittamiseen. Vapautuksesta koitunut etu olisi toteutunut myös ilman 19 §:n mukaista lisämaksua, ja tällöin täydestä vapautuksesta aiheutuneet tulonmenetykset olisivat jääneet verkonhaltijoiden kannettaviksi. Tämän päätöksen kohdassa 2.4 kuvattua korvausmekanismia on siis tarkasteltava erillään peruskuormasähkön kuluttajille annetusta edusta. Ilman korvausmekanismia verkonhaltijat olisivat vain ottaneet tulonmenetykset huomioon laskiessaan niiden yritysten verkkomaksuja, joille vapautusta ei ollut myönnetty, aivan kuten vuonna 2011. |
| --- | --- |

(62)

Lisäksi asianomaiset osapuolet katsovat, ettei 19 §:n mukaista lisämaksua ollut määrätty sitovasti verkkomaksuista vapauttamisen rahoittamiseen. Vapautuksesta koitunut etu olisi toteutunut myös ilman 19 §:n mukaista lisämaksua, ja tällöin täydestä vapautuksesta aiheutuneet tulonmenetykset olisivat jääneet verkonhaltijoiden kannettaviksi. Tämän päätöksen kohdassa 2.4 kuvattua korvausmekanismia on siis tarkasteltava erillään peruskuormasähkön kuluttajille annetusta edusta. Ilman korvausmekanismia verkonhaltijat olisivat vain ottaneet tulonmenetykset huomioon laskiessaan niiden yritysten verkkomaksuja, joille vapautusta ei ollut myönnetty, aivan kuten vuonna 2011.

| (63) | Asianomaiset osapuolet toteavat, että verkkomaksuista vapauttaminen ei vääristänyt kilpailua tai vaikuttanut jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Sillä vain pienennettiin taloudellista taakkaa ja kilpailuhaittaa, jotka johtuvat Saksan muita jäsenvaltioita huomattavasti suurempina pidetyistä verkkomaksuista. |
| --- | --- |

(63)

Asianomaiset osapuolet toteavat, että verkkomaksuista vapauttaminen ei vääristänyt kilpailua tai vaikuttanut jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Sillä vain pienennettiin taloudellista taakkaa ja kilpailuhaittaa, jotka johtuvat Saksan muita jäsenvaltioita huomattavasti suurempina pidetyistä verkkomaksuista.

| (64) | Vain muutamat asianomaiset osapuolet katsovat, että verkkomaksuista vapauttaminen soveltuu sisämarkkinoille. Niiden argumenteissa viitataan erityisesti siihen, että peruskuormasähkön kuluttajat vaikuttavat verkon vakauteen ja sitä kautta sähkön toimitusvarmuuteen Euroopassa. Lisäksi asianomaiset osapuolet toteavat, että unionin ilmastopolitiikkaan nähden vapautus lisäisi energiaintensiivisten yritysten kilpailukykyä ja siten estäisi niitä siirtämästä toimintojaan unionin ulkopuolelle. Siitä taas olisi kielteisiä seurauksia unionin taloudelle, koska se johtaisi muun muassa arvoketjujen häviämiseen ja lisäisi unionin riippuvuutta tuonneista. |
| --- | --- |

(64)

Vain muutamat asianomaiset osapuolet katsovat, että verkkomaksuista vapauttaminen soveltuu sisämarkkinoille. Niiden argumenteissa viitataan erityisesti siihen, että peruskuormasähkön kuluttajat vaikuttavat verkon vakauteen ja sitä kautta sähkön toimitusvarmuuteen Euroopassa. Lisäksi asianomaiset osapuolet toteavat, että unionin ilmastopolitiikkaan nähden vapautus lisäisi energiaintensiivisten yritysten kilpailukykyä ja siten estäisi niitä siirtämästä toimintojaan unionin ulkopuolelle. Siitä taas olisi kielteisiä seurauksia unionin taloudelle, koska se johtaisi muun muassa arvoketjujen häviämiseen ja lisäisi unionin riippuvuutta tuonneista.

| (65) | Muutamat asianomaiset osapuolet väittävät, että takaisinperintä rikkoisi oikeutettujen odotusten suojaamista koskevaa periaatetta. Osapuolet toteavat, että jos täysi vapautus katsotaan rahoitetuksi valtion varoista, komissio poikkeaa valtiontuen käsitteen tulkinnasta, jota täyteen vapautukseen on sovellettu aiemmin sekä sen omassa päätöskäytännössä että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, varsinkin sen PreussenElektra-tuomiossa käyttämästä valtion varoja koskevasta tulkinnasta. |
| --- | --- |

(65)

Muutamat asianomaiset osapuolet väittävät, että takaisinperintä rikkoisi oikeutettujen odotusten suojaamista koskevaa periaatetta. Osapuolet toteavat, että jos täysi vapautus katsotaan rahoitetuksi valtion varoista, komissio poikkeaa valtiontuen käsitteen tulkinnasta, jota täyteen vapautukseen on sovellettu aiemmin sekä sen omassa päätöskäytännössä että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, varsinkin sen PreussenElektra-tuomiossa käyttämästä valtion varoja koskevasta tulkinnasta.

PreussenElektra

| (66) | Asianomaisten osapuolten huomautusten toimittamisen määräajan umpeutumisen jälkeen komissio sai huomautuksia vielä kahdelta asianomaiselta osapuolelta (Wacker Chemie AG ja Koehler Kehl GmbH). Wacker Chemie AG toimitti huomautuksia fyysisen reitin menetelmästä, jonka sääntelyviranomainen oli kehittänyt peruskuormasähkön kuluttajien yksilöllisten verkkomaksujen määrittämiseen vuodesta 2014 alkaen. Wacker katsoi, ettei fyysisen reitin menetelmä ollut asianmukainen tapa määrittää yksilöllisiä verkkomaksuja, koska verkkomaksuun vaikuttaa se, sijaitseeko peruskuormasähkön kuluttaja peruskuormavoimalaitoksen lähellä vai ei. Lisäksi Wacker kritisoi sitä, ettei vesivoimaloita pidetty peruskuormavoimalaitoksina ja että kyseisen laitoksen täytyi pystyä täyttämään peruskuormasähkön kuluttajan mahdollinen sähköntarve kokonaisuudessaan. Wacker katsoi, että täysi vapautus oli ollut yksinkertaisempi periaate, jossa otettiin asianmukaisesti huomioon, että peruskuormasähkön kuluttaja vaikuttaa verkon vakauteen. Wacker ei kuitenkaan esittänyt peruskuormasähkön kuluttajien verkon vakauttamiseen liittyviä vaikutuksia kuvaavia argumentteja. Koehler Kehl GmbH toimitti huomautuksia raportista, jonka sääntelyviranomainen oli julkaissut 20 päivänä maaliskuuta 2015 (43). Koehler Kehl GmbH viittaa raportissa esitettyihin näkemyksiin, jotka vahvistavat peruskuormasähkön kuluttajien vaikutuksen verkon vakauteen vuosien 2011–2013 välisellä ajanjaksolla. Tällä perusteella Koehler Kehl GmbH katsoo, ettei peruskuormasähkön kuluttajien erilaisesta kohtelusta koidu valikoivaa etua. Arviointiraportin mukaan peruskuormasähkön vakaan kulutuksen merkitys verkon vakaudelle pienenee. Tältä osin Koehler Kehl GmbH pitää raportin validiteettia kuitenkin kyseenalaisena. Se nimittäin katsoo, että raportti on laadittu epäasianmukaisesti, koska siinä on käytetty sellaisten matalajänniteverkkojen haltijoiden antamia lausuntoja, joiden verkkoihin ei kuitenkaan ole liitetty yhtään peruskuormasähkön kuluttajaa. Siksi raportti ei sisällä sellaisia valideja näkemyksiä, joilla peruskuormasähkön kulutuksen vakauttava vaikutus voitaisiin kiistää. Lisäksi huomautuksissa korostetaan, että peruskuormasähköä tuottavia voimalaitoksia tarvitaan jatkuvasti ja näin ollen myös peruskuorman kulutusta verkon vakauden varmistamiseksi. |
| --- | --- |

(66)

Asianomaisten osapuolten huomautusten toimittamisen määräajan umpeutumisen jälkeen komissio sai huomautuksia vielä kahdelta asianomaiselta osapuolelta (Wacker Chemie AG ja Koehler Kehl GmbH). Wacker Chemie AG toimitti huomautuksia fyysisen reitin menetelmästä, jonka sääntelyviranomainen oli kehittänyt peruskuormasähkön kuluttajien yksilöllisten verkkomaksujen määrittämiseen vuodesta 2014 alkaen. Wacker katsoi, ettei fyysisen reitin menetelmä ollut asianmukainen tapa määrittää yksilöllisiä verkkomaksuja, koska verkkomaksuun vaikuttaa se, sijaitseeko peruskuormasähkön kuluttaja peruskuormavoimalaitoksen lähellä vai ei. Lisäksi Wacker kritisoi sitä, ettei vesivoimaloita pidetty peruskuormavoimalaitoksina ja että kyseisen laitoksen täytyi pystyä täyttämään peruskuormasähkön kuluttajan mahdollinen sähköntarve kokonaisuudessaan. Wacker katsoi, että täysi vapautus oli ollut yksinkertaisempi periaate, jossa otettiin asianmukaisesti huomioon, että peruskuormasähkön kuluttaja vaikuttaa verkon vakauteen. Wacker ei kuitenkaan esittänyt peruskuormasähkön kuluttajien verkon vakauttamiseen liittyviä vaikutuksia kuvaavia argumentteja. Koehler Kehl GmbH toimitti huomautuksia raportista, jonka sääntelyviranomainen oli julkaissut 20 päivänä maaliskuuta 2015 (43). Koehler Kehl GmbH viittaa raportissa esitettyihin näkemyksiin, jotka vahvistavat peruskuormasähkön kuluttajien vaikutuksen verkon vakauteen vuosien 2011–2013 välisellä ajanjaksolla. Tällä perusteella Koehler Kehl GmbH katsoo, ettei peruskuormasähkön kuluttajien erilaisesta kohtelusta koidu valikoivaa etua. Arviointiraportin mukaan peruskuormasähkön vakaan kulutuksen merkitys verkon vakaudelle pienenee. Tältä osin Koehler Kehl GmbH pitää raportin validiteettia kuitenkin kyseenalaisena. Se nimittäin katsoo, että raportti on laadittu epäasianmukaisesti, koska siinä on käytetty sellaisten matalajänniteverkkojen haltijoiden antamia lausuntoja, joiden verkkoihin ei kuitenkaan ole liitetty yhtään peruskuormasähkön kuluttajaa. Siksi raportti ei sisällä sellaisia valideja näkemyksiä, joilla peruskuormasähkön kulutuksen vakauttava vaikutus voitaisiin kiistää. Lisäksi huomautuksissa korostetaan, että peruskuormasähköä tuottavia voimalaitoksia tarvitaan jatkuvasti ja näin ollen myös peruskuorman kulutusta verkon vakauden varmistamiseksi.

43

4.   SAKSAN HUOMAUTUKSET

SAKSAN HUOMAUTUKSET

| (67) | Saksa katsoo, ettei menettelyn aloittamista koskevan päätöksen aiheena ollut täysi vapautus ole valtiontukea, koska siitä ei koitunut valikoivaa etua eikä sitä rahoitettu valtion varoista. Lisäksi Saksa pitää vapautusta sisämarkkinoille soveltuvana. Tältä osin Saksa korostaa, että energiaintensiivisille teollisuudenaloille on taattava tasapuoliset toimintaedellytykset Euroopassa, kun uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön osuus kasvaa. |
| --- | --- |

(67)

Saksa katsoo, ettei menettelyn aloittamista koskevan päätöksen aiheena ollut täysi vapautus ole valtiontukea, koska siitä ei koitunut valikoivaa etua eikä sitä rahoitettu valtion varoista. Lisäksi Saksa pitää vapautusta sisämarkkinoille soveltuvana. Tältä osin Saksa korostaa, että energiaintensiivisille teollisuudenaloille on taattava tasapuoliset toimintaedellytykset Euroopassa, kun uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön osuus kasvaa.

| (68) | Saksa katsoo, että täysi vapautus oli Saksan verkkomaksujärjestelmän rakenteen mukainen etenkin siltä osin, että verkkomaksujen on oltava oikeasuhteisia (kuluihin nähden) ja syrjimättömiä. Saksa toteaa, että StromNEV-asetuksen 16 §:n 1 momentissa tarkoitetun aiheuttamisperiaatteen ja saman asetuksen 17 §:n 1 momentin 2 kohdassa asetetun vaatimuksen, jonka mukaan verkkomaksujen on kuvastettava tosiasiallisia käyttötunteja, perusteella peruskuormasähkön kuluttajia oli kohdeltava toisin kuin muita loppukäyttäjiä. Saksa lisää, että vapautusta tulisi pitää asianmukaisena korvauksena siitä, että peruskuormasähkön kuluttajat vaikuttavat verkon vakauteen. |
| --- | --- |

(68)

Saksa katsoo, että täysi vapautus oli Saksan verkkomaksujärjestelmän rakenteen mukainen etenkin siltä osin, että verkkomaksujen on oltava oikeasuhteisia (kuluihin nähden) ja syrjimättömiä. Saksa toteaa, että StromNEV-asetuksen 16 §:n 1 momentissa tarkoitetun aiheuttamisperiaatteen ja saman asetuksen 17 §:n 1 momentin 2 kohdassa asetetun vaatimuksen, jonka mukaan verkkomaksujen on kuvastettava tosiasiallisia käyttötunteja, perusteella peruskuormasähkön kuluttajia oli kohdeltava toisin kuin muita loppukäyttäjiä. Saksa lisää, että vapautusta tulisi pitää asianmukaisena korvauksena siitä, että peruskuormasähkön kuluttajat vaikuttavat verkon vakauteen.

| (69) | Saksa selittää, että peruskuormasähkön kuluttajat ovat hyvin erilaisia kuin ”tyypilliset kuluttajat”. Siinä, missä tyypillisten kuluttajien kulutus on vaihtelevaa eikä sitä voida täysin ennustaa, peruskuormasähkön kuluttajat ottavat verkosta jatkuvasti saman määrän sähköä. Peruskuormasähkön kulutuksen hyvä ennustettavuus vähensi täydennysenergian ja reservien käytön sekä ajojärjestyksen uudelleen määrittämisen tarvetta. Hyvä ennustettavuus yleensäkin helpottaa verkon suunnittelua ja maksimoi sähköntuotantolaitosten käytön (jos ne ovat enimmäkseen perinteisiä voimalaitoksia). Jos peruskuormasähkön kuluttajilta perittäisiin StromNEV-asetuksen 16 §:n ja 17 §:n mukaan lasketut verkkomaksut, niiden olisi täysimääräisesti osallistuttava kaikkiin näihin kuluihin, vaikka ne eivät aiheuta niitä. Koska peruskuormasähkön kuluttajat sijaitsevat yleensä sähköntuotantolaitosten läheisyydessä, ne käyttävät pienempää osuutta verkosta ja niiden kulutukseen liittyviä verkkohäviöitä on vähemmän. Maksuista vapautettu peruskuormasähkön kulutus ei myöskään lisää verkon kehittämisen tarvetta (ellei se nimenomaan ole syynä verkon laajentamiselle), koska verkkokapasiteetin lisäämisessä on otettava huomioon ainoastaan kuormituksen vaihtelu jatkuvan peruskuormasähkön kulutuksen lisäksi. Peruskuormasähkön kuluttajat vaikuttivat myönteisesti myös taajuuden säätelyyn, sillä tietynsuuruinen jatkuva kuormitus voi vähentää taajuushäiriöitä ja antaa verkonhaltijalle enemmän aikaa reagoida. |
| --- | --- |

(69)

Saksa selittää, että peruskuormasähkön kuluttajat ovat hyvin erilaisia kuin ”tyypilliset kuluttajat”. Siinä, missä tyypillisten kuluttajien kulutus on vaihtelevaa eikä sitä voida täysin ennustaa, peruskuormasähkön kuluttajat ottavat verkosta jatkuvasti saman määrän sähköä. Peruskuormasähkön kulutuksen hyvä ennustettavuus vähensi täydennysenergian ja reservien käytön sekä ajojärjestyksen uudelleen määrittämisen tarvetta. Hyvä ennustettavuus yleensäkin helpottaa verkon suunnittelua ja maksimoi sähköntuotantolaitosten käytön (jos ne ovat enimmäkseen perinteisiä voimalaitoksia). Jos peruskuormasähkön kuluttajilta perittäisiin StromNEV-asetuksen 16 §:n ja 17 §:n mukaan lasketut verkkomaksut, niiden olisi täysimääräisesti osallistuttava kaikkiin näihin kuluihin, vaikka ne eivät aiheuta niitä. Koska peruskuormasähkön kuluttajat sijaitsevat yleensä sähköntuotantolaitosten läheisyydessä, ne käyttävät pienempää osuutta verkosta ja niiden kulutukseen liittyviä verkkohäviöitä on vähemmän. Maksuista vapautettu peruskuormasähkön kulutus ei myöskään lisää verkon kehittämisen tarvetta (ellei se nimenomaan ole syynä verkon laajentamiselle), koska verkkokapasiteetin lisäämisessä on otettava huomioon ainoastaan kuormituksen vaihtelu jatkuvan peruskuormasähkön kulutuksen lisäksi. Peruskuormasähkön kuluttajat vaikuttivat myönteisesti myös taajuuden säätelyyn, sillä tietynsuuruinen jatkuva kuormitus voi vähentää taajuushäiriöitä ja antaa verkonhaltijalle enemmän aikaa reagoida.

| (70) | Lisäksi Saksa toteaa, ettei yleisessä verkkomaksujärjestelmässä otettu asianmukaisesti huomioon maksusta vapautetun peruskuormasähkön kulutuksen aiheuttamia verkkokustannuksia verrattuna kuluttajiin, joiden kulutuskäytännöt vaihtelivat. Etenkin samanaikaisuusfunktio perustui historiallisiin lukuihin, mutta sillä ei voitu kuitenkaan taata, että eri kuluttajat kuluttaisivat sähköä samaan aikaan kuin aikaisemmin. Vaikka niille kuluttajille, joiden sähköntarve vaihteli ja joiden käyttötuntimäärä oli pieni, tyypillistä oli myös pieni samanaikaisuuskerroin, niiden sähkönkulutus saattaa kuitenkin (kulutuksen ennustamattomuuden vuoksi) vaihdella vuotuisen huippukuormituksen tietämillä. Tämän vuoksi verkonhaltijoiden oli otettava käyttöön turvamarginaali verkon kehittämisessä. Tätä turvamarginaalia ei kuitenkaan tarvittu peruskuormasähkön kuluttajien yhteydessä. Näin ollen samanaikaisuusfunktiolla yliarvioidaan peruskuormasähkön kulutuksesta aiheutuvat kulut niihin kuluttajiin nähden, joiden kulutus vaihtelee. |
| --- | --- |

(70)

Lisäksi Saksa toteaa, ettei yleisessä verkkomaksujärjestelmässä otettu asianmukaisesti huomioon maksusta vapautetun peruskuormasähkön kulutuksen aiheuttamia verkkokustannuksia verrattuna kuluttajiin, joiden kulutuskäytännöt vaihtelivat. Etenkin samanaikaisuusfunktio perustui historiallisiin lukuihin, mutta sillä ei voitu kuitenkaan taata, että eri kuluttajat kuluttaisivat sähköä samaan aikaan kuin aikaisemmin. Vaikka niille kuluttajille, joiden sähköntarve vaihteli ja joiden käyttötuntimäärä oli pieni, tyypillistä oli myös pieni samanaikaisuuskerroin, niiden sähkönkulutus saattaa kuitenkin (kulutuksen ennustamattomuuden vuoksi) vaihdella vuotuisen huippukuormituksen tietämillä. Tämän vuoksi verkonhaltijoiden oli otettava käyttöön turvamarginaali verkon kehittämisessä. Tätä turvamarginaalia ei kuitenkaan tarvittu peruskuormasähkön kuluttajien yhteydessä. Näin ollen samanaikaisuusfunktiolla yliarvioidaan peruskuormasähkön kulutuksesta aiheutuvat kulut niihin kuluttajiin nähden, joiden kulutus vaihtelee.

| (71) | Saksa toteaa, että suuri ja vakaa kuormitus johtaa mittakaavaetuihin, joita ei otettu huomioon määritettäessä verkkomaksuja samanaikaisuusfunktion pohjalta. Kun verkkomaksut määritetään samanaikaisuusfunktion perusteella, peruskuormasähkön kuluttajilta perittävät verkkomaksut arvioidaan liian suuriksi. |
| --- | --- |

(71)

Saksa toteaa, että suuri ja vakaa kuormitus johtaa mittakaavaetuihin, joita ei otettu huomioon määritettäessä verkkomaksuja samanaikaisuusfunktion pohjalta. Kun verkkomaksut määritetään samanaikaisuusfunktion perusteella, peruskuormasähkön kuluttajilta perittävät verkkomaksut arvioidaan liian suuriksi.

| (72) | Tältä osin Saksa katsoo, että verrattuna niihin kuluttajiin, joiden kulutus vaihtelee, peruskuormasähkön kuluttajien ansiosta voidaan pienentää kuluja ja saada kustannussäästöjä, joista koituu hyötyä kaikille verkonkäyttäjille. Säästöjä ei voida laskea tarkasti, mutta ne voidaan määrittää epäsuorasti ottamalla huomioon peruskuormasähkön kuluttajan yksilölliset kustannukset (lisäkustannukset). |
| --- | --- |

(72)

Tältä osin Saksa katsoo, että verrattuna niihin kuluttajiin, joiden kulutus vaihtelee, peruskuormasähkön kuluttajien ansiosta voidaan pienentää kuluja ja saada kustannussäästöjä, joista koituu hyötyä kaikille verkonkäyttäjille. Säästöjä ei voida laskea tarkasti, mutta ne voidaan määrittää epäsuorasti ottamalla huomioon peruskuormasähkön kuluttajan yksilölliset kustannukset (lisäkustannukset).

| (73) | Saksa katsoo, että lakisääteinen vaatimus 10 GWh:n ylittävästä sähkönkulutuksesta ja 7 000 käyttötunnista oli perusteltu ja johdonmukainen, koska sillä varmistettiin vakaa ja huomattavan suuri peruskuormasähkön kulutus. Jotta 7 000 käyttötunnin raja saavutetaan, loppukäyttäjien on otettava sähköä verkosta neljännestunnin välein vuotuista enimmäishuippukuormitusta vastaava määrä 80 prosenttia vuodesta. Nämä 7 000 käyttötuntia eivät siis ole kulutetun sähkön määrän funktio vaan kulutuksen vakauden funktio. Toisin sanoen 7 000 käyttötuntia voidaan saavuttaa vain, jos kuluttajan käyttämä sähkön määrä on täsmälleen sama vähintään 80 prosenttia koko vuodesta. Lisäksi Saksa kertoo, että 10 GWh:n vaatimus on määritetty kyseiseen arvoon, koska verkonkäyttäjät alkavat harkita yleisestä verkkomaksujärjestelmästä irtautumista vasta, kun sähkönkulutus on tietyllä tasolla (44). |
| --- | --- |

(73)

Saksa katsoo, että lakisääteinen vaatimus 10 GWh:n ylittävästä sähkönkulutuksesta ja 7 000 käyttötunnista oli perusteltu ja johdonmukainen, koska sillä varmistettiin vakaa ja huomattavan suuri peruskuormasähkön kulutus. Jotta 7 000 käyttötunnin raja saavutetaan, loppukäyttäjien on otettava sähköä verkosta neljännestunnin välein vuotuista enimmäishuippukuormitusta vastaava määrä 80 prosenttia vuodesta. Nämä 7 000 käyttötuntia eivät siis ole kulutetun sähkön määrän funktio vaan kulutuksen vakauden funktio. Toisin sanoen 7 000 käyttötuntia voidaan saavuttaa vain, jos kuluttajan käyttämä sähkön määrä on täsmälleen sama vähintään 80 prosenttia koko vuodesta. Lisäksi Saksa kertoo, että 10 GWh:n vaatimus on määritetty kyseiseen arvoon, koska verkonkäyttäjät alkavat harkita yleisestä verkkomaksujärjestelmästä irtautumista vasta, kun sähkönkulutus on tietyllä tasolla (44).

44

| (74) | Valtion varojen mahdollisesta käytöstä Saksa katsoo, ettei valtio vaikuttanut vapautuksen rahoittamiseen millään tavoin. Saksa toteaa, että pelkästään se, että sääntelyviranomaiset hyväksyivät vapautuksen, ei ole riittävä todiste vaikuttamisesta. |
| --- | --- |

(74)

Valtion varojen mahdollisesta käytöstä Saksa katsoo, ettei valtio vaikuttanut vapautuksen rahoittamiseen millään tavoin. Saksa toteaa, että pelkästään se, että sääntelyviranomaiset hyväksyivät vapautuksen, ei ole riittävä todiste vaikuttamisesta.

| (75) | Lisäksi Saksa katsoo, ettei 19 §:n mukaista lisämaksua voida pitää Essent-tuomiossa (45) tarkoitettuna veronluonteisena maksuna. Saksa perustelee tätä sillä, ettei 19 §:n mukaista lisämaksua määrittänyt valtio vaan siirtoverkonhaltijat, jotka olivat pääasiassa yksityisyrityksiä. Toisin kuin Essent-tuomiossa, 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saatuja tuloja ei myöskään otettu valtion talousarvioon. Siirtoverkonhaltijoiden katsottiin voivan käyttää 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saadut tulot vapaasti. |
| --- | --- |

(75)

Lisäksi Saksa katsoo, ettei 19 §:n mukaista lisämaksua voida pitää Essent-tuomiossa (45) tarkoitettuna veronluonteisena maksuna. Saksa perustelee tätä sillä, ettei 19 §:n mukaista lisämaksua määrittänyt valtio vaan siirtoverkonhaltijat, jotka olivat pääasiassa yksityisyrityksiä. Toisin kuin Essent-tuomiossa, 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saatuja tuloja ei myöskään otettu valtion talousarvioon. Siirtoverkonhaltijoiden katsottiin voivan käyttää 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saadut tulot vapaasti.

45

| (76) | Saksa toteaa myös, ettei se, että 19 §:n mukaisen lisämaksun käyttöönotosta määräsi sääntelyviranomainen, sinänsä riitä todisteeksi valtion valvonnasta. Tältä osin Saksa selittää, että 19 §:n mukainen lisämaksu otettiin käyttöön, jotta vapautuksesta johtuneet tulonmenetykset voitiin jakaa tasapuolisesti. Tämä oli tarpeen koko Saksassa sen lainsäädännöllisten erityispiirteiden vuoksi, sillä Saksan siirtoverkko on jaettu neljään maantieteelliseen alueeseen ja neljälle siirtoverkonhaltijalle. Vaihtoehto olisi ollut korottaa kyseisen verkon alueen niiden loppukäyttäjien verkkomaksuja, joille vapautusta ei ollut myönnetty, jolloin kustannustaakka olisi kuitenkin jakautunut Saksassa maantieteellisesti eri tavoin. Kustannustaakan suuruus määräytyi siis sen mukaan, montako vapautusta kyseisellä verkon alueella oli myönnetty. |
| --- | --- |

(76)

Saksa toteaa myös, ettei se, että 19 §:n mukaisen lisämaksun käyttöönotosta määräsi sääntelyviranomainen, sinänsä riitä todisteeksi valtion valvonnasta. Tältä osin Saksa selittää, että 19 §:n mukainen lisämaksu otettiin käyttöön, jotta vapautuksesta johtuneet tulonmenetykset voitiin jakaa tasapuolisesti. Tämä oli tarpeen koko Saksassa sen lainsäädännöllisten erityispiirteiden vuoksi, sillä Saksan siirtoverkko on jaettu neljään maantieteelliseen alueeseen ja neljälle siirtoverkonhaltijalle. Vaihtoehto olisi ollut korottaa kyseisen verkon alueen niiden loppukäyttäjien verkkomaksuja, joille vapautusta ei ollut myönnetty, jolloin kustannustaakka olisi kuitenkin jakautunut Saksassa maantieteellisesti eri tavoin. Kustannustaakan suuruus määräytyi siis sen mukaan, montako vapautusta kyseisellä verkon alueella oli myönnetty.

| (77) | Vuoden 2011 osalta Saksa kertoo, että vuonna 2011 aiheutuneita tulonmenetyksiä ei voitu korvata verkkomaksuilla vuonna 2011, koska verkkomaksut oli vahvistettava etukäteen. Niitä ei voitu korvata myöskään vuonna 2012, koska verkkomaksut on laskettava arvioitujen verkkokustannusten perusteella. Näin ollen 19 §:n mukaisen lisämaksun puuttuessa vapautuksesta johtuneet tulonmenetykset on voitu korvata osittain, jos lainkaan, sääntelytilin kautta ARegV 2011 -asetuksen 5 momentissa säädettyjen säännösten mukaisesti. Jos tulonmenetykset olisivat johtaneet siihen, että saatujen tulojen ja hyväksytyn tulojen enimmäismäärän välinen erotus on ollut negatiivinen, erotus olisi kirjattu sääntelytilille. Jos saldo olisi negatiivinen vielä sääntelyn päättyessä, hyväksyttyä tulojen enimmäismäärää voitaisiin korottaa seuraavalla sääntelyjaksolla. Tältä osin Saksa toteaa myös, ettei toimivaltainen sääntelyviranomainen omistanut sääntelytiliä eikä sillä ollut siihen määräysvaltaa. Sääntelytilille kirjattiin vain verkkomaksuista saadut tulot, jotka ylittivät hyväksytyn tulojen enimmäismäärän tietyllä sääntelyjaksolla edellä johdanto-osan 41 kappaleessa kuvatun järjestelmän mukaisesti. Sääntelytilille ei siis kirjattu likvidejä varoja, joita voitiin käyttää vapautuksesta aiheutuneiden tulonmenetysten korvaamiseen. |
| --- | --- |

(77)

Vuoden 2011 osalta Saksa kertoo, että vuonna 2011 aiheutuneita tulonmenetyksiä ei voitu korvata verkkomaksuilla vuonna 2011, koska verkkomaksut oli vahvistettava etukäteen. Niitä ei voitu korvata myöskään vuonna 2012, koska verkkomaksut on laskettava arvioitujen verkkokustannusten perusteella. Näin ollen 19 §:n mukaisen lisämaksun puuttuessa vapautuksesta johtuneet tulonmenetykset on voitu korvata osittain, jos lainkaan, sääntelytilin kautta ARegV 2011 -asetuksen 5 momentissa säädettyjen säännösten mukaisesti. Jos tulonmenetykset olisivat johtaneet siihen, että saatujen tulojen ja hyväksytyn tulojen enimmäismäärän välinen erotus on ollut negatiivinen, erotus olisi kirjattu sääntelytilille. Jos saldo olisi negatiivinen vielä sääntelyn päättyessä, hyväksyttyä tulojen enimmäismäärää voitaisiin korottaa seuraavalla sääntelyjaksolla. Tältä osin Saksa toteaa myös, ettei toimivaltainen sääntelyviranomainen omistanut sääntelytiliä eikä sillä ollut siihen määräysvaltaa. Sääntelytilille kirjattiin vain verkkomaksuista saadut tulot, jotka ylittivät hyväksytyn tulojen enimmäismäärän tietyllä sääntelyjaksolla edellä johdanto-osan 41 kappaleessa kuvatun järjestelmän mukaisesti. Sääntelytilille ei siis kirjattu likvidejä varoja, joita voitiin käyttää vapautuksesta aiheutuneiden tulonmenetysten korvaamiseen.

| (78) | Saksa katsoo, ettei täydestä vapautuksesta aiheudu lisärasitetta valtion talousarvioon. Siirtoverkonhaltijoita ei voida rinnastaa valtioon. Vaikka ne sovittivat yhteen 19 §:n mukaisen lisämaksun hallinnointiin liittyviä menettelyjään tehokkuuden ja avoimuuden parantamiseksi, ne eivät toimineet rahaston tavoin. |
| --- | --- |

(78)

Saksa katsoo, ettei täydestä vapautuksesta aiheudu lisärasitetta valtion talousarvioon. Siirtoverkonhaltijoita ei voida rinnastaa valtioon. Vaikka ne sovittivat yhteen 19 §:n mukaisen lisämaksun hallinnointiin liittyviä menettelyjään tehokkuuden ja avoimuuden parantamiseksi, ne eivät toimineet rahaston tavoin.

| (79) | Lisäksi Saksa katsoo, ettei täysi vapautus verkkomaksuista vääristänyt kilpailua sisämarkkinoilla. Saksa viittasi suuriin sähkökustannuksiin, jotka rasittavat Saksassa toimivia energiaintensiivisiä yrityksiä enemmän kuin niiden muissa jäsenvaltioissa toimivia kilpailijoita. Tältä osin Saksa totesi myös, että jäsenvaltioiden pitäisi saada toteuttaa toimia, joilla säilytetään Euroopan teollisuuden ja eritoten energiaintensiivisten teollisuudenalojen kilpailukyky, ja korosti, että muihin jäsenvaltioihin verrattuna Saksan uusiutuvia energialähteitä koskeva politiikka on hyvin kunnianhimoinen, minkä vuoksi merkittävät verkkoinvestoinnit ovat tarpeen. Sen vuoksi verkkomaksut nousevat. Uusiutuvan energian käytöstä johtuvien energiakustannusten rajaaminen oli tarpeen, jotta voitiin varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset muiden jäsenvaltioiden tai kolmansien maiden teollisuudenaloihin nähden. Ilman tätä rajausta saksalainen teollisuus olisi vaarassa. |
| --- | --- |

(79)

Lisäksi Saksa katsoo, ettei täysi vapautus verkkomaksuista vääristänyt kilpailua sisämarkkinoilla. Saksa viittasi suuriin sähkökustannuksiin, jotka rasittavat Saksassa toimivia energiaintensiivisiä yrityksiä enemmän kuin niiden muissa jäsenvaltioissa toimivia kilpailijoita. Tältä osin Saksa totesi myös, että jäsenvaltioiden pitäisi saada toteuttaa toimia, joilla säilytetään Euroopan teollisuuden ja eritoten energiaintensiivisten teollisuudenalojen kilpailukyky, ja korosti, että muihin jäsenvaltioihin verrattuna Saksan uusiutuvia energialähteitä koskeva politiikka on hyvin kunnianhimoinen, minkä vuoksi merkittävät verkkoinvestoinnit ovat tarpeen. Sen vuoksi verkkomaksut nousevat. Uusiutuvan energian käytöstä johtuvien energiakustannusten rajaaminen oli tarpeen, jotta voitiin varmistaa tasapuoliset toimintaedellytykset muiden jäsenvaltioiden tai kolmansien maiden teollisuudenaloihin nähden. Ilman tätä rajausta saksalainen teollisuus olisi vaarassa.

| (80) | Saksa toteaa, että vaikka täysi vapautus katsottaisiin tueksi, se olisi joka tapauksessa sisämarkkinoille soveltuvaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b tai c alakohdan mukaisesti, kun otetaan huomioon, että vuosina 2011–2013 käytössä ollut täysi vapautus oli tarpeen sellaiseen sähkönkulutuskäytäntöön kannustamiseksi, josta oli hyötyä verkolle ja sen vakaudelle. Tältä osin Saksa katsoo, että täysi vapautus oli tarpeen, jotta peruskuormasähkön kuluttajat voitiin pitää yleisen sähköntuotantojärjestelmän piirissä ja jotta niitä voitiin estää siirtymästä omavaraiseen sähköntuotantoon tai rakentamasta suoraa linjaa voimalaitokseen, mikä heikentäisi verkon vakautta. Näin täysi vapautus osaltaan edisti sähkön toimitusvarmuutta koskevan tavoitteen saavuttamista. Tässä yhteydessä Saksa toistaa, että peruskuormasähkön kuluttajat mahdollistavat luotettavan verkonhallinnan, koska niiden kulutus on ennustettavaa ja vakaata. Lisäksi Saksa korostaa, että maksuista vapautettu peruskuormasähkön kulutus oli edellytys verkon vakauden takaamiseen tarvittavan vähimmäissähkömäärän tuotannolle perinteisistä voimalaitoksista. Saksa viittasi myös vuoden 2012 tutkimukseen. Erityisesti Saksa toteaa, että vuosina 2011–2013 perinteiset voimalaitokset hallitsivat yhä Saksan sähköntuotannon rakennetta, eikä se ollut vielä kovin joustava. Ilman suurta ja jatkuvaa sähkönkulutusta tahtigeneraattoreilla toimivat perinteiset voimalaitokset eivät olisi voineet toimia jatkuvasti ja tuottaa samoja lisäpalveluita (46). Tällä on merkitystä etenkin, kun otetaan huomioon jaksoittaisesti saatavilla olevista uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kasvava osuus ja päätös sulkea kahdeksan ydinvoimalaa Fukushiman onnettomuuden jälkeen. Ilman tahtigeneraattoreilla toimivia perinteisiä voimalaitoksia verkonhaltijoiden olisi pitänyt tehdä muita verkkoa vakauttavia toimia, jolloin taas yleiset verkkokustannukset olisivat kasvaneet. Näin ollen Saksa katsoo, että täyttä vapautusta koskeva tavoite oli EnWG-lain 1 §:ssä asetetun yleistavoitteen, nimittäin turvallisen, kohtuuhintaisen ja tehokkaan sähköntuotannon mukainen. Lisäksi Saksa toteaa, että täysi vapautus oli tarpeen, jotta uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuotantoa voitiin kehittää, koska vapautuksella taattiin, että uusiutuvista energianlähteistä tuotettavalle sähkölle on aina kuluttajia. Ilman peruskuormasähkön kuluttajia olisi ollut riski, että uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä olisi tuotettu silloin, kun sähkölle ei olisi ollut kysyntää. Tällöin verkonhaltijoiden olisi pitänyt rajoittaa uusiutuvia lähteitä käyttävien sähköntuotantolaitosten toimintaa ja maksaa siitä tasausta, jolloin uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuen kustannukset olisivat lisääntyneet. |
| --- | --- |

(80)

Saksa toteaa, että vaikka täysi vapautus katsottaisiin tueksi, se olisi joka tapauksessa sisämarkkinoille soveltuvaa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b tai c alakohdan mukaisesti, kun otetaan huomioon, että vuosina 2011–2013 käytössä ollut täysi vapautus oli tarpeen sellaiseen sähkönkulutuskäytäntöön kannustamiseksi, josta oli hyötyä verkolle ja sen vakaudelle. Tältä osin Saksa katsoo, että täysi vapautus oli tarpeen, jotta peruskuormasähkön kuluttajat voitiin pitää yleisen sähköntuotantojärjestelmän piirissä ja jotta niitä voitiin estää siirtymästä omavaraiseen sähköntuotantoon tai rakentamasta suoraa linjaa voimalaitokseen, mikä heikentäisi verkon vakautta. Näin täysi vapautus osaltaan edisti sähkön toimitusvarmuutta koskevan tavoitteen saavuttamista. Tässä yhteydessä Saksa toistaa, että peruskuormasähkön kuluttajat mahdollistavat luotettavan verkonhallinnan, koska niiden kulutus on ennustettavaa ja vakaata. Lisäksi Saksa korostaa, että maksuista vapautettu peruskuormasähkön kulutus oli edellytys verkon vakauden takaamiseen tarvittavan vähimmäissähkömäärän tuotannolle perinteisistä voimalaitoksista. Saksa viittasi myös vuoden 2012 tutkimukseen. Erityisesti Saksa toteaa, että vuosina 2011–2013 perinteiset voimalaitokset hallitsivat yhä Saksan sähköntuotannon rakennetta, eikä se ollut vielä kovin joustava. Ilman suurta ja jatkuvaa sähkönkulutusta tahtigeneraattoreilla toimivat perinteiset voimalaitokset eivät olisi voineet toimia jatkuvasti ja tuottaa samoja lisäpalveluita (46). Tällä on merkitystä etenkin, kun otetaan huomioon jaksoittaisesti saatavilla olevista uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön kasvava osuus ja päätös sulkea kahdeksan ydinvoimalaa Fukushiman onnettomuuden jälkeen. Ilman tahtigeneraattoreilla toimivia perinteisiä voimalaitoksia verkonhaltijoiden olisi pitänyt tehdä muita verkkoa vakauttavia toimia, jolloin taas yleiset verkkokustannukset olisivat kasvaneet. Näin ollen Saksa katsoo, että täyttä vapautusta koskeva tavoite oli EnWG-lain 1 §:ssä asetetun yleistavoitteen, nimittäin turvallisen, kohtuuhintaisen ja tehokkaan sähköntuotannon mukainen. Lisäksi Saksa toteaa, että täysi vapautus oli tarpeen, jotta uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuotantoa voitiin kehittää, koska vapautuksella taattiin, että uusiutuvista energianlähteistä tuotettavalle sähkölle on aina kuluttajia. Ilman peruskuormasähkön kuluttajia olisi ollut riski, että uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä olisi tuotettu silloin, kun sähkölle ei olisi ollut kysyntää. Tällöin verkonhaltijoiden olisi pitänyt rajoittaa uusiutuvia lähteitä käyttävien sähköntuotantolaitosten toimintaa ja maksaa siitä tasausta, jolloin uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuen kustannukset olisivat lisääntyneet.

46

| (81) | Saksa toteaa myös, että täyden vapautuksen tavoitteena oli myös panna täytäntöön Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 714/2009 (47) 14 artikla sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/72/EY (48) johdanto-osan 32 kappale ja 32 artiklan 1 kohta, joiden mukaan verkkomaksujen on oltava syrjimättömiä. Saksan mukaan täydellä vapautuksella varmistettiin, että verkkomaksuissa otettiin huomioon peruskuormasähkön kulutuksen ja tavanomaisen sähkönkulutuksen erilaiset aiheuttamisperiaatteet. |
| --- | --- |

(81)

Saksa toteaa myös, että täyden vapautuksen tavoitteena oli myös panna täytäntöön Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 714/2009 (47) 14 artikla sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/72/EY (48) johdanto-osan 32 kappale ja 32 artiklan 1 kohta, joiden mukaan verkkomaksujen on oltava syrjimättömiä. Saksan mukaan täydellä vapautuksella varmistettiin, että verkkomaksuissa otettiin huomioon peruskuormasähkön kulutuksen ja tavanomaisen sähkönkulutuksen erilaiset aiheuttamisperiaatteet.

47

48

5.   TUKIOHJELMAN ARVIOINTI

TUKIOHJELMAN ARVIOINTI

| (82) | Jäljempänä esitetty arviointi perustuu vuosien 2011–2013 säädöskehyksen, markkinatilanteen, energialähteiden yhdistelmän ja verkkotilanteen arviointiin ja koskee vain niitä. |
| --- | --- |

(82)

Jäljempänä esitetty arviointi perustuu vuosien 2011–2013 säädöskehyksen, markkinatilanteen, energialähteiden yhdistelmän ja verkkotilanteen arviointiin ja koskee vain niitä.

5.1   SEUT-SOPIMUKSEN 107 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUN TUEN OLEMASSAOLO

SEUT-SOPIMUKSEN 107 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUN TUEN OLEMASSAOLO

| (83) | SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (49). |
| --- | --- |

(83)

SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (49).

49

5.1.1   EDUN OLEMASSAOLO

| (84) | SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukainen edun käsite ei kata ainoastaan positiivisia suorituksia, kuten avustuksia, vaan myös toimia, jotka eivät ole avustuksia sanan suppeassa merkityksessä mutta jotka eri tavoin alentavat yrityksen budjetissa vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia ja ovat siten sekä luonteeltaan että vaikutuksiltaan avustusten kaltaisia (50). |
| --- | --- |

(84)

SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukainen edun käsite ei kata ainoastaan positiivisia suorituksia, kuten avustuksia, vaan myös toimia, jotka eivät ole avustuksia sanan suppeassa merkityksessä mutta jotka eri tavoin alentavat yrityksen budjetissa vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia ja ovat siten sekä luonteeltaan että vaikutuksiltaan avustusten kaltaisia (50).

50

| (85) | Sähkönkuluttajien on yleensä maksettava maksu sähköverkon käytöstä. Tämä maksu kuvastaa tämän kuluttajan aiheuttamaa kustannusta verkolle. Sähköverkkoa käyttäville yrityksille verkkomaksut ovat siis osa niiden normaaleja tuotantokustannuksia. Kun ne peruskuormasähkön kuluttajat, joiden vuotuinen sähkönkulutus ylitti 10 GWh ja käyttötuntimäärä oli 7 000, vapautettiin maksuista täysin, StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentti 2 kohta vapautti ne siitä taloudellisesta taakasta ja niistä tuotantokustannuksista, jotka niiden olisi muutoin täytynyt maksaa. StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdasta koitui siis etua niille peruskuormasähkön kuluttajille, jotka täyttivät kelpoisuuskriteerit. |
| --- | --- |

(85)

Sähkönkuluttajien on yleensä maksettava maksu sähköverkon käytöstä. Tämä maksu kuvastaa tämän kuluttajan aiheuttamaa kustannusta verkolle. Sähköverkkoa käyttäville yrityksille verkkomaksut ovat siis osa niiden normaaleja tuotantokustannuksia. Kun ne peruskuormasähkön kuluttajat, joiden vuotuinen sähkönkulutus ylitti 10 GWh ja käyttötuntimäärä oli 7 000, vapautettiin maksuista täysin, StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentti 2 kohta vapautti ne siitä taloudellisesta taakasta ja niistä tuotantokustannuksista, jotka niiden olisi muutoin täytynyt maksaa. StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdasta koitui siis etua niille peruskuormasähkön kuluttajille, jotka täyttivät kelpoisuuskriteerit.

| (86) | Muutamat asianomaiset osapuolet ovat väittäneet, ettei vapautuksesta koitunut etua, koska se vastasi palvelusta (vakaa kulutus) maksettavaa maksua markkinaehdoin (ns. markkinataloustoimijan periaatteen mukaisesti) tai korvausta yleistä taloudellista etua koskevasta palvelusta. |
| --- | --- |

(86)

Muutamat asianomaiset osapuolet ovat väittäneet, ettei vapautuksesta koitunut etua, koska se vastasi palvelusta (vakaa kulutus) maksettavaa maksua markkinaehdoin (ns. markkinataloustoimijan periaatteen mukaisesti) tai korvausta yleistä taloudellista etua koskevasta palvelusta.

Ei korvausta yleistä taloudellista etua koskevasta palvelusta.

Ei korvausta yleistä taloudellista etua koskevasta palvelusta.

| (87) | Altmark-päätöksessään tuomioistuin on selventänyt, että neljän seuraavan kriteerin on täytyttävä, jotta korvaus yleistä taloudellista etua koskevasta palvelusta ei olisi valtiontukea SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 mukaisesti (51):






  a) | Edunsaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen ja nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi. |
| --- | --- | --- |

(87)

Altmark-päätöksessään tuomioistuin on selventänyt, että neljän seuraavan kriteerin on täytyttävä, jotta korvaus yleistä taloudellista etua koskevasta palvelusta ei olisi valtiontukea SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 mukaisesti (51):

51

a)

Edunsaajayrityksen tehtäväksi on tosiasiassa annettava julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen ja nämä velvoitteet on määriteltävä selvästi.

| b) | Ne parametrit, joiden perusteella korvaus lasketaan, on etukäteen vahvistettava objektiivisesti ja läpinäkyvästi, jotta vältettäisiin sellaisen taloudellisen edun sisältyminen korvaukseen, joka olisi omiaan suosimaan edunsaajayritystä suhteessa sen kilpailijayrityksiin. |
| --- | --- |

b)

Ne parametrit, joiden perusteella korvaus lasketaan, on etukäteen vahvistettava objektiivisesti ja läpinäkyvästi, jotta vältettäisiin sellaisen taloudellisen edun sisältyminen korvaukseen, joka olisi omiaan suosimaan edunsaajayritystä suhteessa sen kilpailijayrityksiin.

| c) | Korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto. |
| --- | --- |

c)

Korvaus ei saa ylittää sitä, mikä on tarpeen, jotta voidaan kattaa kaikki ne kustannukset tai osa niistä kustannuksista, joita julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen aiheuttaa, kun otetaan huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.

| d) | Silloin, kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei tietyssä konkreettisessa tapauksessa valita sellaisessa julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, jossa on mahdollista valita se ehdokas, joka kykenee tuottamaan kyseiset palvelut julkisyhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja riittävillä välineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto. |
| --- | --- |

d)

Silloin, kun julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä vastaavaa yritystä ei tietyssä konkreettisessa tapauksessa valita sellaisessa julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä, jossa on mahdollista valita se ehdokas, joka kykenee tuottamaan kyseiset palvelut julkisyhteisön kannalta vähäisimmin kustannuksin, tarvittavan korvauksen taso on määritettävä tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja riittävillä välineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto.

| (88) | On kuitenkin todettava, että käsiteltävänä olevassa asiassa nämä neljä kumulatiivista ehtoa eivät täyty. Ensinnäkään Saksan lainsäädännössä ei määritetä sellaista yleistä taloudellista etua koskevaa palvelua, joka koostuisi vakaasta kulutuksesta, eikä siinä aseteta peruskuormasähkön kuluttajille julkisen palvelun velvoitetta (52). Toiseksi lainsäädäntö ei sisällä sellaisia parametreja, joiden perusteella kustannukset pitäisi laskea liiallisten korvausten välttämiseksi. Kolmanneksi monilla peruskuormasähkön kuluttajilla 7 000 käyttötunnin ja yli 10 GWh:n kulutus yksinkertaisesti vastaa niiden normaalia kulutusprofiilia, eikä siitä aiheudu erityisiä kustannuksia. Näissä tapauksissa täysi vapautus johtaa pakostakin liiallisiin korvauksiin, koska ne ylittävät korvauksen, joka olisi tarvittu kattamaan väitettyyn julkisen palvelun velvoitteeseen liittyvät lisäkustannukset. Yrityksiä ei myöskään valittu julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä eikä vapautusta määritetty tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja riittävillä välineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto. Saksa on päinvastoin ilmoittanut, että oli vaikea määrittää arvo, joka vakaalla kuormituksella oli verkolle. |
| --- | --- |

(88)

On kuitenkin todettava, että käsiteltävänä olevassa asiassa nämä neljä kumulatiivista ehtoa eivät täyty. Ensinnäkään Saksan lainsäädännössä ei määritetä sellaista yleistä taloudellista etua koskevaa palvelua, joka koostuisi vakaasta kulutuksesta, eikä siinä aseteta peruskuormasähkön kuluttajille julkisen palvelun velvoitetta (52). Toiseksi lainsäädäntö ei sisällä sellaisia parametreja, joiden perusteella kustannukset pitäisi laskea liiallisten korvausten välttämiseksi. Kolmanneksi monilla peruskuormasähkön kuluttajilla 7 000 käyttötunnin ja yli 10 GWh:n kulutus yksinkertaisesti vastaa niiden normaalia kulutusprofiilia, eikä siitä aiheudu erityisiä kustannuksia. Näissä tapauksissa täysi vapautus johtaa pakostakin liiallisiin korvauksiin, koska ne ylittävät korvauksen, joka olisi tarvittu kattamaan väitettyyn julkisen palvelun velvoitteeseen liittyvät lisäkustannukset. Yrityksiä ei myöskään valittu julkisia hankintoja koskevassa menettelyssä eikä vapautusta määritetty tarkastelemalla sellaisia kustannuksia, joita hyvin johdetulle ja riittävillä välineillä varustetulle keskivertoyritykselle aiheutuisi kyseisten velvoitteiden täyttämisestä, kun otetaan huomioon toiminnasta saadut tulot ja kyseisten velvoitteiden täyttämisestä saatava kohtuullinen voitto. Saksa on päinvastoin ilmoittanut, että oli vaikea määrittää arvo, joka vakaalla kuormituksella oli verkolle.

52

Täysi vapautus ei vastaa markkinatoimijan käyttäytymistä

Täysi vapautus ei vastaa markkinatoimijan käyttäytymistä

| (89) | Väitteestä, jonka mukaan täysi vapautus vastasi maksua, jonka markkinatoimija maksaisi kyseisen palvelun ostamisesta, on todettava, ettei ole esitetty vakuuttavia todisteita, jotka osoittaisivat täyden vapautuksen arvo vastaavan hintaa, jonka verkonhaltijat olisivat – StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohtaa huomioon ottamatta – valmiita maksamaan ostaakseen väitetyn palvelun peruskuormasähkön kuluttajilta. |
| --- | --- |

(89)

Väitteestä, jonka mukaan täysi vapautus vastasi maksua, jonka markkinatoimija maksaisi kyseisen palvelun ostamisesta, on todettava, ettei ole esitetty vakuuttavia todisteita, jotka osoittaisivat täyden vapautuksen arvo vastaavan hintaa, jonka verkonhaltijat olisivat – StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohtaa huomioon ottamatta – valmiita maksamaan ostaakseen väitetyn palvelun peruskuormasähkön kuluttajilta.

| (90) | Ensinnäkin se, että verkonhaltijat ovat riitauttaneet vapautuksen kansallisissa tuomioistuimissa (ks. johdanto-osan 52 ja 53 kappale), osoittaa, etteivät verkonhaltijat olisi itsekään ostaneet väitettyä palvelua täyttä vapautusta, joka siis ylittää yksilölliset verkkomaksut, vastaan (ks. yksilöllisistä verkkomaksuista jäljempänä kohta 5.1.2). Sääntelyviranomainen teki verkonhaltijoiden keskuudessa kyselyn StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentin vaikutuksesta sähköverkkojen hallintaan 30 päivänä maaliskuuta 2015 julkaistua raporttia varten, joka perustuu vuosien 2011–2013 tietoihin (jäljempänä ’vuoden 2015 arviointiraportti’) (53). Raportti osoittaa, että niiden verkonhaltijoiden, joiden verkkoon on liittynyt peruskuormasähkön kuluttajia, näkemykset vaihtelevat näiden kuluttajien hyödyllisyydestä verkon vakauteen. Jotkut verkonhaltijat totesivat, että vuosina 2011–2013 peruskuormasähkön kuluttajat aiheuttivat tavallista vähemmän verkkokustannuksia – mutta mikä tärkeintä, ne aiheuttivat niitä kuitenkin – verrattuna muihin verkonkäyttäjiin, joiden kuormitus vaihteli ja oli ennakoimatonta, kun taas toiset verkonhaltijat katsoivat, että joustava kuormitus olisi hyödyllisempi väline epävakaisuuden sääntelyssä (54). Yksi siirtoverkonhaltija selitti, että peruskuormasähkön kuluttajien vaikutus verkkojen vakauteen määräytyy verkossa vallitsevan tilanteen mukaan (55). Useat näistä verkonhaltijoista olivat havainneet, että kyseisillä peruskuormasähkön kuluttajilla oli ollut sama kuormituskäytäntö jo ennen vapautuksen käyttöönottoa, jolloin vapautusta ei olisi tarvittu siihen, että ne voisivat mukauttaa toimintaansa. Toisin sanoen: palvelu oli jo toimitettu tukitoimesta riippumatta. Nämä havainnot vahvistavat sen, etteivät kaikki verkonhaltijat itsekään ”ostaisi” vakaata kuormitusta peruskuormasähkön käyttäjiltä eikä yksikään niistä ostaisi sitä täyden vapautuksen hinnalla. |
| --- | --- |

(90)

Ensinnäkin se, että verkonhaltijat ovat riitauttaneet vapautuksen kansallisissa tuomioistuimissa (ks. johdanto-osan 52 ja 53 kappale), osoittaa, etteivät verkonhaltijat olisi itsekään ostaneet väitettyä palvelua täyttä vapautusta, joka siis ylittää yksilölliset verkkomaksut, vastaan (ks. yksilöllisistä verkkomaksuista jäljempänä kohta 5.1.2). Sääntelyviranomainen teki verkonhaltijoiden keskuudessa kyselyn StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentin vaikutuksesta sähköverkkojen hallintaan 30 päivänä maaliskuuta 2015 julkaistua raporttia varten, joka perustuu vuosien 2011–2013 tietoihin (jäljempänä ’vuoden 2015 arviointiraportti’) (53). Raportti osoittaa, että niiden verkonhaltijoiden, joiden verkkoon on liittynyt peruskuormasähkön kuluttajia, näkemykset vaihtelevat näiden kuluttajien hyödyllisyydestä verkon vakauteen. Jotkut verkonhaltijat totesivat, että vuosina 2011–2013 peruskuormasähkön kuluttajat aiheuttivat tavallista vähemmän verkkokustannuksia – mutta mikä tärkeintä, ne aiheuttivat niitä kuitenkin – verrattuna muihin verkonkäyttäjiin, joiden kuormitus vaihteli ja oli ennakoimatonta, kun taas toiset verkonhaltijat katsoivat, että joustava kuormitus olisi hyödyllisempi väline epävakaisuuden sääntelyssä (54). Yksi siirtoverkonhaltija selitti, että peruskuormasähkön kuluttajien vaikutus verkkojen vakauteen määräytyy verkossa vallitsevan tilanteen mukaan (55). Useat näistä verkonhaltijoista olivat havainneet, että kyseisillä peruskuormasähkön kuluttajilla oli ollut sama kuormituskäytäntö jo ennen vapautuksen käyttöönottoa, jolloin vapautusta ei olisi tarvittu siihen, että ne voisivat mukauttaa toimintaansa. Toisin sanoen: palvelu oli jo toimitettu tukitoimesta riippumatta. Nämä havainnot vahvistavat sen, etteivät kaikki verkonhaltijat itsekään ”ostaisi” vakaata kuormitusta peruskuormasähkön käyttäjiltä eikä yksikään niistä ostaisi sitä täyden vapautuksen hinnalla.

53

54

55

| (91) | Vaikka toisekseen oletettaisiin, että joissakin tapauksissa verkonhaltijat olisivat aktiivisesti ostaneet väitettyä palvelua, ne olisivat hankkineet sitä vain verkon hallinnan helpottamiseksi tarvittavan määrän ja verkon vakauteen liittyvää eriteltyä osuutta vastaavalla hinnalla. Täysi vapautus myönnetään sitä vastoin peruskuormasähkön kuluttajille, joiden vuotuisen käytön määrä on 7 000 käyttötuntia ja 10 GWh, eikä tällöin oteta huomioon, mille verkkotasolle ne on liitetty tai mikä on niiden todellinen vaikutus verkkojen vakauteen (56) tai että peruskuormasähkön kuluttajia on vakaan verkonhallinnan kannalta jo riittävästi. Jos taas vakaa kysyntä (kustannusten vähentämisen sijasta) olisi luotettavan verkonhallinnan keskeinen tekijä, vapautuksesta ei olisi syytä sulkea pois vakaita kuluttajia, jotka kuluttavat sähköä vähemmän kuin 10 GWh. |
| --- | --- |

(91)

Vaikka toisekseen oletettaisiin, että joissakin tapauksissa verkonhaltijat olisivat aktiivisesti ostaneet väitettyä palvelua, ne olisivat hankkineet sitä vain verkon hallinnan helpottamiseksi tarvittavan määrän ja verkon vakauteen liittyvää eriteltyä osuutta vastaavalla hinnalla. Täysi vapautus myönnetään sitä vastoin peruskuormasähkön kuluttajille, joiden vuotuisen käytön määrä on 7 000 käyttötuntia ja 10 GWh, eikä tällöin oteta huomioon, mille verkkotasolle ne on liitetty tai mikä on niiden todellinen vaikutus verkkojen vakauteen (56) tai että peruskuormasähkön kuluttajia on vakaan verkonhallinnan kannalta jo riittävästi. Jos taas vakaa kysyntä (kustannusten vähentämisen sijasta) olisi luotettavan verkonhallinnan keskeinen tekijä, vapautuksesta ei olisi syytä sulkea pois vakaita kuluttajia, jotka kuluttavat sähköä vähemmän kuin 10 GWh.

56

| (92) | Kolmanneksi todettakoon, että Saksan tuomioistuimet ovat myös päättäneet, ettei täyttä vapautusta voitu pitää palvelusta suoritettuna maksuna ensinnäkään siksi, että monilla peruskuormasähkön kuluttajilla ”palvelu” vastaa vain niiden tavallista kulutuskäyttäytymistä, ja toiseksi siitä syystä, ettei täydessä vapautuksessa otettu huomioon konkreettisesti lisääntynyttä verkon vakautta. Näiden tuomioistuinten mukaan vain sellainen alennus olisi ollut perusteltu, jossa olisi otettu huomioon kunkin peruskuormasähkön kuluttajan konkreettinen vaikutus (ks. johdanto-osan 52 ja 52 kappale). |
| --- | --- |

(92)

Kolmanneksi todettakoon, että Saksan tuomioistuimet ovat myös päättäneet, ettei täyttä vapautusta voitu pitää palvelusta suoritettuna maksuna ensinnäkään siksi, että monilla peruskuormasähkön kuluttajilla ”palvelu” vastaa vain niiden tavallista kulutuskäyttäytymistä, ja toiseksi siitä syystä, ettei täydessä vapautuksessa otettu huomioon konkreettisesti lisääntynyttä verkon vakautta. Näiden tuomioistuinten mukaan vain sellainen alennus olisi ollut perusteltu, jossa olisi otettu huomioon kunkin peruskuormasähkön kuluttajan konkreettinen vaikutus (ks. johdanto-osan 52 ja 52 kappale).

| (93) | Muutamat asianomaiset osapuolet puolsivat näkemystä, jonka mukaan täysi vapautus vastasi maksua, jonka markkinatoimija maksaisi peruskuormasähkön kuluttajien palvelun ostamisesta vuoden 2012 tutkimuksen mukaan (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 59 kappale). |
| --- | --- |

(93)

Muutamat asianomaiset osapuolet puolsivat näkemystä, jonka mukaan täysi vapautus vastasi maksua, jonka markkinatoimija maksaisi peruskuormasähkön kuluttajien palvelun ostamisesta vuoden 2012 tutkimuksen mukaan (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 59 kappale).

| (94) | Ensiksi todettakoon, että sääntelyviranomaisena toimiva valtio on ottanut vapautuksen käyttöön säädöksen nojalla. Tältä osin on sovellettava unionin yleisen tuomioistuimen uusinta oikeuskäytäntöä asiassa EDF v. komissio (57). Tämän tuomion mukaan jäsenvaltion on osoitettava markkinataloustoimijan periaatetta soveltaessaan, että se teki sääntelypäätöksensä osakkaana eikä viranomaisena. Tässä tapauksessa Saksalla ei ole omistusosuuksia verkonhaltijayrityksistä (liittovaltion tasolla). Saksa ei ole toimittanut asiakirjoja, joista kävisi ilmi, että se otti huomioon alue- ja paikallisviranomaisten omistusosuudet verkonhaltijayrityksistä. Sen paremmin Saksa kuin asianomaiset osapuolet eivät ole toimittaneet kyseiseltä ajanjaksolta todisteita siitä, että kaupallisia näkökohtia olisi pohdittu. Tutkimus on julkaistu sääntelyviranomaisen 14 päivänä joulukuuta 2011 annetun sääntelypäätöksen jälkeen. Näin ollen markkinataloustoimijan periaatetta ei voida soveltaa tähän tapaukseen. |
| --- | --- |

(94)

Ensiksi todettakoon, että sääntelyviranomaisena toimiva valtio on ottanut vapautuksen käyttöön säädöksen nojalla. Tältä osin on sovellettava unionin yleisen tuomioistuimen uusinta oikeuskäytäntöä asiassa EDF v. komissio (57). Tämän tuomion mukaan jäsenvaltion on osoitettava markkinataloustoimijan periaatetta soveltaessaan, että se teki sääntelypäätöksensä osakkaana eikä viranomaisena. Tässä tapauksessa Saksalla ei ole omistusosuuksia verkonhaltijayrityksistä (liittovaltion tasolla). Saksa ei ole toimittanut asiakirjoja, joista kävisi ilmi, että se otti huomioon alue- ja paikallisviranomaisten omistusosuudet verkonhaltijayrityksistä. Sen paremmin Saksa kuin asianomaiset osapuolet eivät ole toimittaneet kyseiseltä ajanjaksolta todisteita siitä, että kaupallisia näkökohtia olisi pohdittu. Tutkimus on julkaistu sääntelyviranomaisen 14 päivänä joulukuuta 2011 annetun sääntelypäätöksen jälkeen. Näin ollen markkinataloustoimijan periaatetta ei voida soveltaa tähän tapaukseen.

EDF v. komissio

57

| (95) | Toiseksi on todettava, että vaikka markkinataloustoimijan periaatetta olisi sovellettu (mitä ei siis tehty), tämä tutkimus on tehty vapautuksen käyttöönoton jälkeen. Näin ollen markkinataloustoimija ei olisi voinut tukeutua siihen vapautuksesta päättäessään. |
| --- | --- |

(95)

Toiseksi on todettava, että vaikka markkinataloustoimijan periaatetta olisi sovellettu (mitä ei siis tehty), tämä tutkimus on tehty vapautuksen käyttöönoton jälkeen. Näin ollen markkinataloustoimija ei olisi voinut tukeutua siihen vapautuksesta päättäessään.

| (96) | Vaikka vuoden 2012 tutkimuksella olisi merkitystä markkinataloustoimijan periaatteen soveltamisessa (mikä siis ei pidä paikkaansa), siitä ei saada tukea esitetyille väitteille. Asianomaisten osapuolten mukaan voimalaitoksissa tuotettavan tarvittavan vähimmäissähkömäärän varmistaminen edellyttää vakaata ja laajaa kysyntää, jotta voidaan turvata voimalaitosten kannattavuus ja taata se, ettei niitä tarvitse sulkea. On kuitenkin huomattava, ettei vuoden 2012 tutkimuksessa käsitellä lainkaan peruskuormasähkön kuluttajien hyödyllisyyttä perinteisten voimalaitosten tuottaman vaadittavan vähimmäissähkömäärän ylläpitämisessä luotettavan verkonhallinnan varmistamisen kannalta. Se ei ole vuoden 2012 tutkimuksen tavoite, eikä peruskuormasähkön kuluttajia itse asiassa mainita siinä ollenkaan. Sitä vastoin tutkimuksen tuloksissa (58) korostetaan, että luotettavan verkonhallinnan varmistamisessa tarvittava vähimmäistuotantokapasiteetti Saksassa on arvioitu Saksan nykyisen kysynnän perusteella. Toisin sanoen luotettavan verkonhallinnan varmistamisessa tarvittava vähimmäissähkömäärän tuotanto Saksassa määräytyy yhtäältä kulutuksen määrän ja toisaalta sen kuormituksen tyypin mukaan, joka sähköntuotannolla on katettava. Jos kysyntää olisi ollut vähemmän tai jos ei olisi täytynyt varmistaa peruskuormasähkön tuotantoa peruskuorman kulutustarpeiden täyttämiseksi, Saksassa tarvittava vähimmäistuotantokapasiteetti olisi ollut toisenlainen. Peruskuormasähkön kuluttajat ovat osaltaan syy siihen, miksi tarvitaan juuri tämänsuuruinen tuotantokapasiteetti. Siksi niiden kysyntää ei voida pitää palveluna. Pelkästään peruskuormasähkön kuluttajien olemassaolo ei riitä takaamaan, että kyseiset voimalaitokset pysyvät markkinoilla. Siihen vaikuttaa viime kädessä sähkön myyntihinta. Jos hinta on liian pieni, peruskuormavoimalaitos ei voi pysyä markkinoilla. Markkinoilla pysymiseen vaikuttaa myös uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuotantomäärä. Kun kysyntää on vähän mutta uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä tuotetaan paljon, sen ajojärjestys ja verkkoon pääsy ovat etusijalla fossiilisilla polttoaineilla toimiviin voimalaitoksiin nähden. Mainittakoon myös, että osa vähimmäistuotantoa koskevassa vuoden 2012 tutkimuksessa mainituista perinteisistä voimalaitoksista ei ole peruskuormavoimalaitoksia, vaan sellaisia perinteisiä voimalaitoksia, jotka voidaan käynnistää nopeasti, kuten kaasuturbiinilaitokset. Peruskuormasähkön kuluttajat eivät kannusta tämäntyyppisiä voimalaitoksia pysymään markkinoilla, koska niiden kannattavuus liittyy mahdollisuuteen saada sähköstä korkeampi hinta silloin, kun järjestelmään kohdistuu kova kuormitus. |
| --- | --- |

(96)

Vaikka vuoden 2012 tutkimuksella olisi merkitystä markkinataloustoimijan periaatteen soveltamisessa (mikä siis ei pidä paikkaansa), siitä ei saada tukea esitetyille väitteille. Asianomaisten osapuolten mukaan voimalaitoksissa tuotettavan tarvittavan vähimmäissähkömäärän varmistaminen edellyttää vakaata ja laajaa kysyntää, jotta voidaan turvata voimalaitosten kannattavuus ja taata se, ettei niitä tarvitse sulkea. On kuitenkin huomattava, ettei vuoden 2012 tutkimuksessa käsitellä lainkaan peruskuormasähkön kuluttajien hyödyllisyyttä perinteisten voimalaitosten tuottaman vaadittavan vähimmäissähkömäärän ylläpitämisessä luotettavan verkonhallinnan varmistamisen kannalta. Se ei ole vuoden 2012 tutkimuksen tavoite, eikä peruskuormasähkön kuluttajia itse asiassa mainita siinä ollenkaan. Sitä vastoin tutkimuksen tuloksissa (58) korostetaan, että luotettavan verkonhallinnan varmistamisessa tarvittava vähimmäistuotantokapasiteetti Saksassa on arvioitu Saksan nykyisen kysynnän perusteella. Toisin sanoen luotettavan verkonhallinnan varmistamisessa tarvittava vähimmäissähkömäärän tuotanto Saksassa määräytyy yhtäältä kulutuksen määrän ja toisaalta sen kuormituksen tyypin mukaan, joka sähköntuotannolla on katettava. Jos kysyntää olisi ollut vähemmän tai jos ei olisi täytynyt varmistaa peruskuormasähkön tuotantoa peruskuorman kulutustarpeiden täyttämiseksi, Saksassa tarvittava vähimmäistuotantokapasiteetti olisi ollut toisenlainen. Peruskuormasähkön kuluttajat ovat osaltaan syy siihen, miksi tarvitaan juuri tämänsuuruinen tuotantokapasiteetti. Siksi niiden kysyntää ei voida pitää palveluna. Pelkästään peruskuormasähkön kuluttajien olemassaolo ei riitä takaamaan, että kyseiset voimalaitokset pysyvät markkinoilla. Siihen vaikuttaa viime kädessä sähkön myyntihinta. Jos hinta on liian pieni, peruskuormavoimalaitos ei voi pysyä markkinoilla. Markkinoilla pysymiseen vaikuttaa myös uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuotantomäärä. Kun kysyntää on vähän mutta uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä tuotetaan paljon, sen ajojärjestys ja verkkoon pääsy ovat etusijalla fossiilisilla polttoaineilla toimiviin voimalaitoksiin nähden. Mainittakoon myös, että osa vähimmäistuotantoa koskevassa vuoden 2012 tutkimuksessa mainituista perinteisistä voimalaitoksista ei ole peruskuormavoimalaitoksia, vaan sellaisia perinteisiä voimalaitoksia, jotka voidaan käynnistää nopeasti, kuten kaasuturbiinilaitokset. Peruskuormasähkön kuluttajat eivät kannusta tämäntyyppisiä voimalaitoksia pysymään markkinoilla, koska niiden kannattavuus liittyy mahdollisuuteen saada sähköstä korkeampi hinta silloin, kun järjestelmään kohdistuu kova kuormitus.

58

| (97) | Jotkut asianomaiset osapuolet katsovat, että vapautus on perusteltu, koska peruskuormasähkön kuluttajat ovat osa viisivaiheista kuormituksenohjaussuunnitelmaa, jonka siirtoverkonhaltijat ovat ottaneet käyttöön sähkökatkojen välttämiseksi silloin, kun järjestelmä on ylikuormittunut. Tämä suunnitelma on kuvattu Transmission Code 2007 -asiakirjassa (Saksan siirtoverkonhaltijoiden verkko- ja järjestelmäsäännöt). Lisäksi ne toteavat, että kuormitusta ohjataan ilman sopimussuhdettakin korvauksetta ja että täysi vapautus on korvaus siirtoverkonhaltijoiden osallistumisesta toimitusvarmuuden ylläpitämiseen. |
| --- | --- |

(97)

Jotkut asianomaiset osapuolet katsovat, että vapautus on perusteltu, koska peruskuormasähkön kuluttajat ovat osa viisivaiheista kuormituksenohjaussuunnitelmaa, jonka siirtoverkonhaltijat ovat ottaneet käyttöön sähkökatkojen välttämiseksi silloin, kun järjestelmä on ylikuormittunut. Tämä suunnitelma on kuvattu Transmission Code 2007 -asiakirjassa (Saksan siirtoverkonhaltijoiden verkko- ja järjestelmäsäännöt). Lisäksi ne toteavat, että kuormitusta ohjataan ilman sopimussuhdettakin korvauksetta ja että täysi vapautus on korvaus siirtoverkonhaltijoiden osallistumisesta toimitusvarmuuden ylläpitämiseen.

| (98) | Tältä osin todettakoon ensiksi, että nämä väitteet ovat Transmission Code 2007 -säännöstön vastaisia. Transmission Code 2007 -säännösten 7.3.4.(6) kohdassa nimenomaisesti sanotaan, että kuormituksenohjaus varmistetaan sopimusjärjestelyillä verkkoasiakkaiden kanssa. Täyden vapautuksen ja kuormituksenohjauksen välillä ei myöskään ole yhteyttä, sillä viisivaiheiseen kuormituksenohjaussuunnitelmaan sisällyttäminen ei ole edellytys täyden vapautuksen myöntämiselle. Tältä osin asianomaiset osapuolet toteavat, että heidän vakaa kulutuksensa vain lisää suunnitelmaan sisällyttämisen todennäköisyyttä. Myös kuluttajat, jotka eivät ole peruskuormasähkön kuluttajia, voidaan sisällyttää suunnitelmaan. Itse asiassa viisivaiheiseen kuormituksenohjaussuunnitelmaan on sisällytettävä muita kuin peruskuormasähkön kuluttajia. Näin varataan 35–50 prosenttia järjestelmän kuormituksesta (pumppujen ohjauksen jälkeen) (59). Saksan toimittamien tietojen mukaan tuensaajina olevien yritysten, jotka saivat täyden vapautuksen, huippukuormitus olisi yhteensä noin 3,5 GW, mikä on noin 4,2 prosenttia huippukysynnästä Saksassa vuonna 2013 (60). Vaikka siis oletettaisiin, että vapautusta voitaisiin pitää korvauksena viisivaiheiseen suunnitelmaan sisällyttämisestä, se olisi silti valikoivaa etua, koska tämä mahdollisuus olisi rajattu vain peruskuormasähkön kuluttajiin ja kaikki muut kuluttajat, jotka ovat myös osa viisivaiheista kuormituksenohjaussuunnitelmaa, olisi suljettu siitä pois. |
| --- | --- |

(98)

Tältä osin todettakoon ensiksi, että nämä väitteet ovat Transmission Code 2007 -säännöstön vastaisia. Transmission Code 2007 -säännösten 7.3.4.(6) kohdassa nimenomaisesti sanotaan, että kuormituksenohjaus varmistetaan sopimusjärjestelyillä verkkoasiakkaiden kanssa. Täyden vapautuksen ja kuormituksenohjauksen välillä ei myöskään ole yhteyttä, sillä viisivaiheiseen kuormituksenohjaussuunnitelmaan sisällyttäminen ei ole edellytys täyden vapautuksen myöntämiselle. Tältä osin asianomaiset osapuolet toteavat, että heidän vakaa kulutuksensa vain lisää suunnitelmaan sisällyttämisen todennäköisyyttä. Myös kuluttajat, jotka eivät ole peruskuormasähkön kuluttajia, voidaan sisällyttää suunnitelmaan. Itse asiassa viisivaiheiseen kuormituksenohjaussuunnitelmaan on sisällytettävä muita kuin peruskuormasähkön kuluttajia. Näin varataan 35–50 prosenttia järjestelmän kuormituksesta (pumppujen ohjauksen jälkeen) (59). Saksan toimittamien tietojen mukaan tuensaajina olevien yritysten, jotka saivat täyden vapautuksen, huippukuormitus olisi yhteensä noin 3,5 GW, mikä on noin 4,2 prosenttia huippukysynnästä Saksassa vuonna 2013 (60). Vaikka siis oletettaisiin, että vapautusta voitaisiin pitää korvauksena viisivaiheiseen suunnitelmaan sisällyttämisestä, se olisi silti valikoivaa etua, koska tämä mahdollisuus olisi rajattu vain peruskuormasähkön kuluttajiin ja kaikki muut kuluttajat, jotka ovat myös osa viisivaiheista kuormituksenohjaussuunnitelmaa, olisi suljettu siitä pois.

59

60

| (99) | Jotkut asianomaiset osapuolet vaikuttavat olettavan, että peruskuormasähkön kuluttajien on täytettävä tietyt tekniset määritykset verkkoon liittyessään, ja jotta ne täyttäisivät nämä määritykset, niiden on investoitava verkon vakautta parantaviin laitteisiin, koska ne tuottavat loistehoa (61) saamatta siitä korvausta. |
| --- | --- |

(99)

Jotkut asianomaiset osapuolet vaikuttavat olettavan, että peruskuormasähkön kuluttajien on täytettävä tietyt tekniset määritykset verkkoon liittyessään, ja jotta ne täyttäisivät nämä määritykset, niiden on investoitava verkon vakautta parantaviin laitteisiin, koska ne tuottavat loistehoa (61) saamatta siitä korvausta.

61

| (100) | On kuitenkin todettava, ettei täyttä vapautusta voida pitää korvauksena tästä väitetystä palvelusta, josta markkinataloustoimija olisi maksanut. Asianomaisten osapuolten kuvaama tilanne ei vastaa palvelua, jonka verkonhaltijat ostaisivat. Se vastaa teknistä määritystä, joka kuluttajien on täytettävä, jotta ne voidaan liittää verkkoon. Etenkin niiden on varmistettava, että niiden muutoskerroin on välillä -0,9 ja +0,9. Olosuhteiden mukaan voi olla, että tämä vaatii kuluttajaa investoimaan laitteisiin, joilla varmistetaan, että muutoskerroin pysyy määrättyjen arvojen rajoissa. Tätä ei voida pitää verkkoon kohdistuvana palveluna, vaan varotoimena, jolla vältetään laajemmat verkkohäiriöt. Jos kuluttajat, myös peruskuormasähkön kuluttajat, eivät täyttäisi tätä teknistä määritystä, verkon huomattava jännitehäiriö johtuisi niistä. Asianomaiset osapuolet toteavat itse, että tätä määritystä tarvitaan luotettavan verkonhallinnan varmistamiseksi. Lisäksi teknisiä määrityksiä sovelletaan kaikkiin kuluttajiin, jotka haluavat liittyä kyseiseen verkkoon, ei siis nimenomaisesti peruskuormasähkön kuluttajiin. Jotta vapautusta voitaisiin pitää ”korvauksena” (toisin kuin nyt), se olisi silti valikoivaa etua, koska se rajoittuisi peruskuormasähkön kuluttajiin ja vapautusmahdollisuus olisi suljettu pois kaikilta muilta kuluttajilta, joihin kuitenkin sovelletaan samaa vaatimusta. |
| --- | --- |

(100)

On kuitenkin todettava, ettei täyttä vapautusta voida pitää korvauksena tästä väitetystä palvelusta, josta markkinataloustoimija olisi maksanut. Asianomaisten osapuolten kuvaama tilanne ei vastaa palvelua, jonka verkonhaltijat ostaisivat. Se vastaa teknistä määritystä, joka kuluttajien on täytettävä, jotta ne voidaan liittää verkkoon. Etenkin niiden on varmistettava, että niiden muutoskerroin on välillä -0,9 ja +0,9. Olosuhteiden mukaan voi olla, että tämä vaatii kuluttajaa investoimaan laitteisiin, joilla varmistetaan, että muutoskerroin pysyy määrättyjen arvojen rajoissa. Tätä ei voida pitää verkkoon kohdistuvana palveluna, vaan varotoimena, jolla vältetään laajemmat verkkohäiriöt. Jos kuluttajat, myös peruskuormasähkön kuluttajat, eivät täyttäisi tätä teknistä määritystä, verkon huomattava jännitehäiriö johtuisi niistä. Asianomaiset osapuolet toteavat itse, että tätä määritystä tarvitaan luotettavan verkonhallinnan varmistamiseksi. Lisäksi teknisiä määrityksiä sovelletaan kaikkiin kuluttajiin, jotka haluavat liittyä kyseiseen verkkoon, ei siis nimenomaisesti peruskuormasähkön kuluttajiin. Jotta vapautusta voitaisiin pitää ”korvauksena” (toisin kuin nyt), se olisi silti valikoivaa etua, koska se rajoittuisi peruskuormasähkön kuluttajiin ja vapautusmahdollisuus olisi suljettu pois kaikilta muilta kuluttajilta, joihin kuitenkin sovelletaan samaa vaatimusta.

5.1.2   VALIKOIVAN EDUN OLEMASSAOLO

| (101) | Sekä asianomaisten osapuolten että Saksan mukaan täysi vapautus ei ollut valikoivaa etua, koska vapautus oli perusteltu Saksan verkkomaksujärjestelmän luonteen ja rakenteen pohjalta. Ne korostavat, että Saksan verkkomaksujärjestelmä perustuu aiheuttamisperiaatteeseen, mutta että peruskuormasähkön kuluttajien kulutus- ja kuormituskäytäntö on hyvin erilainen kuin tyypillisillä verkonkäyttäjillä, joiden kulutus ja kuormitus vaihtelevat ja ovat ennakoimattomia. Peruskuormasähkön kuluttajien ansiosta erilaiset verkkokustannukset supistuivat, minkä vuoksi täysi vapautus oli oikeutettu. |
| --- | --- |

(101)

Sekä asianomaisten osapuolten että Saksan mukaan täysi vapautus ei ollut valikoivaa etua, koska vapautus oli perusteltu Saksan verkkomaksujärjestelmän luonteen ja rakenteen pohjalta. Ne korostavat, että Saksan verkkomaksujärjestelmä perustuu aiheuttamisperiaatteeseen, mutta että peruskuormasähkön kuluttajien kulutus- ja kuormituskäytäntö on hyvin erilainen kuin tyypillisillä verkonkäyttäjillä, joiden kulutus ja kuormitus vaihtelevat ja ovat ennakoimattomia. Peruskuormasähkön kuluttajien ansiosta erilaiset verkkokustannukset supistuivat, minkä vuoksi täysi vapautus oli oikeutettu.

| (102) | Täyttä vapautusta voidaan pitää valtiontukena vain siltä osin, että peruskuormasähkön kuluttajille koitunut etu on valikoivaa. Voidakseen vahvistaa, että etu on valikoivaa, komission on osoitettava, että tukitoimi johtaa erilaiseen kohteluun sellaisten talouden toimijoiden välillä, jotka määritetyn viitejärjestelmän tavoitteiden mukaisesti ovat vertailukelpoisessa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa, ja ettei tällaista erilaista kohtelua voida perustella viitejärjestelmän luonteen tai yleisen rakenteen perusteella (62). |
| --- | --- |

(102)

Täyttä vapautusta voidaan pitää valtiontukena vain siltä osin, että peruskuormasähkön kuluttajille koitunut etu on valikoivaa. Voidakseen vahvistaa, että etu on valikoivaa, komission on osoitettava, että tukitoimi johtaa erilaiseen kohteluun sellaisten talouden toimijoiden välillä, jotka määritetyn viitejärjestelmän tavoitteiden mukaisesti ovat vertailukelpoisessa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa, ja ettei tällaista erilaista kohtelua voida perustella viitejärjestelmän luonteen tai yleisen rakenteen perusteella (62).

62

| (103) | Jotta voidaan selvittää, muodostaako täysi vapautus tietyssä oikeudellisessa järjestelmässä valikoivan edun joillekin yrityksille verrattuna muihin yrityksiin, jotka ovat tosiasiallisesti ja oikeudellisesti niihin rinnastettavassa tilanteessa, on ensin määritettävä viitejärjestelmä, johon kyseessä oleva toimi sopii (63). |
| --- | --- |

(103)

Jotta voidaan selvittää, muodostaako täysi vapautus tietyssä oikeudellisessa järjestelmässä valikoivan edun joillekin yrityksille verrattuna muihin yrityksiin, jotka ovat tosiasiallisesti ja oikeudellisesti niihin rinnastettavassa tilanteessa, on ensin määritettävä viitejärjestelmä, johon kyseessä oleva toimi sopii (63).

63

5.1.2.1   
  Viitejärjestelmä

Viitejärjestelmä

| (104) | Komissio on yhtä mieltä siitä, että tässä päätöksessä merkityksellinen viitejärjestelmä on Saksan verkkomaksujärjestelmä. Tämän järjestelmän perusperiaate on se, että verkkomaksujen on oltava kustannusperusteisia ja syrjimättömiä. EnWG-lain 21 §:ssä säädetään, että verkkomaksujen on oltava oikeasuhteisia (”angemessen”), syrjimättömiä ja läpinäkyviä (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 7 kappale). Aiheuttamisperiaatteesta on säädetty StromNEV-asetuksen 16 §:ssä ja varsinkin sen 3 §:ssä, jossa todetaan, että verkkomaksuja maksetaan verkkojen käytöstä. StromNEV-asetuksessa esitetään yksityiskohtaiset säännöt menetelmästä, jolla verkkomaksut määritetään kustannuksia vastaavasti. |
| --- | --- |

(104)

Komissio on yhtä mieltä siitä, että tässä päätöksessä merkityksellinen viitejärjestelmä on Saksan verkkomaksujärjestelmä. Tämän järjestelmän perusperiaate on se, että verkkomaksujen on oltava kustannusperusteisia ja syrjimättömiä. EnWG-lain 21 §:ssä säädetään, että verkkomaksujen on oltava oikeasuhteisia (”angemessen”), syrjimättömiä ja läpinäkyviä (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 7 kappale). Aiheuttamisperiaatteesta on säädetty StromNEV-asetuksen 16 §:ssä ja varsinkin sen 3 §:ssä, jossa todetaan, että verkkomaksuja maksetaan verkkojen käytöstä. StromNEV-asetuksessa esitetään yksityiskohtaiset säännöt menetelmästä, jolla verkkomaksut määritetään kustannuksia vastaavasti.

| (105) | EnWG 2011 -lain 24 §:ssä liittohallitukselle annetaan valtuudet määrittää yleisten verkkomaksujen määrittämisen menetelmä asetuksella. Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 7 kappaleessa on todettu, EnWG-lain 24 §:ssä tehdään tässä yhteydessä ero yleisten käyttäjien ja epätyypillisten verkonkäyttäjien välille, ja viime mainituilta voidaan periä yksilöllinen verkkomaksu. Tämä ero pannaan täytäntöön StromNEV-asetuksessa, joka sisältää myös kaksi erilaista menetelmää: tyypillisiin verkonkäyttäjiin sovellettava menetelmä (StromNEV-asetuksen 15, 16 ja 17 §) ja epätyypillisiin verkonkäyttäjiin sovellettava menetelmä (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 17–20 kappale). |
| --- | --- |

(105)

EnWG 2011 -lain 24 §:ssä liittohallitukselle annetaan valtuudet määrittää yleisten verkkomaksujen määrittämisen menetelmä asetuksella. Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 7 kappaleessa on todettu, EnWG-lain 24 §:ssä tehdään tässä yhteydessä ero yleisten käyttäjien ja epätyypillisten verkonkäyttäjien välille, ja viime mainituilta voidaan periä yksilöllinen verkkomaksu. Tämä ero pannaan täytäntöön StromNEV-asetuksessa, joka sisältää myös kaksi erilaista menetelmää: tyypillisiin verkonkäyttäjiin sovellettava menetelmä (StromNEV-asetuksen 15, 16 ja 17 §) ja epätyypillisiin verkonkäyttäjiin sovellettava menetelmä (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 17–20 kappale).

| (106) | StromNEV-asetuksen 15, 16 ja 17 §:ssä säädetään verkkomaksujen määrittämiseen tarkoitetusta yleisestä laskentamenetelmästä. Tämä menetelmä on kuvattu tämän päätöksen johdanto-osan 10 ja 14 kappaleessa. Erityisesti StromNEV-asetuksen 16 §:n 2 momentissa ja saman asetuksen liitteessä 4 kuvatun samanaikaisuusfunktion avulla on mahdollista kohdistaa verkkokustannukset eri verkonkäyttäjille sen mukaan, miten todennäköistä on, että kyseessä olevan yksittäisen kuluttajan sähkönkulutus vaikuttaa vuotuiseen huippukuormitukseen. Saksan mukaan sellaisessa järjestelmässä, jossa sähkö kulkee ylhäältä alaspäin, vuotuisen huippukuormituksen osa-alue on yksi tärkeimmistä kustannustekijöistä verkossa. |
| --- | --- |

(106)

StromNEV-asetuksen 15, 16 ja 17 §:ssä säädetään verkkomaksujen määrittämiseen tarkoitetusta yleisestä laskentamenetelmästä. Tämä menetelmä on kuvattu tämän päätöksen johdanto-osan 10 ja 14 kappaleessa. Erityisesti StromNEV-asetuksen 16 §:n 2 momentissa ja saman asetuksen liitteessä 4 kuvatun samanaikaisuusfunktion avulla on mahdollista kohdistaa verkkokustannukset eri verkonkäyttäjille sen mukaan, miten todennäköistä on, että kyseessä olevan yksittäisen kuluttajan sähkönkulutus vaikuttaa vuotuiseen huippukuormitukseen. Saksan mukaan sellaisessa järjestelmässä, jossa sähkö kulkee ylhäältä alaspäin, vuotuisen huippukuormituksen osa-alue on yksi tärkeimmistä kustannustekijöistä verkossa.

| (107) | Saksa on kuitenkin osoittanut, että vaikka tällä yleisellä menetelmällä voidaan määrittää useimpien loppukäyttäjien aiheuttamat verkkokustannukset luotettavasti, samanaikaisuusfunktiota käyttämällä – jos sitä sovellettaisiin samalla tavalla kaikkiin verkonkäyttäjiin – peruskuormasähkön kuluttajien aiheuttamat kustannukset tosiasiassa yliarvioitaisiin vuosille 2011–2013. Tämä johtuu siitä, että samanaikaisuusfunktioon perustuvassa laskentamenetelmässä kaikki verkkokustannukset jaetaan kaikille käyttäjille, vaikka niihin sisältyy sellaisia kustannuksia, joita peruskuormasähkön kuluttajat eivät aiheuttaneet tai joita ne aiheuttivat vuosina 2011–2013 paljon vähemmän. Peruskuormasähkön kuluttajat eivät aiheuta varsinkaan äkillisten kysyntävaihtelujen tasaamiseen liittyviä kustannuksia, koska niiden kulutus on ennustettavaa ja paljon vakaampaa kuin muilla kuluttajilla. Sama koskee toimia, jotka liittyvät verkkotaajuuden tasaisena pitämiseen kuormituksen vaihteluista huolimatta. |
| --- | --- |

(107)

Saksa on kuitenkin osoittanut, että vaikka tällä yleisellä menetelmällä voidaan määrittää useimpien loppukäyttäjien aiheuttamat verkkokustannukset luotettavasti, samanaikaisuusfunktiota käyttämällä – jos sitä sovellettaisiin samalla tavalla kaikkiin verkonkäyttäjiin – peruskuormasähkön kuluttajien aiheuttamat kustannukset tosiasiassa yliarvioitaisiin vuosille 2011–2013. Tämä johtuu siitä, että samanaikaisuusfunktioon perustuvassa laskentamenetelmässä kaikki verkkokustannukset jaetaan kaikille käyttäjille, vaikka niihin sisältyy sellaisia kustannuksia, joita peruskuormasähkön kuluttajat eivät aiheuttaneet tai joita ne aiheuttivat vuosina 2011–2013 paljon vähemmän. Peruskuormasähkön kuluttajat eivät aiheuta varsinkaan äkillisten kysyntävaihtelujen tasaamiseen liittyviä kustannuksia, koska niiden kulutus on ennustettavaa ja paljon vakaampaa kuin muilla kuluttajilla. Sama koskee toimia, jotka liittyvät verkkotaajuuden tasaisena pitämiseen kuormituksen vaihteluista huolimatta.

| (108) | On totta, että peruskuormasähkön kuluttajat vaikuttavat huippukuormitukseen kaikkien muiden verkonkäyttäjien tavoin ja että huippukuormituksella on merkitystä verkon mitoituksen kannalta. Näin ollen se on siis yksi verkkokustannuksia aiheuttava tekijä. Sillä ei kuitenkaan ole merkitystä muiden verkkokustannusten (esimerkiksi täydennysenergian toimittamisessa tarvittaviin reserveihin liittyvien kustannusten) kohdentamisessa. Jos kaikkien verkonkäyttäjien kulutuskäytännöt olisivat ennakoimattomia ja vaihtelevia, kustannukset olisi silti järkevää kohdentaa saman kohdentamisperiaatteen mukaisesti eli suhteessa siihen, miten kuluttajien käyttäytyminen vaikuttaa huippukuormitukseen. Peruskuormasähkön kuluttajien kuormituskäytäntö on kuitenkin ennustettava ja muita paljon vakaampi. Vuosina 2011–2013 peruskuormasähkön kuluttajat tarvitsivat muita verkonkäyttäjiä paljon vähemmän järjestelmäpalveluja energialähteiden yhdistelmän ansiosta. Aiheuttamisperiaatteeseen pohjautuvassa verkkomaksujärjestelmässä kustannuksia sellaisista järjestelmäpalveluista, joita peruskuormasähkön kuluttajat eivät tarvitse, ei voitu kohdistaa niille samalla periaatteella kuin niille verkonkäyttäjille, joiden kulutus on vaihtelevaa ja ennakoimatonta. |
| --- | --- |

(108)

On totta, että peruskuormasähkön kuluttajat vaikuttavat huippukuormitukseen kaikkien muiden verkonkäyttäjien tavoin ja että huippukuormituksella on merkitystä verkon mitoituksen kannalta. Näin ollen se on siis yksi verkkokustannuksia aiheuttava tekijä. Sillä ei kuitenkaan ole merkitystä muiden verkkokustannusten (esimerkiksi täydennysenergian toimittamisessa tarvittaviin reserveihin liittyvien kustannusten) kohdentamisessa. Jos kaikkien verkonkäyttäjien kulutuskäytännöt olisivat ennakoimattomia ja vaihtelevia, kustannukset olisi silti järkevää kohdentaa saman kohdentamisperiaatteen mukaisesti eli suhteessa siihen, miten kuluttajien käyttäytyminen vaikuttaa huippukuormitukseen. Peruskuormasähkön kuluttajien kuormituskäytäntö on kuitenkin ennustettava ja muita paljon vakaampi. Vuosina 2011–2013 peruskuormasähkön kuluttajat tarvitsivat muita verkonkäyttäjiä paljon vähemmän järjestelmäpalveluja energialähteiden yhdistelmän ansiosta. Aiheuttamisperiaatteeseen pohjautuvassa verkkomaksujärjestelmässä kustannuksia sellaisista järjestelmäpalveluista, joita peruskuormasähkön kuluttajat eivät tarvitse, ei voitu kohdistaa niille samalla periaatteella kuin niille verkonkäyttäjille, joiden kulutus on vaihtelevaa ja ennakoimatonta.

| (109) | Myöskään samanaikaisuusfunktioon perustuvassa laskentamenetelmässä ei oteta mittakaavaetuja huomioon. Kun verkon täysi kapasiteetti on jatkuvasti käytössä, yksikkökohtaiset kustannukset ovat paljon pienemmät kuin silloin, jos vaihtuvat kuluttajat käyttävät samaa verkkoa vain ajoittain sen täyden kapasiteetin laajuudelta mutta yleensä vain enintään 30 prosentin laajuudelta. Kuluttajien kulutuksen yleisen vaihtelevuuden ja ennakoimattomuuden vuoksi verkonhaltijoiden on otettava verkon mitoituksessa huomioon turvamarginaali. Samanaikaisuusfunktiolla ilmaistaan vain todennäköisyys, jonka mukaan tietty kuluttaja kuluttaa sähköä huippukuormituksen aikana, mutta sitä ei voida taata. Peruskuormasähkön kuluttajien osalta turvamarginaalia ei tarvita samassa määrin tai kenties lainkaan. Jos peruskuormasähkön kuluttajien verkkomaksut siis laskettaisiin verkkomaksujen laskentamenetelmällä samanaikaisuusfunktiota käyttäen, ne arvioitaisiin taas liian suuriksi. |
| --- | --- |

(109)

Myöskään samanaikaisuusfunktioon perustuvassa laskentamenetelmässä ei oteta mittakaavaetuja huomioon. Kun verkon täysi kapasiteetti on jatkuvasti käytössä, yksikkökohtaiset kustannukset ovat paljon pienemmät kuin silloin, jos vaihtuvat kuluttajat käyttävät samaa verkkoa vain ajoittain sen täyden kapasiteetin laajuudelta mutta yleensä vain enintään 30 prosentin laajuudelta. Kuluttajien kulutuksen yleisen vaihtelevuuden ja ennakoimattomuuden vuoksi verkonhaltijoiden on otettava verkon mitoituksessa huomioon turvamarginaali. Samanaikaisuusfunktiolla ilmaistaan vain todennäköisyys, jonka mukaan tietty kuluttaja kuluttaa sähköä huippukuormituksen aikana, mutta sitä ei voida taata. Peruskuormasähkön kuluttajien osalta turvamarginaalia ei tarvita samassa määrin tai kenties lainkaan. Jos peruskuormasähkön kuluttajien verkkomaksut siis laskettaisiin verkkomaksujen laskentamenetelmällä samanaikaisuusfunktiota käyttäen, ne arvioitaisiin taas liian suuriksi.

| (110) | Näin ollen komissio katsoo, että EnWG 2011 -lain 24 §:ssä annettu mahdollisuus määrittää peruskuormasähkön kuluttajien kaltaisille epätyypillisille kuluttajille yksilölliset verkkomaksut on aiheuttamis- ja syrjimättömyysperiaatteiden mukainen. Sitä on pidettävä kiinteänä osana viitejärjestelmää, sillä se on korjauskeino, jolla voidaan ottaa huomioon peruskuormasähkön kuluttajien kaltaisten epätyypillisten verkonkäyttäjien tosiasiassa aiheuttamat verkkokustannukset. |
| --- | --- |

(110)

Näin ollen komissio katsoo, että EnWG 2011 -lain 24 §:ssä annettu mahdollisuus määrittää peruskuormasähkön kuluttajien kaltaisille epätyypillisille kuluttajille yksilölliset verkkomaksut on aiheuttamis- ja syrjimättömyysperiaatteiden mukainen. Sitä on pidettävä kiinteänä osana viitejärjestelmää, sillä se on korjauskeino, jolla voidaan ottaa huomioon peruskuormasähkön kuluttajien kaltaisten epätyypillisten verkonkäyttäjien tosiasiassa aiheuttamat verkkokustannukset.

| (111) | Lisäksi komissio katsoo, että säännös, jonka mukaan epätyypillisten verkonkäyttäjien maksamat yksilölliset verkkomaksut eivät voi olla pienempiä kuin 20 prosenttia julkaistuista verkkomaksuista, on kiinteä osa StromNEV-asetuksen mukaisia yksilöllisiä verkkomaksuja koskevia sääntöjä. Ensinnäkin tämä vähimmäismaksu on ollut jatkuvasti StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentin 1 kohdassa tarkoitettujen epätyypillisten verkonkäyttäjien ryhmän vaatimus, ja sitä on erityisesti sovellettu vuosina 2011–2013 (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 21 kappale). Toiseksi sitä sovellettiin myös peruskuormasähkön kuluttajiin StromNEV 2010 -asetuksen nojalla (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 20 kappale). Lisäksi 20 prosentin suuruinen vähimmäisverkkomaksu epätyypillisille loppukäyttäjille, kuten peruskuormasähkön kuluttajille, vastaa – kuten Saksa on selittänyt (ks. johdanto-osan 20 kappale) – turvaverkkoa, jolla varmistetaan, että epätyypilliset kuluttajat maksavat vähimmäismaksun korvauksena hyödystä, joka niille koituu verkkoon liitettynä olemisesta. Etenkin peruskuormasähkön kuluttajien osalta 20 prosentin vähimmäismaksussa otetaan huomioon myös se, että vaikka fyysisen reitin menetelmässä otetaan tarkasti huomioon peruskuormasähkön kuluttajien aiheuttamat verkkokustannukset, se on silti vain tietynsuuruinen arvio. |
| --- | --- |

(111)

Lisäksi komissio katsoo, että säännös, jonka mukaan epätyypillisten verkonkäyttäjien maksamat yksilölliset verkkomaksut eivät voi olla pienempiä kuin 20 prosenttia julkaistuista verkkomaksuista, on kiinteä osa StromNEV-asetuksen mukaisia yksilöllisiä verkkomaksuja koskevia sääntöjä. Ensinnäkin tämä vähimmäismaksu on ollut jatkuvasti StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentin 1 kohdassa tarkoitettujen epätyypillisten verkonkäyttäjien ryhmän vaatimus, ja sitä on erityisesti sovellettu vuosina 2011–2013 (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 21 kappale). Toiseksi sitä sovellettiin myös peruskuormasähkön kuluttajiin StromNEV 2010 -asetuksen nojalla (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 20 kappale). Lisäksi 20 prosentin suuruinen vähimmäisverkkomaksu epätyypillisille loppukäyttäjille, kuten peruskuormasähkön kuluttajille, vastaa – kuten Saksa on selittänyt (ks. johdanto-osan 20 kappale) – turvaverkkoa, jolla varmistetaan, että epätyypilliset kuluttajat maksavat vähimmäismaksun korvauksena hyödystä, joka niille koituu verkkoon liitettynä olemisesta. Etenkin peruskuormasähkön kuluttajien osalta 20 prosentin vähimmäismaksussa otetaan huomioon myös se, että vaikka fyysisen reitin menetelmässä otetaan tarkasti huomioon peruskuormasähkön kuluttajien aiheuttamat verkkokustannukset, se on silti vain tietynsuuruinen arvio.

5.1.2.2   
  Poikkeus viitejärjestelmästä

Poikkeus viitejärjestelmästä

| (112) | Komissio katsoo, että 26 päivänä heinäkuuta 2011 annetulla lailla käyttöön otettu täysi vapautus ei vastaa EnWG 2011 -lain 24 §:n 1 kohdan 3 alakohdassa tarkoitettua yksilöllisiä verkkomaksuja koskevaa toimintamallia, jonka mukaan epätyypillisistä verkonkäytön tavoista voidaan periä yksilöllisiä verkkomaksuja. |
| --- | --- |

(112)

Komissio katsoo, että 26 päivänä heinäkuuta 2011 annetulla lailla käyttöön otettu täysi vapautus ei vastaa EnWG 2011 -lain 24 §:n 1 kohdan 3 alakohdassa tarkoitettua yksilöllisiä verkkomaksuja koskevaa toimintamallia, jonka mukaan epätyypillisistä verkonkäytön tavoista voidaan periä yksilöllisiä verkkomaksuja.

| (113) | Aiheuttamisperiaatteen ja verkkomaksujen oikeasuhteisuutta ja syrjimättömyyttä koskevan periaatteen mukaan verkkomaksut määritetään tiettyyn verkonkäyttäjään liittyvien yksilöllisten verkkokustannusten perusteella. Täysi vapautus verkkomaksuista olisi näin ollen noiden periaatteiden mukaista vain, jos voitaisiin osoittaa, etteivät peruskuormasähkön kuluttajat aiheuta minkäänlaisia verkkokustannuksia. Tätä ei kuitenkaan ole osoitettu. Päinvastoin peruskuormasähkön kuluttajat aiheuttavat verkkokustannuksia etenkin silloin, kun ne liitetään olemassa olevaan verkkoon, koska se saattaa edellyttää kyseisen verkon kapasiteetin lisäämistä. Jos taas verkkoa ei ole vielä rakennettu, se pitäisi mitoittaa niin, että vähintään peruskuormasähkön kuluttajien tarpeet täyttyisivät. Näin ovat todenneet myös Saksan alueelliset tuomioistuimet ja Bundesgerichtshof. Ne ovat nimenomaisesti todenneet, että täysi vapautus oli vastoin EnWG 2011 -lain 24 §:ää (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 52 ja 52 kappale). Lisäksi on todettava, että StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentin 1 kohdassa tarkoitettu toinen epätyypillisten verkonkäyttäjien ryhmä joutui edelleen maksamaan yksilöllisiä verkkomaksuja, jotka oli laskettu niiden yksilöllisen kuormitusprofiilin perusteella vuosina 2011–2013 (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 21 kohta). Näin ollen peruskuormasähkön kuluttajille myönnetty täysi vapautus oli sekä sen epätyypillisten verkonkäyttäjien ryhmän, joka joutui maksamaan yksilöllisiä verkkomaksuja, että kaikkien muiden loppukäyttäjien syrjintää, koska täysi vapautus poikkeaa aiheuttamisperiaatteesta ja verkkomaksujen oikeasuhteisuuden periaatteesta. |
| --- | --- |

(113)

Aiheuttamisperiaatteen ja verkkomaksujen oikeasuhteisuutta ja syrjimättömyyttä koskevan periaatteen mukaan verkkomaksut määritetään tiettyyn verkonkäyttäjään liittyvien yksilöllisten verkkokustannusten perusteella. Täysi vapautus verkkomaksuista olisi näin ollen noiden periaatteiden mukaista vain, jos voitaisiin osoittaa, etteivät peruskuormasähkön kuluttajat aiheuta minkäänlaisia verkkokustannuksia. Tätä ei kuitenkaan ole osoitettu. Päinvastoin peruskuormasähkön kuluttajat aiheuttavat verkkokustannuksia etenkin silloin, kun ne liitetään olemassa olevaan verkkoon, koska se saattaa edellyttää kyseisen verkon kapasiteetin lisäämistä. Jos taas verkkoa ei ole vielä rakennettu, se pitäisi mitoittaa niin, että vähintään peruskuormasähkön kuluttajien tarpeet täyttyisivät. Näin ovat todenneet myös Saksan alueelliset tuomioistuimet ja Bundesgerichtshof. Ne ovat nimenomaisesti todenneet, että täysi vapautus oli vastoin EnWG 2011 -lain 24 §:ää (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 52 ja 52 kappale). Lisäksi on todettava, että StromNEV-asetuksen 19 §:n 2 momentin 1 kohdassa tarkoitettu toinen epätyypillisten verkonkäyttäjien ryhmä joutui edelleen maksamaan yksilöllisiä verkkomaksuja, jotka oli laskettu niiden yksilöllisen kuormitusprofiilin perusteella vuosina 2011–2013 (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 21 kohta). Näin ollen peruskuormasähkön kuluttajille myönnetty täysi vapautus oli sekä sen epätyypillisten verkonkäyttäjien ryhmän, joka joutui maksamaan yksilöllisiä verkkomaksuja, että kaikkien muiden loppukäyttäjien syrjintää, koska täysi vapautus poikkeaa aiheuttamisperiaatteesta ja verkkomaksujen oikeasuhteisuuden periaatteesta.

| (114) | Ennen vuonna 2011 käyttöönotettua täyttä vapautusta peruskuormasähkön kuluttajien oli maksettava yksilölliset verkkomaksut, joiden määrittämisessä oli otettava huomioon peruskuormasähkön kuluttajista johtuva verkkokustannusten pieneneminen tai niiden korottamisen välttäminen. Nämä yksilölliset verkkomaksut eivät kuitenkaan voineet olla vähempää kuin 20 prosenttia julkaistuista verkkomaksuista. Sääntelyviranomainen oli laatinut fyysisen reitin menetelmän (ks. johdanto-osan 19 kappale) näiden kustannusten laskemista varten. Komissio katsoo, että tämä on luotettava menetelmä peruskuormasähkön kuluttajien vuosina 2011–2013 aiheuttamien kustannusten arvioimiseen, kun otetaan huomioon sähkömarkkinoiden tuolloinen tilanne. Tällä menetelmällä määritetään verkkomaksut niiden kustannusten perusteella, jotka voidaan kohdentaa peruskuormasähkön kuluttajaan. Kyseessä ovat siis pääomakustannukset ja siihen verkon osaan liittyvät kiinteät käyttökustannukset, jonka kautta peruskuormasähkön kuluttaja liitetään lähimpään voimalaitokseen, joka voi täyttää sen sähköntarpeen käytännössä kokonaan. Pitää paikkansa, että tämä menetelmä johtaa – kuten eräs asianomainen osapuoli on kritisoinut – eriytettyihin verkkomaksuihin sen mukaan, missä kohtaa verkkoa peruskuormasähkön kuluttaja sijaitsee, mutta juuri se on yksilöllisten verkkomaksujen tarkoitus eli jokaisen peruskuormasähkön kuluttajan verkolle aiheuttamien kustannusten todentaminen yksilöllisesti. Jos peruskuormasähkön kuluttaja sijaitsee kauempana peruskuormavoimalaitoksesta, se tarkoittaa myös sitä, että tämä kuluttaja käyttää paljon suurempaa osaa verkosta, jotta siitä voimalaitoksesta, joka voi täyttää sen sähköntarpeen käytännössä, voidaan siirtää sähköä. Myös se, että fyysinen reitti lasketaan sellaisen voimalaitoksen mukaan, joka voi täyttää peruskuormasähkön kuluttajan koko tarpeen, on perusteltua. Jos voimalaitos pystyisi täyttämään vain osan peruskuormasähkön kuluttajan tarpeesta, se tarkoittaisi, että kuluttaja käyttäisi taas useita verkon osia täyttääkseen tarpeensa, jolloin se vastaisi myös suuremmista verkkokustannuksista. Siitä väitteestä, että fyysisen reitin menetelmässä ei hyväksytä vesivoimaloita peruskuormavoimalaitoksiksi, todettakoon, että sääntelyviranomaisen vuoden 2010 ohjeasiakirjassa, johon on viitattu edellä johdanto-osan 19 kappaleessa, hyväksytään vesivoimalat peruskuormavoimalaitoksiksi. Lisäksi fyysisen reitin menetelmässä otetaan huomioon myös verkkohäviöt ja kaikki peruskuormasähkön kuluttajan mahdollisesti käyttämät verkkopalvelut. Bundesgerichtshof on vuonna 2016 vahvistanut fyysisen reitin menetelmän asianmukaisuuden peruskuormasähkön kuluttajien aiheuttamien verkkokustannusten määrittämisessä (64). |
| --- | --- |

(114)

Ennen vuonna 2011 käyttöönotettua täyttä vapautusta peruskuormasähkön kuluttajien oli maksettava yksilölliset verkkomaksut, joiden määrittämisessä oli otettava huomioon peruskuormasähkön kuluttajista johtuva verkkokustannusten pieneneminen tai niiden korottamisen välttäminen. Nämä yksilölliset verkkomaksut eivät kuitenkaan voineet olla vähempää kuin 20 prosenttia julkaistuista verkkomaksuista. Sääntelyviranomainen oli laatinut fyysisen reitin menetelmän (ks. johdanto-osan 19 kappale) näiden kustannusten laskemista varten. Komissio katsoo, että tämä on luotettava menetelmä peruskuormasähkön kuluttajien vuosina 2011–2013 aiheuttamien kustannusten arvioimiseen, kun otetaan huomioon sähkömarkkinoiden tuolloinen tilanne. Tällä menetelmällä määritetään verkkomaksut niiden kustannusten perusteella, jotka voidaan kohdentaa peruskuormasähkön kuluttajaan. Kyseessä ovat siis pääomakustannukset ja siihen verkon osaan liittyvät kiinteät käyttökustannukset, jonka kautta peruskuormasähkön kuluttaja liitetään lähimpään voimalaitokseen, joka voi täyttää sen sähköntarpeen käytännössä kokonaan. Pitää paikkansa, että tämä menetelmä johtaa – kuten eräs asianomainen osapuoli on kritisoinut – eriytettyihin verkkomaksuihin sen mukaan, missä kohtaa verkkoa peruskuormasähkön kuluttaja sijaitsee, mutta juuri se on yksilöllisten verkkomaksujen tarkoitus eli jokaisen peruskuormasähkön kuluttajan verkolle aiheuttamien kustannusten todentaminen yksilöllisesti. Jos peruskuormasähkön kuluttaja sijaitsee kauempana peruskuormavoimalaitoksesta, se tarkoittaa myös sitä, että tämä kuluttaja käyttää paljon suurempaa osaa verkosta, jotta siitä voimalaitoksesta, joka voi täyttää sen sähköntarpeen käytännössä, voidaan siirtää sähköä. Myös se, että fyysinen reitti lasketaan sellaisen voimalaitoksen mukaan, joka voi täyttää peruskuormasähkön kuluttajan koko tarpeen, on perusteltua. Jos voimalaitos pystyisi täyttämään vain osan peruskuormasähkön kuluttajan tarpeesta, se tarkoittaisi, että kuluttaja käyttäisi taas useita verkon osia täyttääkseen tarpeensa, jolloin se vastaisi myös suuremmista verkkokustannuksista. Siitä väitteestä, että fyysisen reitin menetelmässä ei hyväksytä vesivoimaloita peruskuormavoimalaitoksiksi, todettakoon, että sääntelyviranomaisen vuoden 2010 ohjeasiakirjassa, johon on viitattu edellä johdanto-osan 19 kappaleessa, hyväksytään vesivoimalat peruskuormavoimalaitoksiksi. Lisäksi fyysisen reitin menetelmässä otetaan huomioon myös verkkohäviöt ja kaikki peruskuormasähkön kuluttajan mahdollisesti käyttämät verkkopalvelut. Bundesgerichtshof on vuonna 2016 vahvistanut fyysisen reitin menetelmän asianmukaisuuden peruskuormasähkön kuluttajien aiheuttamien verkkokustannusten määrittämisessä (64).

64

| (115) | Komissio katsoo, että epätyypillisten käyttäjien (ts. huippukuormitusaikojen ulkopuolisten käyttäjien ja peruskuormasähkön kuluttajien) erilainen kohtelu muihin verkonkäyttäjiin verrattuna on kiinteä osa viitejärjestelmää ja se on ilmaistu järjestelmän rakenteessa siltä osin kuin kyse on tiettyyn verkkokäyttäjään liittyvistä yksilöllisistä verkkokustannuksista. |
| --- | --- |

(115)

Komissio katsoo, että epätyypillisten käyttäjien (ts. huippukuormitusaikojen ulkopuolisten käyttäjien ja peruskuormasähkön kuluttajien) erilainen kohtelu muihin verkonkäyttäjiin verrattuna on kiinteä osa viitejärjestelmää ja se on ilmaistu järjestelmän rakenteessa siltä osin kuin kyse on tiettyyn verkkokäyttäjään liittyvistä yksilöllisistä verkkokustannuksista.

| (116) | Vuosina 2011–2013 voimassa ollut täysi vapautus poikkeaa kuitenkin epätyypillisiin käyttäjiin sovellettavien yksilöllisten verkkomaksujen määrittämisestä, koska täysi vapautus ei perustu peruskuormasähkön kuluttajan aiheuttamien kustannusten yksilölliseen määrittämiseen. Vaikka huippukuormitusaikojen ulkopuoliset kuluttajat ja peruskuormasähkön kuluttajat ovat verkkomaksujärjestelmän tavoitteen kannalta toisiinsa rinnastettavissa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa (ne ovat epätyypillisiä kuluttajia, joiden osalta julkaistut verkkomaksut eivät olisi vuosina 2011–2013 johtaneet kustannuksia vastaaviin verkkomaksuihin), niitä kohdeltiin eri tavalla kuin muita. |
| --- | --- |

(116)

Vuosina 2011–2013 voimassa ollut täysi vapautus poikkeaa kuitenkin epätyypillisiin käyttäjiin sovellettavien yksilöllisten verkkomaksujen määrittämisestä, koska täysi vapautus ei perustu peruskuormasähkön kuluttajan aiheuttamien kustannusten yksilölliseen määrittämiseen. Vaikka huippukuormitusaikojen ulkopuoliset kuluttajat ja peruskuormasähkön kuluttajat ovat verkkomaksujärjestelmän tavoitteen kannalta toisiinsa rinnastettavissa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa (ne ovat epätyypillisiä kuluttajia, joiden osalta julkaistut verkkomaksut eivät olisi vuosina 2011–2013 johtaneet kustannuksia vastaaviin verkkomaksuihin), niitä kohdeltiin eri tavalla kuin muita.

| (117) | Täysi vapautus poikkeaa viitejärjestelmästä myös siinä, ettei se edellytä peruskuormasähkön kuluttajan maksavan vähintään 20:ta prosenttia julkaistuista verkkomaksuista, kuten toisilta epätyypillisiltä käyttäjiltä eli huippukuormitusaikojen ulkopuolisilta kuluttajilta vaadittiin. Tällainen erilainen kohtelu vastaa syrjintää, kun otetaan huomioon, ettei ole mitään perustetta, jonka vuoksi peruskuormasähkön kuluttajat pitäisi vapauttaa tästä vaatimuksesta. Mitään perustetta ei ole varsinkaan sille, että huippukuormitusaikojen ulkopuolisten kuluttajien yksilöllisiin verkkomaksuihin lisätään turvaverkkomaksu mutta peruskuormasähkön kuluttajien maksuihin ei, kun tiedetään, että myös peruskuormasähkön kuluttajat hyötyvät verkkoon liittämisestä huippukuormitusaikojen ulkopuolisten kuluttajien tavoin. Fyysisen reitin menetelmällä lasketut yksilölliset verkkomaksut ovat siis vain tietty arvio. |
| --- | --- |

(117)

Täysi vapautus poikkeaa viitejärjestelmästä myös siinä, ettei se edellytä peruskuormasähkön kuluttajan maksavan vähintään 20:ta prosenttia julkaistuista verkkomaksuista, kuten toisilta epätyypillisiltä käyttäjiltä eli huippukuormitusaikojen ulkopuolisilta kuluttajilta vaadittiin. Tällainen erilainen kohtelu vastaa syrjintää, kun otetaan huomioon, ettei ole mitään perustetta, jonka vuoksi peruskuormasähkön kuluttajat pitäisi vapauttaa tästä vaatimuksesta. Mitään perustetta ei ole varsinkaan sille, että huippukuormitusaikojen ulkopuolisten kuluttajien yksilöllisiin verkkomaksuihin lisätään turvaverkkomaksu mutta peruskuormasähkön kuluttajien maksuihin ei, kun tiedetään, että myös peruskuormasähkön kuluttajat hyötyvät verkkoon liittämisestä huippukuormitusaikojen ulkopuolisten kuluttajien tavoin. Fyysisen reitin menetelmällä lasketut yksilölliset verkkomaksut ovat siis vain tietty arvio.

5.1.2.3   
  Ei verkkomaksujärjestelmän luonteeseen ja rakenteeseen liittyvää perustetta

Ei verkkomaksujärjestelmän luonteeseen ja rakenteeseen liittyvää perustetta

| (118) | Tuen käsite ei tarkoita toimenpiteitä, joilla vahvistetaan yritysten erilainen kohtelu kustannusten osalta, mikäli tämä erilainen kohtelu johtuu kyseisiä kustannuksia koskevan järjestelmän luonteesta ja rakenteesta (65). Testin jälkimmäistä osaa koskeva todistustaakka on jäsenvaltiolla. |
| --- | --- |

(118)

Tuen käsite ei tarkoita toimenpiteitä, joilla vahvistetaan yritysten erilainen kohtelu kustannusten osalta, mikäli tämä erilainen kohtelu johtuu kyseisiä kustannuksia koskevan järjestelmän luonteesta ja rakenteesta (65). Testin jälkimmäistä osaa koskeva todistustaakka on jäsenvaltiolla.

65

| (119) | Saksa ei ole toimittanut sellaisia tietoja, jotka osoittaisivat, että täysi vapautus olisi perusteltu Saksan verkkomaksujärjestelmän luonteen ja rakenteen pohjalta. Saksa on todennut, että täysi vapautus voi auttaa varmistamaan toimitusvarmuuden, koska sillä taataan toimitusvarmuuden varmistamiseen tarvittavien perinteisten voimalaitosten olemassaolo. Lisäksi se voi helpottaa uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämistä. Nämä tavoitteet eivät kuitenkaan liity verkkomaksuihin, joten niitä on tarkasteltava sisämarkkinoille soveltuvuuden arvioinnin kannalta tuomioistuimen oikeuskäytännön (66) mukaisesti (ks. 3.3.1 kohta). |
| --- | --- |

(119)

Saksa ei ole toimittanut sellaisia tietoja, jotka osoittaisivat, että täysi vapautus olisi perusteltu Saksan verkkomaksujärjestelmän luonteen ja rakenteen pohjalta. Saksa on todennut, että täysi vapautus voi auttaa varmistamaan toimitusvarmuuden, koska sillä taataan toimitusvarmuuden varmistamiseen tarvittavien perinteisten voimalaitosten olemassaolo. Lisäksi se voi helpottaa uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämistä. Nämä tavoitteet eivät kuitenkaan liity verkkomaksuihin, joten niitä on tarkasteltava sisämarkkinoille soveltuvuuden arvioinnin kannalta tuomioistuimen oikeuskäytännön (66) mukaisesti (ks. 3.3.1 kohta).

66

5.1.2.4   
  Päätelmä

Päätelmä

| (120) | Täyttä vapautusta ei voida perustella Saksan verkkomaksujärjestelmän rakenteella, sillä se ylittää julkaistujen verkkomaksujen alentamisen osuudella, joka vastaa peruskuormasähkön kuluttajien vaikutusta kustannussäästöihin tai kustannusten lisääntymisen välttämiseen. Täysi vapautus on perusteeton poikkeus viitejärjestelmästä, koska sillä vapautetaan peruskuormasähkön kuluttajat kustannuksista, jotka viitejärjestelmässä muutoin kohdennettaisiin niille, eli yksilöllisistä verkkokustannuksista, jotka lasketaan fyysisen reitin menetelmällä ja jotka eivät voi olla vähempää kuin 20 prosenttia julkaistuista verkkomaksuista. |
| --- | --- |

(120)

Täyttä vapautusta ei voida perustella Saksan verkkomaksujärjestelmän rakenteella, sillä se ylittää julkaistujen verkkomaksujen alentamisen osuudella, joka vastaa peruskuormasähkön kuluttajien vaikutusta kustannussäästöihin tai kustannusten lisääntymisen välttämiseen. Täysi vapautus on perusteeton poikkeus viitejärjestelmästä, koska sillä vapautetaan peruskuormasähkön kuluttajat kustannuksista, jotka viitejärjestelmässä muutoin kohdennettaisiin niille, eli yksilöllisistä verkkokustannuksista, jotka lasketaan fyysisen reitin menetelmällä ja jotka eivät voi olla vähempää kuin 20 prosenttia julkaistuista verkkomaksuista.

| (121) | Näin ollen komissio katsoo, että siltä osin kuin peruskuormasähkön kuluttajat vapautettiin verkkomaksujen maksamisesta niiden kulutuksesta aiheutuneiden verkkokustannusten ylittävältä osalta tai kun ne vapautettiin vähimmäismaksusta, kun nämä kustannukset olivat vähemmän kuin 20 prosenttia julkaistuista verkkomaksuista, vapautus ei ole viitejärjestelmän rakenteen mukainen ja siitä on koitunut valikoivaa etua. |
| --- | --- |

(121)

Näin ollen komissio katsoo, että siltä osin kuin peruskuormasähkön kuluttajat vapautettiin verkkomaksujen maksamisesta niiden kulutuksesta aiheutuneiden verkkokustannusten ylittävältä osalta tai kun ne vapautettiin vähimmäismaksusta, kun nämä kustannukset olivat vähemmän kuin 20 prosenttia julkaistuista verkkomaksuista, vapautus ei ole viitejärjestelmän rakenteen mukainen ja siitä on koitunut valikoivaa etua.

5.1.3   TOIMENPITEEN YHTEYS VALTIOON

| (122) | Täysi vapautus otettiin käyttöön 26 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 7 artiklan nojalla (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 21 kappale), ja se on pantu täytäntöön vapautushakemukset vahvistavilla hallinnollisilla säädöksillä (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 24 kappale). Näin ollen toimenpide johtuu valtiosta. |
| --- | --- |

(122)

Täysi vapautus otettiin käyttöön 26 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 7 artiklan nojalla (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 21 kappale), ja se on pantu täytäntöön vapautushakemukset vahvistavilla hallinnollisilla säädöksillä (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 24 kappale). Näin ollen toimenpide johtuu valtiosta.

| (123) | Myös 19 §:n mukainen lisämaksu, jolla vapautus rahoitettiin, johtuu valtiosta. Ensinnäkin 19 §:n mukainen lisämaksu otettiin käyttöön 26 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 7 artiklalla (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 21 kappale), ja sen täytäntöönpanosta vastasi sääntelyviranomainen, joka on valtion virasto (ks. tämän päätöksen kohta 2.4.2 ja alaviite 22). Se, että maksun laskevat yksityiset tahot, joilla on lain nojalla valtuudet tehdä niin, ei vaikuta tähän päätelmään, koska näillä yksityisillä tahoilla eli siirtoverkonhaltijoilla ei ole harkintavaltaa tehtävän suorittamisessa, vaan valtio on valtuuttanut ne tähän tehtävään osana niille siirtoverkonhaltijoina StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin nojalla annettua toimeksiantoa. Lisäksi sääntelyviranomaisella on valtuudet valvoa siirtoverkonhaltijoita ja se voi antaa siirtoverkonhaltijoita sitovia päätöksiä, jos ne eivät täytä velvoitteitaan (EnWG 2011 -lain 29 ja 54 §). Vuoden 2012 osalta sääntelyviranomainen määräsi suoraan sen kokonaissumman, joka oli korvattava 19 §:n mukaisella lisämaksulla (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 37 kappale). |
| --- | --- |

(123)

Myös 19 §:n mukainen lisämaksu, jolla vapautus rahoitettiin, johtuu valtiosta. Ensinnäkin 19 §:n mukainen lisämaksu otettiin käyttöön 26 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 7 artiklalla (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 21 kappale), ja sen täytäntöönpanosta vastasi sääntelyviranomainen, joka on valtion virasto (ks. tämän päätöksen kohta 2.4.2 ja alaviite 22). Se, että maksun laskevat yksityiset tahot, joilla on lain nojalla valtuudet tehdä niin, ei vaikuta tähän päätelmään, koska näillä yksityisillä tahoilla eli siirtoverkonhaltijoilla ei ole harkintavaltaa tehtävän suorittamisessa, vaan valtio on valtuuttanut ne tähän tehtävään osana niille siirtoverkonhaltijoina StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin nojalla annettua toimeksiantoa. Lisäksi sääntelyviranomaisella on valtuudet valvoa siirtoverkonhaltijoita ja se voi antaa siirtoverkonhaltijoita sitovia päätöksiä, jos ne eivät täytä velvoitteitaan (EnWG 2011 -lain 29 ja 54 §). Vuoden 2012 osalta sääntelyviranomainen määräsi suoraan sen kokonaissumman, joka oli korvattava 19 §:n mukaisella lisämaksulla (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 37 kappale).

5.1.4   VALTION VAROJEN KÄYTTÖ

| (124) | Jotta valikoivaa etua voitaisiin pitää SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna tukena, se on myönnettävä suoraan tai epäsuorasti valtion varoista. Ilmaus ”valtion varoilla toteutettu toimenpide” käsittää paitsi suoraan valtion myöntämät edut myös ”valtion nimeämien tai perustamien julkisten tai yksityisten elinten välityksellä myöntämät edut” (67). Tässä mielessä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohta koskee siis kaikkia rahavaroja, joita viranomaiset voivat tosiasiallisesti käyttää tukeakseen yrityksiä, ilman että sillä seikalla olisi merkitystä, kuuluvatko nämä varat pysyvästi valtion omaisuuteen (68). |
| --- | --- |

(124)

Jotta valikoivaa etua voitaisiin pitää SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna tukena, se on myönnettävä suoraan tai epäsuorasti valtion varoista. Ilmaus ”valtion varoilla toteutettu toimenpide” käsittää paitsi suoraan valtion myöntämät edut myös ”valtion nimeämien tai perustamien julkisten tai yksityisten elinten välityksellä myöntämät edut” (67). Tässä mielessä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohta koskee siis kaikkia rahavaroja, joita viranomaiset voivat tosiasiallisesti käyttää tukeakseen yrityksiä, ilman että sillä seikalla olisi merkitystä, kuuluvatko nämä varat pysyvästi valtion omaisuuteen (68).

67

68

| (125) | Pelkästään se seikka, ettei etua ole rahoitettu suoraan valtion talousarviosta, ei riitä sulkemaan pois sitä mahdollisuutta, että kyse olisi valtion varojen käytöstä. Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan valtion varojen siirtoa ei tarvitse osoittaa kaikissa tapauksissa, jotta yhdelle tai useammalle yritykselle myönnetty etu voitaisiin katsoa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi (69). |
| --- | --- |

(125)

Pelkästään se seikka, ettei etua ole rahoitettu suoraan valtion talousarviosta, ei riitä sulkemaan pois sitä mahdollisuutta, että kyse olisi valtion varojen käytöstä. Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan valtion varojen siirtoa ei tarvitse osoittaa kaikissa tapauksissa, jotta yhdelle tai useammalle yritykselle myönnetty etu voitaisiin katsoa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuksi valtiontueksi (69).

69

| (126) | Varat voidaan katsoa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi valtion varoiksi myös siinä tapauksessa, että ne ovat yksityisiä (70). Tästä muistutettiin myös asiassa Ranska v. komissio (71) annetussa tuomiossa, jossa unionin yleinen tuomioistuin päätti, että merkityksellinen peruste arvioitaessa julkisten varojen – siitä riippumatta, mistä ne ovat alun perin peräisin – olemassaoloa on se, missä laajuudessa viranomainen osallistuu kyseisten toimenpiteiden ja niiden rahoitustapojen määrittämiseen. Näin ollen se, että määrätyn sektorin tiettyjen talouden toimijoiden hyväksi olemassa oleva tukijärjestelmä rahoitetaan kokonaan tai osittain viranomaisen joillekin yrityksille määräämillä ja niiltä kantamilla maksuilla, ei ole itsessään riittävä peruste katsoa, että kyseessä ei SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtion myöntämä tuki (72). Yhtä lailla myöskään sillä, etteivät varat ole missään vaiheessa valtion omaisuutta, ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että varat voivat kuitenkin olla valtion varoja, jos ne ovat valtion määräysvallassa (73). Valtion varoista myönnetyn tuen käsitteeseen voidaan katsoa sisältyvän SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan nojalla valtion suoraan myöntämän tuen lisäksi myös valtion nimeämien tai perustamien julkisten tai yksityisten tahojen myöntämät tuet (74). |
| --- | --- |

(126)

Varat voidaan katsoa SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuiksi valtion varoiksi myös siinä tapauksessa, että ne ovat yksityisiä (70). Tästä muistutettiin myös asiassa Ranska v. komissio (71) annetussa tuomiossa, jossa unionin yleinen tuomioistuin päätti, että merkityksellinen peruste arvioitaessa julkisten varojen – siitä riippumatta, mistä ne ovat alun perin peräisin – olemassaoloa on se, missä laajuudessa viranomainen osallistuu kyseisten toimenpiteiden ja niiden rahoitustapojen määrittämiseen. Näin ollen se, että määrätyn sektorin tiettyjen talouden toimijoiden hyväksi olemassa oleva tukijärjestelmä rahoitetaan kokonaan tai osittain viranomaisen joillekin yrityksille määräämillä ja niiltä kantamilla maksuilla, ei ole itsessään riittävä peruste katsoa, että kyseessä ei SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu valtion myöntämä tuki (72). Yhtä lailla myöskään sillä, etteivät varat ole missään vaiheessa valtion omaisuutta, ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että varat voivat kuitenkin olla valtion varoja, jos ne ovat valtion määräysvallassa (73). Valtion varoista myönnetyn tuen käsitteeseen voidaan katsoa sisältyvän SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan nojalla valtion suoraan myöntämän tuen lisäksi myös valtion nimeämien tai perustamien julkisten tai yksityisten tahojen myöntämät tuet (74).

70

Ranska v. komissio

71

72

73

74

| (127) | Näitä perusteluja sovellettiin myös asiassa Essent (75). Tässä asiassa tuomioistuimen oli arvioitava lakia, jossa säädettiin, että Alankomaan sähköverkon haltijoiden oli perittävä lisämaksu yksityisten sähköasiakkaiden kuluttamasta sähköstä ja tilitettävä tästä lisämaksusta saadut tuotot SEP:lle, neljän sähköntuotantoyrityksen yhteisyritykselle, ns. hukkakustannusten korvaamiseksi niille. Verkonhaltijoiden oli tilitettävä tämä lisämaksu SEP:lle, joka sai kerätä tuotot ja käyttää niistä tietty laissa määritetty osuus hukkakustannusten kattamiseen. Tältä osin tuomioistuin katsoi, että SEP oli nimitetty lain nojalla hallinnoimaan valtion varoja (76). Tuomioistuin katsoi, että Alankomaiden järjestelmässä oli kyse valtion varojen käytöstä (77). |
| --- | --- |

(127)

Näitä perusteluja sovellettiin myös asiassa Essent (75). Tässä asiassa tuomioistuimen oli arvioitava lakia, jossa säädettiin, että Alankomaan sähköverkon haltijoiden oli perittävä lisämaksu yksityisten sähköasiakkaiden kuluttamasta sähköstä ja tilitettävä tästä lisämaksusta saadut tuotot SEP:lle, neljän sähköntuotantoyrityksen yhteisyritykselle, ns. hukkakustannusten korvaamiseksi niille. Verkonhaltijoiden oli tilitettävä tämä lisämaksu SEP:lle, joka sai kerätä tuotot ja käyttää niistä tietty laissa määritetty osuus hukkakustannusten kattamiseen. Tältä osin tuomioistuin katsoi, että SEP oli nimitetty lain nojalla hallinnoimaan valtion varoja (76). Tuomioistuin katsoi, että Alankomaiden järjestelmässä oli kyse valtion varojen käytöstä (77).

Essent

75

76

77

| (128) | Tämän oikeuskäytännön perusteella voidaan todeta, että tuissa, jotka rahoitetaan veronluonteisilla tai valtion määräämillä maksuilla ja joita hallinnoidaan ja jaetaan asiaan liittyvien säädösten nojalla, on kyse valtion varojen siirrosta, vaikka näitä varoja eivät hallinnoi viranomaiset vaan valtion nimeämät yksityiset tahot, jotka ovat valtiosta riippumattomia. |
| --- | --- |

(128)

Tämän oikeuskäytännön perusteella voidaan todeta, että tuissa, jotka rahoitetaan veronluonteisilla tai valtion määräämillä maksuilla ja joita hallinnoidaan ja jaetaan asiaan liittyvien säädösten nojalla, on kyse valtion varojen siirrosta, vaikka näitä varoja eivät hallinnoi viranomaiset vaan valtion nimeämät yksityiset tahot, jotka ovat valtiosta riippumattomia.

| (129) | Unionin tuomioistuin on vahvistanut tämän asiassa Vent de Colère (78), jota koskevassa tuomiossaan tuomioistuin erityisesti totesi, että se seikka, että osaa kerätyistä varoista ei ohjattu Caisse des Dépôts et Consignations -talletuslaitokselle vaan että yritykset, joilla oli velvoite ostaa uusiutuvista lähteistä tuotettua sähköä syöttötariffihintaan, ei ollut riittävä peruste sen poissulkemiseksi, että kyse oli valtion varoilla toteutetusta toimenpiteestä. |
| --- | --- |

(129)

Unionin tuomioistuin on vahvistanut tämän asiassa Vent de Colère (78), jota koskevassa tuomiossaan tuomioistuin erityisesti totesi, että se seikka, että osaa kerätyistä varoista ei ohjattu Caisse des Dépôts et Consignations -talletuslaitokselle vaan että yritykset, joilla oli velvoite ostaa uusiutuvista lähteistä tuotettua sähköä syöttötariffihintaan, ei ollut riittävä peruste sen poissulkemiseksi, että kyse oli valtion varoilla toteutetusta toimenpiteestä.

Vent de Colère

78

Caisse des Dépôts et Consignations

| (130) | Unionin tuomioistuin on sulkenut valtion varojen siirron pois vain hyvin erityisissä olosuhteissa: Tuomioistuin (79) esimerkiksi katsoi, että kansallisen viranomaisen päätös, jolla sellainen sopimus laajennetaan koskemaan tietyn alan kaikkia ammatinharjoittajia, jolla otetaan kansallisen viranomaisen hyväksymässä toimialajärjestössä käyttöön maksu, ja jolla täten tehdään maksusta pakollinen, jotta voidaan toteuttaa tiettyjä myynninedistämiseen ja suhdetoimintaan liittyviä toimia, ei merkitse valtiontukea. Tältä osin tuomioistuin totesi, ettei toimea ollut rahoitettu valtion varoista, koska päätöksen siitä, miten maksusta kertyviä varoja käytetään, teki toimialajärjestö eikä valtio. Nämä varat oli kohdennettu kokonaisuudessaan kyseisen järjestöjen määrittämien tavoitteiden toteuttamiseen. Kyseiset varat eivät myöskään olleet jatkuvasti julkisessa valvonnassa eivätkä valtion viranomaisten käytettävissä. |
| --- | --- |

(130)

Unionin tuomioistuin on sulkenut valtion varojen siirron pois vain hyvin erityisissä olosuhteissa: Tuomioistuin (79) esimerkiksi katsoi, että kansallisen viranomaisen päätös, jolla sellainen sopimus laajennetaan koskemaan tietyn alan kaikkia ammatinharjoittajia, jolla otetaan kansallisen viranomaisen hyväksymässä toimialajärjestössä käyttöön maksu, ja jolla täten tehdään maksusta pakollinen, jotta voidaan toteuttaa tiettyjä myynninedistämiseen ja suhdetoimintaan liittyviä toimia, ei merkitse valtiontukea. Tältä osin tuomioistuin totesi, ettei toimea ollut rahoitettu valtion varoista, koska päätöksen siitä, miten maksusta kertyviä varoja käytetään, teki toimialajärjestö eikä valtio. Nämä varat oli kohdennettu kokonaisuudessaan kyseisen järjestöjen määrittämien tavoitteiden toteuttamiseen. Kyseiset varat eivät myöskään olleet jatkuvasti julkisessa valvonnassa eivätkä valtion viranomaisten käytettävissä.

79

| (131) | Asiassa PreussenElektra tuomioistuin katsoi, että sähkön toimittamisesta julkiseen verkkoon annetussa laissa (Stromeinspeisungsgesetz) (80), sellaisena kuin sitä sovellettiin vuonna 1998, ei ollut kyse julkisesta tai yksityisestä elimestä, joka oli perustettu tai nimetty hallinnoimaan tukea (81). Tämä päätelmä perustui näkemykseen, jonka mukaan Stromeinspeisungsgesetzillä otettiin käyttöön mekanismi, jolla sähköntuotantoyrityksille ja ylemmällä tuotantoportaalla toimiville sähköverkko-operaattoreille vain asetettiin suoraan velvoite ostaa uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä kiinteään hintaan ilman, että mikään elin hallinnoisi maksuvirtaa (82). Stromeinspeisungsgesetzin nojalla uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuotantolaitosten ja sähköntoimittajien välillä oli lukuisia kahdenvälisiä suhteita. Valtio ei määrännyt lisämaksua, jonka avulla sähköntoimittajille olisi maksettu korvauksia sähköntoimittamisvelvoitteesta johtuvasta taloudellisesta taakasta. Ketään ei siis ollut nimetty hallinnoimaan tällaista lisämaksua ja siitä johtuvia rahoitusvirtoja. |
| --- | --- |

(131)

Asiassa PreussenElektra tuomioistuin katsoi, että sähkön toimittamisesta julkiseen verkkoon annetussa laissa (Stromeinspeisungsgesetz) (80), sellaisena kuin sitä sovellettiin vuonna 1998, ei ollut kyse julkisesta tai yksityisestä elimestä, joka oli perustettu tai nimetty hallinnoimaan tukea (81). Tämä päätelmä perustui näkemykseen, jonka mukaan Stromeinspeisungsgesetzillä otettiin käyttöön mekanismi, jolla sähköntuotantoyrityksille ja ylemmällä tuotantoportaalla toimiville sähköverkko-operaattoreille vain asetettiin suoraan velvoite ostaa uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä kiinteään hintaan ilman, että mikään elin hallinnoisi maksuvirtaa (82). Stromeinspeisungsgesetzin nojalla uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuotantolaitosten ja sähköntoimittajien välillä oli lukuisia kahdenvälisiä suhteita. Valtio ei määrännyt lisämaksua, jonka avulla sähköntoimittajille olisi maksettu korvauksia sähköntoimittamisvelvoitteesta johtuvasta taloudellisesta taakasta. Ketään ei siis ollut nimetty hallinnoimaan tällaista lisämaksua ja siitä johtuvia rahoitusvirtoja.

PreussenElektra

(Stromeinspeisungsgesetz)

80

81

Stromeinspeisungsgesetzillä

82

Stromeinspeisungsgesetzin

| (132) | Sitä vastoin asiassa Vent de Colère tuomioistuin totesi, että ranskalainen tukijärjestelmä poikkesi asiassa PreussenElektra tutkitusta tilanteesta kahdesta syystä: Asiassa PreussenElektra asianomainen jäsenvaltio ei ollut valtuuttanut yksityisiä yrityksiä hoitamaan valtion varoja, vaan niitä sitoi velvollisuus tehdä ostot omilla varoillaan. Asiassa PreussenElektra ei myöskään ollut olemassa valtion käyttöön ottamaa ja sääntelemää järjestelyä ostovelvollisuudesta aiheutuneiden lisäkustannusten korvaamiseksi eli järjestelyä, jolla valtio olisi taannut yksityisille toimijoilleen mainittujen lisäkustannusten täysimääräisen korvauksen (83). |
| --- | --- |

(132)

Sitä vastoin asiassa Vent de Colère tuomioistuin totesi, että ranskalainen tukijärjestelmä poikkesi asiassa PreussenElektra tutkitusta tilanteesta kahdesta syystä: Asiassa PreussenElektra asianomainen jäsenvaltio ei ollut valtuuttanut yksityisiä yrityksiä hoitamaan valtion varoja, vaan niitä sitoi velvollisuus tehdä ostot omilla varoillaan. Asiassa PreussenElektra ei myöskään ollut olemassa valtion käyttöön ottamaa ja sääntelemää järjestelyä ostovelvollisuudesta aiheutuneiden lisäkustannusten korvaamiseksi eli järjestelyä, jolla valtio olisi taannut yksityisille toimijoilleen mainittujen lisäkustannusten täysimääräisen korvauksen (83).

Vent de Colère

PreussenElektra

PreussenElektra

PreussenElektra

83

| (133) | Tuomioistuin on hiljattain vahvistanut tämän eriytetyn lähestymistavan valtion varojen käytön arvioinnissa. Asiassa ENEA SA tuomioistuin päätti, että kansallinen toimi, jossa sekä yksityiset että julkiset yritykset velvoitetaan ostamaan yhteistuotannolla tuotettua sähköä, ei ole valtion toimenpide tai valtion varoilla toteutettu toimenpide, jos tästä velvoitteesta aiheutuneita lisäkustannuksia ei voida siirtää kokonaisuudessaan loppukäyttäjälle eikä niitä rahoiteta valtion asettamalla pakollisella maksulla tai täysimääräistä korvaamista koskevalla mekanismilla (84). |
| --- | --- |

(133)

Tuomioistuin on hiljattain vahvistanut tämän eriytetyn lähestymistavan valtion varojen käytön arvioinnissa. Asiassa ENEA SA tuomioistuin päätti, että kansallinen toimi, jossa sekä yksityiset että julkiset yritykset velvoitetaan ostamaan yhteistuotannolla tuotettua sähköä, ei ole valtion toimenpide tai valtion varoilla toteutettu toimenpide, jos tästä velvoitteesta aiheutuneita lisäkustannuksia ei voida siirtää kokonaisuudessaan loppukäyttäjälle eikä niitä rahoiteta valtion asettamalla pakollisella maksulla tai täysimääräistä korvaamista koskevalla mekanismilla (84).

84

| (134) | Tutkittaessa, onko StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan mukaisen täyden vapautuksen rahoittamisessa kyse valtion varojen käytöstä, on näiden periaatteiden mukaisesti tehtävä ero täyden vapautuksen rahoittamisesta vuonna 2011 ja sen rahoittamisesta vuosina 2012 ja 2013 eli siis 19 §:n mukaisen lisämaksun käyttöönoton jälkeen. |
| --- | --- |

(134)

Tutkittaessa, onko StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan mukaisen täyden vapautuksen rahoittamisessa kyse valtion varojen käytöstä, on näiden periaatteiden mukaisesti tehtävä ero täyden vapautuksen rahoittamisesta vuonna 2011 ja sen rahoittamisesta vuosina 2012 ja 2013 eli siis 19 §:n mukaisen lisämaksun käyttöönoton jälkeen.

5.1.4.1   
  Valtion varoista tapahtunut rahoitus sääntelyviranomaisen määräämän 19 §:n mukaisen lisämaksun käyttöönoton jälkeen (vuodet 2012 ja 2013)

Valtion varoista tapahtunut rahoitus sääntelyviranomaisen määräämän 19 §:n mukaisen lisämaksun käyttöönoton jälkeen (vuodet 2012 ja 2013)

| (135) | StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 6 ja 7 kohdassa säädetyn korvausjärjestelyn, joka on kuvattu tämän päätöksen 2.4 kohdassa, perusteella sääntelyviranomainen asetti 14 päivänä joulukuuta 2011 annetulla sääntelypäätöksellä jakeluverkonhaltijoille velvoitteen kerätä loppukäyttäjiltä 19 §:n mukaisen lisämaksun ja siirtää tästä lisämaksusta kertyneet tuotot siirtoverkonhaltijoille kuukausittain. |
| --- | --- |

(135)

StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 6 ja 7 kohdassa säädetyn korvausjärjestelyn, joka on kuvattu tämän päätöksen 2.4 kohdassa, perusteella sääntelyviranomainen asetti 14 päivänä joulukuuta 2011 annetulla sääntelypäätöksellä jakeluverkonhaltijoille velvoitteen kerätä loppukäyttäjiltä 19 §:n mukaisen lisämaksun ja siirtää tästä lisämaksusta kertyneet tuotot siirtoverkonhaltijoille kuukausittain.

| (136) | Komissio on perustellut menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 49–84 kappaleessa, miksi se katsoo, että täysi vapautus on katsottava rahoitetuksi valtion varoista. Nämä perustelut ovat tiivistetysti seuraavat:






  a) | Täysi vapautus vastaa valtion poliittista toimea. |
| --- | --- | --- |

(136)

Komissio on perustellut menettelyn aloittamista koskevan päätöksen johdanto-osan 49–84 kappaleessa, miksi se katsoo, että täysi vapautus on katsottava rahoitetuksi valtion varoista. Nämä perustelut ovat tiivistetysti seuraavat:

a)

Täysi vapautus vastaa valtion poliittista toimea.

| b) | Verkonhaltijoille annetaan laissa takeet siitä, että täydestä vapautuksesta johtuvat taloudelliset tappiot korvataan täysimääräisesti verkonkäyttäjien sähkönkulutukseen liittyvällä lisämaksulla. Niiden ei siis tarvitse rahoittaa vapautusta omista varoistaan. |
| --- | --- |

b)

Verkonhaltijoille annetaan laissa takeet siitä, että täydestä vapautuksesta johtuvat taloudelliset tappiot korvataan täysimääräisesti verkonkäyttäjien sähkönkulutukseen liittyvällä lisämaksulla. Niiden ei siis tarvitse rahoittaa vapautusta omista varoistaan.

| c) | Siirtoverkonhaltijat on valtuutettu hallinnoimaan vapautuksesta ja 19 §:n mukaisesta lisämaksusta johtuvia rahoitusvirtoja. |
| --- | --- |

c)

Siirtoverkonhaltijat on valtuutettu hallinnoimaan vapautuksesta ja 19 §:n mukaisesta lisämaksusta johtuvia rahoitusvirtoja.

| d) | Siirtoverkonhaltijat eivät voi käyttää lisämaksusta kertyneitä tuottoja vapaasti oman harkintansa mukaan, koska 19 §:n mukainen lisämaksu on rajattava vapautuksesta johtuvien taloudellisten tappioiden kattamiseen. Kaikki lisämaksusta kertyvät ylimääräiset tuotot on vähennettävä seuraavina vuosina maksettavista lisämaksuista. |
| --- | --- |

d)

Siirtoverkonhaltijat eivät voi käyttää lisämaksusta kertyneitä tuottoja vapaasti oman harkintansa mukaan, koska 19 §:n mukainen lisämaksu on rajattava vapautuksesta johtuvien taloudellisten tappioiden kattamiseen. Kaikki lisämaksusta kertyvät ylimääräiset tuotot on vähennettävä seuraavina vuosina maksettavista lisämaksuista.

| e) | 19 §:n mukainen lisämaksu ei vastaa palvelusta tai tavarasta maksettavaa maksua. |
| --- | --- |

e)

19 §:n mukainen lisämaksu ei vastaa palvelusta tai tavarasta maksettavaa maksua.

| (137) | Komissio ei yhdy Saksan ja asianomaisten osapuolen esittämään näkemykseen, jonka mukaan täyttä vapautusta ei voida katsoa rahoitetun valtion varoista, koska varat, joilla vapautus rahoitetaan, eivät kulje valtion talousarvion kautta. Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 125–129 kappaleessa on todettu, tuomioistuin on toistuvasti päättänyt, että valtion varoista voi olla kyse myös silloin, jos tuki rahoitetaan yksityisistä varoista, jotka ovat valtion määräämiä ja joita hoidetaan ja jaetaan lainsäädännön säännösten mukaisesti. Tuomioistuimen mukaan tällaisessa rahoitusjärjestelyssä on kyse valtion varojen siirrosta huolimatta siitä, etteivät näiden varojen hoidosta vastaa viranomaiset vaan valtion nimeämät yksityiset tahot, jotka ovat valtiosta riippumattomia. |
| --- | --- |

(137)

Komissio ei yhdy Saksan ja asianomaisten osapuolen esittämään näkemykseen, jonka mukaan täyttä vapautusta ei voida katsoa rahoitetun valtion varoista, koska varat, joilla vapautus rahoitetaan, eivät kulje valtion talousarvion kautta. Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 125–129 kappaleessa on todettu, tuomioistuin on toistuvasti päättänyt, että valtion varoista voi olla kyse myös silloin, jos tuki rahoitetaan yksityisistä varoista, jotka ovat valtion määräämiä ja joita hoidetaan ja jaetaan lainsäädännön säännösten mukaisesti. Tuomioistuimen mukaan tällaisessa rahoitusjärjestelyssä on kyse valtion varojen siirrosta huolimatta siitä, etteivät näiden varojen hoidosta vastaa viranomaiset vaan valtion nimeämät yksityiset tahot, jotka ovat valtiosta riippumattomia.

| (138) | Komissio katsoo, että tulonmenetykset, jotka johtuivat täydestä vapautuksesta verkkomaksujen maksamisesta vuosina 2012 ja 2013, siirrettiin kokonaisuudessaan loppukäyttäjille täysimääräisen korvauksen järjestelyllä, joka rahoitettiin valtion loppukäyttäjille määräämillä pakollisilla maksuilla. |
| --- | --- |

(138)

Komissio katsoo, että tulonmenetykset, jotka johtuivat täydestä vapautuksesta verkkomaksujen maksamisesta vuosina 2012 ja 2013, siirrettiin kokonaisuudessaan loppukäyttäjille täysimääräisen korvauksen järjestelyllä, joka rahoitettiin valtion loppukäyttäjille määräämillä pakollisilla maksuilla.

| (139) | Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 35–39 kappaleessa on kuvattu, vuosina 2012 ja 2013 voimassa ollut säädöskehys mahdollisti sellaisen rahoitusjärjestelyn, jolla korvattiin sen verkonhaltijan tulonmenetykset, jonka verkkoon maksuista vapautetut peruskuormasähkön kuluttajat oli liitetty. Siirtoverkonhaltijat velvoitettiin korvaamaan jakeluverkonhaltijoille näiden tulonmenetykset ja tasaamaan siten tätä ylimääräistä taloudellista taakkaa niiden kesken. EnWG-lain 29 §:n 1 momentin ja StromNEV 2011 -asetuksen 30 §:n 2 momentin 6 kohdan mukaisella sääntelypäätöksellä, jonka sääntelyviranomainen antoi 14 päivänä joulukuuta 2011, siirtoverkonhaltijoille maksettiin korvausta tästä taloudellisesta taakasta 19 §:n mukaisen lisämaksun avulla. |
| --- | --- |

(139)

Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 35–39 kappaleessa on kuvattu, vuosina 2012 ja 2013 voimassa ollut säädöskehys mahdollisti sellaisen rahoitusjärjestelyn, jolla korvattiin sen verkonhaltijan tulonmenetykset, jonka verkkoon maksuista vapautetut peruskuormasähkön kuluttajat oli liitetty. Siirtoverkonhaltijat velvoitettiin korvaamaan jakeluverkonhaltijoille näiden tulonmenetykset ja tasaamaan siten tätä ylimääräistä taloudellista taakkaa niiden kesken. EnWG-lain 29 §:n 1 momentin ja StromNEV 2011 -asetuksen 30 §:n 2 momentin 6 kohdan mukaisella sääntelypäätöksellä, jonka sääntelyviranomainen antoi 14 päivänä joulukuuta 2011, siirtoverkonhaltijoille maksettiin korvausta tästä taloudellisesta taakasta 19 §:n mukaisen lisämaksun avulla.

| (140) | 19 §:n mukainen lisämaksu oli loppukäyttäjiltä perittävä veronluonteinen maksu. Näin ollen se ei ollut osa yleistä verkkomaksujärjestelmää, kuten asianomaisten osapuolten toimittamissa huomautuksissa väitettiin. Sääntelyviranomainen on selittänyt 14 päivänä joulukuuta 2011 antamassaan päätöksessä, että 19 §:n mukaisella lisämaksulla oli erityinen tarkoitus eli taloudellisten tappioiden korvaaminen siirtoverkonhaltijoille, eikä se siis ollut yleinen verkkomaksu vaan pikemminkin StromNEV-asetuksen 17 §:n 8 momentissa tarkoitettu ”toinen maksu”, joka on kerättävä yleisistä verkkomaksuista riippumatta. Tämän vahvistivat saksalaiset tuomioistuimet ja etenkin Bundesgerichtshof, jonka mukaan 19 §:n mukainen lisämaksu ei ollut verkkomaksu vaan lisämaksu, jonka tehtävänä oli korvata StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdassa tarkoitetusta vapautuksesta aiheutuneet taloudelliset tappiot (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 52 ja 53 kappale). |
| --- | --- |

(140)

19 §:n mukainen lisämaksu oli loppukäyttäjiltä perittävä veronluonteinen maksu. Näin ollen se ei ollut osa yleistä verkkomaksujärjestelmää, kuten asianomaisten osapuolten toimittamissa huomautuksissa väitettiin. Sääntelyviranomainen on selittänyt 14 päivänä joulukuuta 2011 antamassaan päätöksessä, että 19 §:n mukaisella lisämaksulla oli erityinen tarkoitus eli taloudellisten tappioiden korvaaminen siirtoverkonhaltijoille, eikä se siis ollut yleinen verkkomaksu vaan pikemminkin StromNEV-asetuksen 17 §:n 8 momentissa tarkoitettu ”toinen maksu”, joka on kerättävä yleisistä verkkomaksuista riippumatta. Tämän vahvistivat saksalaiset tuomioistuimet ja etenkin Bundesgerichtshof, jonka mukaan 19 §:n mukainen lisämaksu ei ollut verkkomaksu vaan lisämaksu, jonka tehtävänä oli korvata StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdassa tarkoitetusta vapautuksesta aiheutuneet taloudelliset tappiot (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 52 ja 53 kappale).

toinen maksu

| (141) | Näin ollen 19 §:n mukainen lisämaksu on valtion määräämä pakollinen maksu. Siitä oli säädetty StromNEV 2011 -asetuksessa, ja se oli otettu sittemmin käyttöön sääntelyviranomaisen tekemällä sitovalla sääntelypäätöksellä. Sääntelyviranomainen on Saksan liittotasavallan viranomainen, jolla on hallinnollisia ja sääntelyyn liittyviä tehtäviä, ja se toimii Saksan talous- ja energiaministeriön valvonnassa. Sen pääjohtajan ja varapääjohtajat nimittää ministeri, ja sen neuvoa-antava toimikunta koostuu Bundesratin ja Bundestagin edustajista (85). |
| --- | --- |

(141)

Näin ollen 19 §:n mukainen lisämaksu on valtion määräämä pakollinen maksu. Siitä oli säädetty StromNEV 2011 -asetuksessa, ja se oli otettu sittemmin käyttöön sääntelyviranomaisen tekemällä sitovalla sääntelypäätöksellä. Sääntelyviranomainen on Saksan liittotasavallan viranomainen, jolla on hallinnollisia ja sääntelyyn liittyviä tehtäviä, ja se toimii Saksan talous- ja energiaministeriön valvonnassa. Sen pääjohtajan ja varapääjohtajat nimittää ministeri, ja sen neuvoa-antava toimikunta koostuu Bundesratin ja Bundestagin edustajista (85).

85

| (142) | Lisäksi verkonhaltijat oli valtuutettu keräämään 19 §:n mukainen lisämaksu ja hallinnoimaan sitä sovellettavan säädöskehyksen mukaisesti. Tältä osin on muistutettava, että tuomioistuin on päättänyt toistuvasti, että myös yksityinen taho voidaan nimetä hoitamaan valtion varoja. Essent-asian päätöksen nojalla lisämaksun hallinnointiin voidaan nimetä useampi kuin vain yksi taho. |
| --- | --- |

(142)

Lisäksi verkonhaltijat oli valtuutettu keräämään 19 §:n mukainen lisämaksu ja hallinnoimaan sitä sovellettavan säädöskehyksen mukaisesti. Tältä osin on muistutettava, että tuomioistuin on päättänyt toistuvasti, että myös yksityinen taho voidaan nimetä hoitamaan valtion varoja. Essent-asian päätöksen nojalla lisämaksun hallinnointiin voidaan nimetä useampi kuin vain yksi taho.

| (143) | Ensinnäkin jakeluverkonhaltijat ja siirtoverkonhaltijat velvoitettiin perimään ja keräämään 19 §:n mukainen lisämaksu loppukäyttäjiltä ja jakeluverkonhaltijat velvoitettiin siirtämään 19 §:n mukainen lisämaksu siirtoverkonhaltijoille. |
| --- | --- |

(143)

Ensinnäkin jakeluverkonhaltijat ja siirtoverkonhaltijat velvoitettiin perimään ja keräämään 19 §:n mukainen lisämaksu loppukäyttäjiltä ja jakeluverkonhaltijat velvoitettiin siirtämään 19 §:n mukainen lisämaksu siirtoverkonhaltijoille.

| (144) | Toiseksi siirtoverkonhaltijat saattoivat käyttää 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saadut tuotot pelkästään korvaamaan tulonmenetykset, jotka johtuivat peruskuormasähkön kuluttajille StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan myönnetystä vapautuksesta ja tämän päätöksen johdanto-osan 35 kappaleessa kuvatusta tasausjärjestelystä. Tämän osoittaa se seikka, että 19 §:n mukaisen lisämaksun määrää mukautettiin täyden vapautuksen aiheuttamien rahoitustarpeiden perusteella. Etenkin kaikki tuotot, jotka ylittivät taloudellisen taakan tasaamiseen tarvittavan summan vuonna x, johtivat siihen, että lisämaksua pienennettiin vuonna x + 2 (ks. johdanto-osan 39 kappale). Tämän vuoksi komissio ei yhdy Saksan ja asianomaisten osapuolen näkemykseen, jonka mukaan verkonhaltijat saattoivat käyttää 19 §:n mukaisesta lisämaksusta kertyneitä tuottoja oman harkintansa mukaan. |
| --- | --- |

(144)

Toiseksi siirtoverkonhaltijat saattoivat käyttää 19 §:n mukaisesta lisämaksusta saadut tuotot pelkästään korvaamaan tulonmenetykset, jotka johtuivat peruskuormasähkön kuluttajille StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan myönnetystä vapautuksesta ja tämän päätöksen johdanto-osan 35 kappaleessa kuvatusta tasausjärjestelystä. Tämän osoittaa se seikka, että 19 §:n mukaisen lisämaksun määrää mukautettiin täyden vapautuksen aiheuttamien rahoitustarpeiden perusteella. Etenkin kaikki tuotot, jotka ylittivät taloudellisen taakan tasaamiseen tarvittavan summan vuonna x, johtivat siihen, että lisämaksua pienennettiin vuonna x + 2 (ks. johdanto-osan 39 kappale). Tämän vuoksi komissio ei yhdy Saksan ja asianomaisten osapuolen näkemykseen, jonka mukaan verkonhaltijat saattoivat käyttää 19 §:n mukaisesta lisämaksusta kertyneitä tuottoja oman harkintansa mukaan.

| (145) | Edellä esitetyn perusteella on todettava, että 19 §:n mukaisen lisämaksun käyttöönotto antoi verkonhaltijoille takeet siitä, että niiden tulonmenetykset, jotka johtuivat StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla myönnetystä vapautuksesta, korvattiin täysimääräisesti. Siksi tämä tapaus eroaa sekä asiasta PreussenElektra että asiasta ENEA (86), sillä niissä yritysten, joilla oli ollut ostovelvoite, oli rahoitettava velvoite omista varoistaan, eivätkä ne voineet siirtää kustannuksia asiakkailleen. |
| --- | --- |

(145)

Edellä esitetyn perusteella on todettava, että 19 §:n mukaisen lisämaksun käyttöönotto antoi verkonhaltijoille takeet siitä, että niiden tulonmenetykset, jotka johtuivat StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla myönnetystä vapautuksesta, korvattiin täysimääräisesti. Siksi tämä tapaus eroaa sekä asiasta PreussenElektra että asiasta ENEA (86), sillä niissä yritysten, joilla oli ollut ostovelvoite, oli rahoitettava velvoite omista varoistaan, eivätkä ne voineet siirtää kustannuksia asiakkailleen.

86

| (146) | Asianomaisten osapuolten esittämää näkemystä siitä, ettei 19 §:n mukaisesta lisämaksusta kertyneitä tuottoja ollut määrätty sitovasti StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan mukaisen vapautuksen rahoittamiseen, ei myöskään voida hyväksyä. Vuodesta 2012 alkaen verkkomaksuista vapautusta ei nimittäin voitu rahoittaa muulla tavoin kuin 19 §:n mukaisella lisämaksulla, jonka suuruus laskettiin siten, että se vastasi täsmälleen vapautuksen aiheuttamaa rahoitustarvetta. |
| --- | --- |

(146)

Asianomaisten osapuolten esittämää näkemystä siitä, ettei 19 §:n mukaisesta lisämaksusta kertyneitä tuottoja ollut määrätty sitovasti StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan mukaisen vapautuksen rahoittamiseen, ei myöskään voida hyväksyä. Vuodesta 2012 alkaen verkkomaksuista vapautusta ei nimittäin voitu rahoittaa muulla tavoin kuin 19 §:n mukaisella lisämaksulla, jonka suuruus laskettiin siten, että se vastasi täsmälleen vapautuksen aiheuttamaa rahoitustarvetta.

| (147) | Näillä perusteluilla komissio pitäytyy näkemyksessään, jonka mukaan peruskuormasähkön kuluttajille täyden vapautuksen kautta vuosina 2012 ja 2013 myönnetyn edun on katsottava rahoitetuksi valtion varoista. |
| --- | --- |

(147)

Näillä perusteluilla komissio pitäytyy näkemyksessään, jonka mukaan peruskuormasähkön kuluttajille täyden vapautuksen kautta vuosina 2012 ja 2013 myönnetyn edun on katsottava rahoitetuksi valtion varoista.

5.1.4.2   
  Valtion varoista tapahtunut rahoitus ennen 19 §:n mukaisen lisämaksun käyttöönottoa (vuosi 2011)

Valtion varoista tapahtunut rahoitus ennen 19 §:n mukaisen lisämaksun käyttöönottoa (vuosi 2011)

| (148) | StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan mukaista täyttä vapautusta alettiin soveltaa tammikuun 1 päivästä 2011 alkaen, mutta 19 §:n mukainen lisämaksu tuli voimaan vasta 1 päivänä tammikuuta 2012 (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 40 kappale). Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään komissio epäili, oliko vuonna 2011 myönnetyt vapautukset rahoitettu myös valtion varoista, ja pyysi Saksaa antamaan lisätietoja siitä, miten täysi vapautus rahoitettiin vuonna 2011. |
| --- | --- |

(148)

StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan mukaista täyttä vapautusta alettiin soveltaa tammikuun 1 päivästä 2011 alkaen, mutta 19 §:n mukainen lisämaksu tuli voimaan vasta 1 päivänä tammikuuta 2012 (ks. tämän päätöksen johdanto-osan 40 kappale). Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään komissio epäili, oliko vuonna 2011 myönnetyt vapautukset rahoitettu myös valtion varoista, ja pyysi Saksaa antamaan lisätietoja siitä, miten täysi vapautus rahoitettiin vuonna 2011.

| (149) | Saksan toimittamien lisätietojen perusteella ja ottaen huomioon asianomaisten osapuolten antamat huomautukset komissio ei katso, että vuoden 2011 rahoitusjärjestelyissä olisi käytetty valtion varoja. |
| --- | --- |

(149)

Saksan toimittamien lisätietojen perusteella ja ottaen huomioon asianomaisten osapuolten antamat huomautukset komissio ei katso, että vuoden 2011 rahoitusjärjestelyissä olisi käytetty valtion varoja.

| (150) | Kuten Saksa on todennut (ks. johdanto-osan 77 kappale) ja sääntelyviranomainen nimenomaisesti ilmoittanut 14 päivänä joulukuuta 2011 antamassaan sääntelypäätöksessä, vuonna 2011 ei ollut käytössä korvaus- ja kuittausjärjestelyä. Etenkään StromNev 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 6 ja 7 kohtaa ei tuolloin vielä sovellettu. Näin ollen tappioita, jotka syntyivät täydestä verkkomaksujen vapautuksesta vuonna 2011, ei siirretty loppukäyttäjille laajamittaisella kuittausjärjestelyllä tai – koska 19 §:n mukaista lisämaksua ei vielä peritty vuonna 2011 – valtion määräämällä pakollisella maksulla. |
| --- | --- |

(150)

Kuten Saksa on todennut (ks. johdanto-osan 77 kappale) ja sääntelyviranomainen nimenomaisesti ilmoittanut 14 päivänä joulukuuta 2011 antamassaan sääntelypäätöksessä, vuonna 2011 ei ollut käytössä korvaus- ja kuittausjärjestelyä. Etenkään StromNev 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 6 ja 7 kohtaa ei tuolloin vielä sovellettu. Näin ollen tappioita, jotka syntyivät täydestä verkkomaksujen vapautuksesta vuonna 2011, ei siirretty loppukäyttäjille laajamittaisella kuittausjärjestelyllä tai – koska 19 §:n mukaista lisämaksua ei vielä peritty vuonna 2011 – valtion määräämällä pakollisella maksulla.

| (151) | Sen sijaan, kuten 14 päivänä joulukuuta 2011 annetussa sääntelypäätöksessä määrätään, jakeluverkonhaltijoiden ja siirtoverkonhaltijoiden oli katettava täydestä vapautuksesta johtuvat tulonmenetykset vuonna 2011 omista varoistaan. |
| --- | --- |

(151)

Sen sijaan, kuten 14 päivänä joulukuuta 2011 annetussa sääntelypäätöksessä määrätään, jakeluverkonhaltijoiden ja siirtoverkonhaltijoiden oli katettava täydestä vapautuksesta johtuvat tulonmenetykset vuonna 2011 omista varoistaan.

| (152) | Ne pystyivät sisällyttämään nämä tappiot kuluiksi sääntelytileilleen, jotka oli perustettu ARegV 2011 -asetuksen nojalla. Kuten johdanto-osan 47 kappaleessa todetaan, vuonna 2011 aiheutuneita tulonmenetyksiä ei kuitenkaan voitu korvata mukauttamalla vuoden 2011 verkkomaksuja, koska niiden suuruus on määritettävä etukäteen eikä niitä voida muuttaa kesken vuoden. Tulonmenetykset – ellei niitä saatu korvattua muita tuloja kasvattamalla ja siis siirtoverkonhaltijoiden ja jakeluverkonhaltijoiden omilla varoilla vuonna 2011 – oli siis kirjattava sääntelytilille. Kun vuoden 2011 tulonmenetykset tasattiin vuonna 2013 päättyneen sääntelyjakson lopussa muiden kyseisen sääntelyjakson vuosien lisätuloilla, tappioita ei tällöin katettu, vaan siirtoverkonhaltijoiden ja jakeluverkonhaltijoiden oli katettava ne omilla varoillaan. Vain silloin, jos tappioita ei voitu korvata vuonna 2013 päättyneen sääntelyjakson lisätuloilla, vuoden 2011 tulonmenetykset saattoivat johtaa korvaukseen seuraavalla sääntelyjaksolla. Tässäkään tilanteessa ei kuitenkaan ollut takeita täysimääräisestä korvauksesta. Korvaukseen vaikuttivat myös muut tekijät, erityisesti jakeluverkonhaltijoiden ja siirtoverkonhaltijoiden tehokkuus (tai sen puute), sillä ARegV-asetus ei perustu todellisiin kustannuksiin vaan tehokkaan yrityksen optimaalisiin kustannuksiin. |
| --- | --- |

(152)

Ne pystyivät sisällyttämään nämä tappiot kuluiksi sääntelytileilleen, jotka oli perustettu ARegV 2011 -asetuksen nojalla. Kuten johdanto-osan 47 kappaleessa todetaan, vuonna 2011 aiheutuneita tulonmenetyksiä ei kuitenkaan voitu korvata mukauttamalla vuoden 2011 verkkomaksuja, koska niiden suuruus on määritettävä etukäteen eikä niitä voida muuttaa kesken vuoden. Tulonmenetykset – ellei niitä saatu korvattua muita tuloja kasvattamalla ja siis siirtoverkonhaltijoiden ja jakeluverkonhaltijoiden omilla varoilla vuonna 2011 – oli siis kirjattava sääntelytilille. Kun vuoden 2011 tulonmenetykset tasattiin vuonna 2013 päättyneen sääntelyjakson lopussa muiden kyseisen sääntelyjakson vuosien lisätuloilla, tappioita ei tällöin katettu, vaan siirtoverkonhaltijoiden ja jakeluverkonhaltijoiden oli katettava ne omilla varoillaan. Vain silloin, jos tappioita ei voitu korvata vuonna 2013 päättyneen sääntelyjakson lisätuloilla, vuoden 2011 tulonmenetykset saattoivat johtaa korvaukseen seuraavalla sääntelyjaksolla. Tässäkään tilanteessa ei kuitenkaan ollut takeita täysimääräisestä korvauksesta. Korvaukseen vaikuttivat myös muut tekijät, erityisesti jakeluverkonhaltijoiden ja siirtoverkonhaltijoiden tehokkuus (tai sen puute), sillä ARegV-asetus ei perustu todellisiin kustannuksiin vaan tehokkaan yrityksen optimaalisiin kustannuksiin.

| (153) | Verkonhaltijoilla ei siis ollut takeita siitä, että ne saisivat korvauksia täyden vapautuksen aiheuttamista vuoden 2011 tulonmenetyksistä. Toisin sanoen vuonna 2011 verkonhaltijoiden oli rahoitettava täysi vapautus omista varoistaan. |
| --- | --- |

(153)

Verkonhaltijoilla ei siis ollut takeita siitä, että ne saisivat korvauksia täyden vapautuksen aiheuttamista vuoden 2011 tulonmenetyksistä. Toisin sanoen vuonna 2011 verkonhaltijoiden oli rahoitettava täysi vapautus omista varoistaan.

| (154) | Siksi komissio katsoo, että etu, joka peruskuormasähkön kuluttajille myönnettiin täytenä vapautuksena verkkomaksuista vuonna 2011, oli rahoitettava verkonhaltijoiden omista varoista, eikä sitä siis rahoitettu valtion varoista (87). |
| --- | --- |

(154)

Siksi komissio katsoo, että etu, joka peruskuormasähkön kuluttajille myönnettiin täytenä vapautuksena verkkomaksuista vuonna 2011, oli rahoitettava verkonhaltijoiden omista varoista, eikä sitä siis rahoitettu valtion varoista (87).

87

5.1.5   VAIKUTUS JÄSENVALTIOIDEN VÄLISEEN KAUPPAAN

| (155) | Jotta kansallisen toimen katsottaisiin olevan valtiontukea, tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ei ole tarpeen osoittaa, että tuki todellisuudessa vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, vaan on ainoastaan tutkittava, saattaako tämä tuki vaikuttaa tuohon kauppaan (88). Erityisesti silloin, kun jäsenvaltion myöntämä tuki vahvistaa yrityksen asemaa unionin sisäisessä kaupassa muihin, kilpaileviin yrityksiin verrattuna, tuen on katsottava vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (89). |
| --- | --- |

(155)

Jotta kansallisen toimen katsottaisiin olevan valtiontukea, tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ei ole tarpeen osoittaa, että tuki todellisuudessa vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan, vaan on ainoastaan tutkittava, saattaako tämä tuki vaikuttaa tuohon kauppaan (88). Erityisesti silloin, kun jäsenvaltion myöntämä tuki vahvistaa yrityksen asemaa unionin sisäisessä kaupassa muihin, kilpaileviin yrityksiin verrattuna, tuen on katsottava vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (89).

88

89

| (156) | Kuten edellä on todettu, suuri osa asiaan liittyvistä yrityksistä toimii kemianteollisuudessa (sekä teollisuuskaasujen valmistuksen parissa), paperi-, tekstiili-, teräs- ja ei-rautametalliteollisuudessa, öljynjalostamoalalla ja lasinvalmistuksessa. Jotkin tuensaajina olevat yritykset ovat myös datakeskuksien toiminnasta vastaavia palveluntarjoajia. Kaikilla näillä aloilla käydään jäsenvaltioiden välistä kauppaa, johon liittyy tavaroiden vaihtoa rajojen yli. Kun asiaan liittyvät yritykset vapautettiin kustannuksesta, joka samalla alalla toimivien yritysten on muissa jäsenvaltioissa yleensä maksettava (verkkomaksut), täysi vapautus vahvistaa maksuvapautuksen saaneiden yritysten asemaa verrattuna muihin, kilpaileviin yrityksiin unionin sisäisessä kaupassa. Näin ollen täysi vapautus verkkomaksuista voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. |
| --- | --- |

(156)

Kuten edellä on todettu, suuri osa asiaan liittyvistä yrityksistä toimii kemianteollisuudessa (sekä teollisuuskaasujen valmistuksen parissa), paperi-, tekstiili-, teräs- ja ei-rautametalliteollisuudessa, öljynjalostamoalalla ja lasinvalmistuksessa. Jotkin tuensaajina olevat yritykset ovat myös datakeskuksien toiminnasta vastaavia palveluntarjoajia. Kaikilla näillä aloilla käydään jäsenvaltioiden välistä kauppaa, johon liittyy tavaroiden vaihtoa rajojen yli. Kun asiaan liittyvät yritykset vapautettiin kustannuksesta, joka samalla alalla toimivien yritysten on muissa jäsenvaltioissa yleensä maksettava (verkkomaksut), täysi vapautus vahvistaa maksuvapautuksen saaneiden yritysten asemaa verrattuna muihin, kilpaileviin yrityksiin unionin sisäisessä kaupassa. Näin ollen täysi vapautus verkkomaksuista voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.

5.1.6   VAIKUTUS KILPAILUUN

| (157) | Valtion myöntämän toimenpiteen katsotaan vääristävän tai uhkaavan vääristää kilpailua, jos se on omiaan parantamaan vastaanottajan kilpailuasemaa verrattuna muihin yrityksiin, joiden kanssa se kilpailee (90). |
| --- | --- |

(157)

Valtion myöntämän toimenpiteen katsotaan vääristävän tai uhkaavan vääristää kilpailua, jos se on omiaan parantamaan vastaanottajan kilpailuasemaa verrattuna muihin yrityksiin, joiden kanssa se kilpailee (90).

90

| (158) | Niillä valmistusteollisuuden aloilla, joilla maksuvapautuksen saaneet yritykset yleensä toimivat, ja datakeskusten markkinoilla, on kilpailua. Monilla näistä toimialoista sähkökustannusten osuus tuotantokustannuksista on varsin suuri, kuten Saksa on vahvistanut 6 päivänä joulukuuta 2013 päivätyssä kirjeessään paperi- ja sementti- ja kemianteollisuuden sekä alumiiniteollisuuden ja muun metalliteollisuuden osalta. Näin ollen täysi vapautus verkkomaksuista pienentää vapautuksen saaneiden yritysten tuotantokustannuksia. Täysi vapautus voi siis parantaa tuensaajina olevien, vapautuksen saaneiden yritysten kilpailuasemaa niiden muissa jäsenvaltioissa toimiviin kilpailijoihin nähden. Todennäköisesti se parantaa myös niiden kilpailuasemaa verrattuna niihin yrityksiin, joiden vuotuinen sähkönkulutus on alle 10 GWh ja 7 000 käyttötuntia mutta jotka kuitenkin toimivat samalla alalla. Näin ollen täysi vapautus vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua. |
| --- | --- |

(158)

Niillä valmistusteollisuuden aloilla, joilla maksuvapautuksen saaneet yritykset yleensä toimivat, ja datakeskusten markkinoilla, on kilpailua. Monilla näistä toimialoista sähkökustannusten osuus tuotantokustannuksista on varsin suuri, kuten Saksa on vahvistanut 6 päivänä joulukuuta 2013 päivätyssä kirjeessään paperi- ja sementti- ja kemianteollisuuden sekä alumiiniteollisuuden ja muun metalliteollisuuden osalta. Näin ollen täysi vapautus verkkomaksuista pienentää vapautuksen saaneiden yritysten tuotantokustannuksia. Täysi vapautus voi siis parantaa tuensaajina olevien, vapautuksen saaneiden yritysten kilpailuasemaa niiden muissa jäsenvaltioissa toimiviin kilpailijoihin nähden. Todennäköisesti se parantaa myös niiden kilpailuasemaa verrattuna niihin yrityksiin, joiden vuotuinen sähkönkulutus on alle 10 GWh ja 7 000 käyttötuntia mutta jotka kuitenkin toimivat samalla alalla. Näin ollen täysi vapautus vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua.

| (159) | Kauppaan kohdistuvaa tai kilpailua vääristävää vaikutusta ei voida sulkea pois sen väitteen perusteella, että sähkökustannukset ovat Saksassa suuremmat kuin muissa jäsenvaltioissa. StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla täysi vapautus verkkomaksuista myönnettiin peruskuormasähkön kuluttajille. Sen vuoksi näille kuluttajille ei tullut taloudellista taakkaa sähköverkon käyttämisestä, kun taas muiden jäsenvaltioiden kilpailevien yritysten oli maksettava verkkomaksut. Lisäksi tuomioistuin on jo todennut, että se, että jäsenvaltio pyrkii yksipuolisin toimin lähentämään kilpailuolosuhteita tietyllä talouden alalla toisissa jäsenvaltioissa vallitseviin edellytyksiin nähden, ei muuta sitä, että toimenpiteet ovat tukea (91). |
| --- | --- |

(159)

Kauppaan kohdistuvaa tai kilpailua vääristävää vaikutusta ei voida sulkea pois sen väitteen perusteella, että sähkökustannukset ovat Saksassa suuremmat kuin muissa jäsenvaltioissa. StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla täysi vapautus verkkomaksuista myönnettiin peruskuormasähkön kuluttajille. Sen vuoksi näille kuluttajille ei tullut taloudellista taakkaa sähköverkon käyttämisestä, kun taas muiden jäsenvaltioiden kilpailevien yritysten oli maksettava verkkomaksut. Lisäksi tuomioistuin on jo todennut, että se, että jäsenvaltio pyrkii yksipuolisin toimin lähentämään kilpailuolosuhteita tietyllä talouden alalla toisissa jäsenvaltioissa vallitseviin edellytyksiin nähden, ei muuta sitä, että toimenpiteet ovat tukea (91).

91

5.1.7   PÄÄTELMÄ TUEN OLEMASSAOLOSTA

| (160) | Edellä sanotun perusteella vuosina 2012 ja 2013 niille peruskuormasähkön kuluttajille, joiden vuotuinen sähkönkulutus ylitti 10 GWh ja 7 000 käyttötuntia, myönnetty täysi vapautus verkkomaksuista on valtiontukea, sillä sen avulla nämä kuluttajat vapautettiin niiden sähkönkulutuksesta aiheutuneista verkkomaksuista ja vähimmäismaksusta, joka oli 20 prosenttia julkaistusta verkkomaksusta. |
| --- | --- |

(160)

Edellä sanotun perusteella vuosina 2012 ja 2013 niille peruskuormasähkön kuluttajille, joiden vuotuinen sähkönkulutus ylitti 10 GWh ja 7 000 käyttötuntia, myönnetty täysi vapautus verkkomaksuista on valtiontukea, sillä sen avulla nämä kuluttajat vapautettiin niiden sähkönkulutuksesta aiheutuneista verkkomaksuista ja vähimmäismaksusta, joka oli 20 prosenttia julkaistusta verkkomaksusta.

| (161) | Vuonna 2011 myönnettyä vapautusta verkkomaksuista ei rahoitettu valtion varoista, eikä se näin ollen ollut valtiontukea. |
| --- | --- |

(161)

Vuonna 2011 myönnettyä vapautusta verkkomaksuista ei rahoitettu valtion varoista, eikä se näin ollen ollut valtiontukea.

5.2   SÄÄNTÖJENVASTAISUUS

SÄÄNTÖJENVASTAISUUS

| (162) | Koska Saksa ei ilmoittanut toimenpiteestä ennen sen toteutusta, se ei täyttänyt SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisia velvollisuuksiaan. Näin ollen tuki on sääntöjenvastaista valtiontukea. |
| --- | --- |

(162)

Koska Saksa ei ilmoittanut toimenpiteestä ennen sen toteutusta, se ei täyttänyt SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisia velvollisuuksiaan. Näin ollen tuki on sääntöjenvastaista valtiontukea.

5.3   SOVELTUVUUS SISÄMARKKINOILLE

SOVELTUVUUS SISÄMARKKINOILLE

| (163) | Jäljempänä esitetty arviointi tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille koskee ainoastaan peruskuormasähkön kuluttajille vuosina 2012 ja 2013 myönnettyä täyttä vapautusta, sillä se on valtiontukea (ks. johdanto-osan 160 kappale). |
| --- | --- |

(163)

Jäljempänä esitetty arviointi tuen soveltuvuudesta sisämarkkinoille koskee ainoastaan peruskuormasähkön kuluttajille vuosina 2012 ja 2013 myönnettyä täyttä vapautusta, sillä se on valtiontukea (ks. johdanto-osan 160 kappale).

| (164) | Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään komissio esitti epäilyjä siitä, voidaanko peruskuormasähkön kuluttajille myönnetyn täyden vapautuksen verkkomaksuista katsoa soveltuvan sisämarkkinoille. Sen vuoksi komissio pyysi Saksaa toimittamaan lisähuomautuksia täyden vapautuksen soveltuvuudesta sisämarkkinoille. |
| --- | --- |

(164)

Menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään komissio esitti epäilyjä siitä, voidaanko peruskuormasähkön kuluttajille myönnetyn täyden vapautuksen verkkomaksuista katsoa soveltuvan sisämarkkinoille. Sen vuoksi komissio pyysi Saksaa toimittamaan lisähuomautuksia täyden vapautuksen soveltuvuudesta sisämarkkinoille.

| (165) | Saksan mukaan täyttä vapautusta voidaan pitää sisämarkkinoille soveltuvana SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b tai c alakohdan nojalla, koska sillä pyrittiin pääsemään seuraaviin tavoitteisiin:






  — | luotettavan sähköntuotannon takaaminen |
| --- | --- | --- |

(165)

Saksan mukaan täyttä vapautusta voidaan pitää sisämarkkinoille soveltuvana SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b tai c alakohdan nojalla, koska sillä pyrittiin pääsemään seuraaviin tavoitteisiin:

—

luotettavan sähköntuotannon takaaminen

| — | uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistäminen |
| --- | --- |

—

uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistäminen

| — | järjestelmän käyttäjiä syrjimättömän, direktiivin 2009/72/EY 32 artiklassa tarkoitetun verkkoon pääsyä koskevan järjestelmän toteuttaminen |
| --- | --- |

—

järjestelmän käyttäjiä syrjimättömän, direktiivin 2009/72/EY 32 artiklassa tarkoitetun verkkoon pääsyä koskevan järjestelmän toteuttaminen

| — | sen varmistaminen, että verkkomaksut vastaavat todellisia kustannuksia asetuksen (EY) N:o 714/2009 14 artiklan mukaisesti. |
| --- | --- |

—

sen varmistaminen, että verkkomaksut vastaavat todellisia kustannuksia asetuksen (EY) N:o 714/2009 14 artiklan mukaisesti.

| (166) | Saksan mukaan täysi vapautus yleensäkin tehostaa Euroopan teollisuuden kilpailukykyä ja on Euroopan uudelleenteollistamista koskevan unionin tavoitteen mukainen. |
| --- | --- |

(166)

Saksan mukaan täysi vapautus yleensäkin tehostaa Euroopan teollisuuden kilpailukykyä ja on Euroopan uudelleenteollistamista koskevan unionin tavoitteen mukainen.

5.3.1   SOVELTUVUUS 107 ARTIKLAN 3 KOHDAN B ALAKOHDAN NOJALLA

| (167) | Saksan ensimmäisestä soveltuvuutta koskevasta perustelusta todettakoon, ettei täysi vapautus liity mihinkään tiettyyn ja konkreettiseen ”Euroopan yhteistä etua koskevaan tärkeään hankkeeseen”. Saksa ei ole kuvannut sellaista hanketta, jonka toteuttamista täysi vapautus verkkomaksuista edistäisi. Saksa ei liioin ole toimittanut sellaisia tietoja, jotka osoittaisivat, että täydellä vapautuksella poistettaisiin Saksan taloudessa oleva vakava häiriö. Täyttä vapautusta ei siis voida perustella SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla. |
| --- | --- |

(167)

Saksan ensimmäisestä soveltuvuutta koskevasta perustelusta todettakoon, ettei täysi vapautus liity mihinkään tiettyyn ja konkreettiseen ”Euroopan yhteistä etua koskevaan tärkeään hankkeeseen”. Saksa ei ole kuvannut sellaista hanketta, jonka toteuttamista täysi vapautus verkkomaksuista edistäisi. Saksa ei liioin ole toimittanut sellaisia tietoja, jotka osoittaisivat, että täydellä vapautuksella poistettaisiin Saksan taloudessa oleva vakava häiriö. Täyttä vapautusta ei siis voida perustella SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla.

5.3.2   SOVELTUVUUS 107 ARTIKLAN 3 KOHDAN C ALAKOHDAN NOJALLA

| (168) | SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään valtiontuen kieltämistä unionissa koskevasta yleisperiaatteesta. Komissio voi kuitenkin todeta tukitoimenpiteen soveltuvaksi suoraan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla, jos sillä on tarkkaan määritetty yhteisen edun mukainen tavoite ja jos toimenpide on asianmukainen tämän tavoitteen saavuttamiseksi (92), tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi ja jos sillä on kannustava vaikutus ja jos se on oikeasuhteinen, mikäli yhteisen edun mukaisen tavoitteen myönteiset vaikutukset ovat suuremmat kuin kilpailuun ja kauppaan kohdistuvat kielteiset vaikutukset. |
| --- | --- |

(168)

SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määrätään valtiontuen kieltämistä unionissa koskevasta yleisperiaatteesta. Komissio voi kuitenkin todeta tukitoimenpiteen soveltuvaksi suoraan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla, jos sillä on tarkkaan määritetty yhteisen edun mukainen tavoite ja jos toimenpide on asianmukainen tämän tavoitteen saavuttamiseksi (92), tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi ja jos sillä on kannustava vaikutus ja jos se on oikeasuhteinen, mikäli yhteisen edun mukaisen tavoitteen myönteiset vaikutukset ovat suuremmat kuin kilpailuun ja kauppaan kohdistuvat kielteiset vaikutukset.

92

| (169) | Soveltuvuuden osalta todistustaakka on jäsenvaltiolla (93). |
| --- | --- |

(169)

Soveltuvuuden osalta todistustaakka on jäsenvaltiolla (93).

93

| (170) | Koska Saksa on väittänyt, että täysi vapautus edisti uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuotantoa ja paransi toimitusvarmuutta, komissio on selvittänyt, onko tämä tukitoimenpide ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen (94) mukainen. Suuntaviivoissa ei kuitenkaan ole soveltuvuuteen liittyviä sääntöjä toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on taata toimitusvarmuus. Uusiutuvien energialähteiden käytön edistämisen osalta suuntaviivat sisältävät vain uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuotantolaitoksille myönnettävää tukea koskevia soveltuvuuskriteerejä (suuntaviivojen 1.5.6 jakso). Nämä kriteerit eivät kuitenkaan liity nyt käsiteltävänä olevan asian kaltaisiin toimenpiteisiin, joissa kyse on sähkönkuluttajien vapauttamisesta verkkomaksuista niiden ”kannustamiseksi” pysymään verkkoon liitettynä, jotta olisi todennäköisempää, että kuluttajat kuluttaisivat myös uusiutuvista lähteistä tuotettavaa sähköä sitten, kun sitä tuotetaan. Suuntaviivoja ei voida soveltaa nyt käsiteltävään asiaan. Siksi komissio on tutkinut täyden vapauden soveltuvuuden sisämarkkinoille suoraan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla. |
| --- | --- |

(170)

Koska Saksa on väittänyt, että täysi vapautus edisti uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuotantoa ja paransi toimitusvarmuutta, komissio on selvittänyt, onko tämä tukitoimenpide ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen (94) mukainen. Suuntaviivoissa ei kuitenkaan ole soveltuvuuteen liittyviä sääntöjä toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on taata toimitusvarmuus. Uusiutuvien energialähteiden käytön edistämisen osalta suuntaviivat sisältävät vain uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuotantolaitoksille myönnettävää tukea koskevia soveltuvuuskriteerejä (suuntaviivojen 1.5.6 jakso). Nämä kriteerit eivät kuitenkaan liity nyt käsiteltävänä olevan asian kaltaisiin toimenpiteisiin, joissa kyse on sähkönkuluttajien vapauttamisesta verkkomaksuista niiden ”kannustamiseksi” pysymään verkkoon liitettynä, jotta olisi todennäköisempää, että kuluttajat kuluttaisivat myös uusiutuvista lähteistä tuotettavaa sähköä sitten, kun sitä tuotetaan. Suuntaviivoja ei voida soveltaa nyt käsiteltävään asiaan. Siksi komissio on tutkinut täyden vapauden soveltuvuuden sisämarkkinoille suoraan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan nojalla.

94

5.3.2.1   
  Yhteisen edun mukainen tavoite ja tuen tarkoituksenmukaisuus

Yhteisen edun mukainen tavoite ja tuen tarkoituksenmukaisuus

5.3.2.1.1   Yhdenmukaisuus verkkomaksuja koskevan EU-lainsäädännön kanssa

Yhdenmukaisuus verkkomaksuja koskevan EU-lainsäädännön kanssa

| (171) | Tältä osin viitataan tämän päätöksen johdanto-osan 85–121 kappaleessa esitettyihin havaintoihin. Kuten näissä havainnoissa on osoitettu, tietyt kriteerit täyttäville peruskuormasähkön kuluttajille vuosina 2011–2013 myönnetystä täydestä vapautuksesta koitui niille valikoivaa etua, koska ne vapautettiin samalla myös niiden sähkönkulutuksesta johtuvista verkkokustannuksista. Tämä on vastoin tavoitetta, jonka mukaan on varmistettava, että verkkomaksut vastaavat todellisia kustannuksia asetuksen (EU) N:o 714/2009 14 artiklan mukaisesti, ja se on myös vastoin syrjimättömyyden periaatetta. Siksi komissio ei yhdy Saksan näkemykseen, jonka mukaan täysi vapautus verkkomaksuista edistää näiden tavoitteiden saavuttamista tai että se olisi tarpeen EU:n lainsäädännön nojalla. |
| --- | --- |

(171)

Tältä osin viitataan tämän päätöksen johdanto-osan 85–121 kappaleessa esitettyihin havaintoihin. Kuten näissä havainnoissa on osoitettu, tietyt kriteerit täyttäville peruskuormasähkön kuluttajille vuosina 2011–2013 myönnetystä täydestä vapautuksesta koitui niille valikoivaa etua, koska ne vapautettiin samalla myös niiden sähkönkulutuksesta johtuvista verkkokustannuksista. Tämä on vastoin tavoitetta, jonka mukaan on varmistettava, että verkkomaksut vastaavat todellisia kustannuksia asetuksen (EU) N:o 714/2009 14 artiklan mukaisesti, ja se on myös vastoin syrjimättömyyden periaatetta. Siksi komissio ei yhdy Saksan näkemykseen, jonka mukaan täysi vapautus verkkomaksuista edistää näiden tavoitteiden saavuttamista tai että se olisi tarpeen EU:n lainsäädännön nojalla.

5.3.2.1.2   Toimitusvarmuuden takaaminen ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistäminen

Toimitusvarmuuden takaaminen ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistäminen

| (172) | Saksa väittää, että täysi vapautus edisti toimitusvarmuutta ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käyttöä kolmella tavalla (ks. johdanto-osan 165 kappale):






  — | Saksan mukaan peruskuormasähkön kuluttajat ensinnäkin vastasivat verkon vakautta parantavasta palvelusta vuosina 2011–2013, ennen kuin verkkoa vakauttava toimet voitiin ottaa käyttöön. Saksa katsoo, että maksuvapautuksen saaneiden peruskuormasähkön kuluttajien jatkuva ja tasainen sähkönkulutus vähentäisi verkon kuormitusta ja siten vakauttaisi sitä. Maksuista vapautetun peruskuormasähkön kulutuksen ennakoitavuus edistäisi sähköntuotantokapasiteetin tehokasta hyödyntämistä samalla, kun taajuus- ja jännitepoikkeamat vähenisivät. Tämä pienentäisi reservien ja täydennyssähkön tarvetta. Lisäksi Saksa katsoo, että maksuvapautuksen saaneet peruskuormasähkön kuluttajat sijaitsevat usein suurten voimalaitosten lähettyvillä. Näin ollen sähkönsiirtomatka on melko lyhyt, mikä taas pienentää siirtohäviöitä ja loistehon varmistavien laitteiden tarvetta. Asianomaiset osapuolet ovat myös korostaneet, että peruskuormasähkön kuluttajat on usein sisällytetty siirtoverkonhaltijoiden viisivaiheiseen kuormituksenohjaussuunnitelmaan sopimuksetta ja korvauksetta. Lisäksi jotkut asianomaiset osapuolet ovat todenneet, että loppukäyttäjien on täytettävä tietyt tekniset määritykset, jos ne haluavat liittyä sähköverkkoon, ja että tämä edellyttää tiettyjä investointeja, joilla parannetaan jännitetason ylläpitoa ilman, että siitä maksettaisiin korvausta. |
| --- | --- | --- |

(172)

Saksa väittää, että täysi vapautus edisti toimitusvarmuutta ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käyttöä kolmella tavalla (ks. johdanto-osan 165 kappale):

—

Saksan mukaan peruskuormasähkön kuluttajat ensinnäkin vastasivat verkon vakautta parantavasta palvelusta vuosina 2011–2013, ennen kuin verkkoa vakauttava toimet voitiin ottaa käyttöön. Saksa katsoo, että maksuvapautuksen saaneiden peruskuormasähkön kuluttajien jatkuva ja tasainen sähkönkulutus vähentäisi verkon kuormitusta ja siten vakauttaisi sitä. Maksuista vapautetun peruskuormasähkön kulutuksen ennakoitavuus edistäisi sähköntuotantokapasiteetin tehokasta hyödyntämistä samalla, kun taajuus- ja jännitepoikkeamat vähenisivät. Tämä pienentäisi reservien ja täydennyssähkön tarvetta. Lisäksi Saksa katsoo, että maksuvapautuksen saaneet peruskuormasähkön kuluttajat sijaitsevat usein suurten voimalaitosten lähettyvillä. Näin ollen sähkönsiirtomatka on melko lyhyt, mikä taas pienentää siirtohäviöitä ja loistehon varmistavien laitteiden tarvetta. Asianomaiset osapuolet ovat myös korostaneet, että peruskuormasähkön kuluttajat on usein sisällytetty siirtoverkonhaltijoiden viisivaiheiseen kuormituksenohjaussuunnitelmaan sopimuksetta ja korvauksetta. Lisäksi jotkut asianomaiset osapuolet ovat todenneet, että loppukäyttäjien on täytettävä tietyt tekniset määritykset, jos ne haluavat liittyä sähköverkkoon, ja että tämä edellyttää tiettyjä investointeja, joilla parannetaan jännitetason ylläpitoa ilman, että siitä maksettaisiin korvausta.

| — | Saksan mukaan perinteisiä voimalaitoksia tarvittiin myös varmistamaan verkonhallinta silloin, kun uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käyttö lisääntyi odotettua nopeammin eikä sähköntuotantojärjestelmään ollut vielä kehitetty joustavuutta parantavia ratkaisuja (kuten kysynnänohjausta (95)), sillä perinteiset voimalaitokset tuottavat myös tärkeitä lisäpalveluja verkkoon, ja jotta nämä perinteiset voimalaitokset säilyisivät, tarvittiin peruskuormasähkön kuluttajia etenkin, kun uusiutuvista energialähteistä peräisin olevan sähkön osuus kasvoi. |
| --- | --- |

—

Saksan mukaan perinteisiä voimalaitoksia tarvittiin myös varmistamaan verkonhallinta silloin, kun uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käyttö lisääntyi odotettua nopeammin eikä sähköntuotantojärjestelmään ollut vielä kehitetty joustavuutta parantavia ratkaisuja (kuten kysynnänohjausta (95)), sillä perinteiset voimalaitokset tuottavat myös tärkeitä lisäpalveluja verkkoon, ja jotta nämä perinteiset voimalaitokset säilyisivät, tarvittiin peruskuormasähkön kuluttajia etenkin, kun uusiutuvista energialähteistä peräisin olevan sähkön osuus kasvoi.

95

| — | Samalla Saksa toteaa, että peruskuormasähkön kuluttajien vakaalla sähkönkulutuksella varmistettiin, että uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä myös käytettiin aina, kun sitä tuotettiin. Tämä puolestaan vähensi tarvetta ryhtyä (muihin ja kalliimpiin) verkkoa vakauttaviin toimiin (toiminnan rajoittaminen). Tämä taas vauhditti energiakäännettä ja edisti uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käyttöä. |
| --- | --- |

—

Samalla Saksa toteaa, että peruskuormasähkön kuluttajien vakaalla sähkönkulutuksella varmistettiin, että uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä myös käytettiin aina, kun sitä tuotettiin. Tämä puolestaan vähensi tarvetta ryhtyä (muihin ja kalliimpiin) verkkoa vakauttaviin toimiin (toiminnan rajoittaminen). Tämä taas vauhditti energiakäännettä ja edisti uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käyttöä.

| (173) | Todettakoon yleisesti, että toimitusvarmuuden varmistamisen ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisen katsotaan olevan yhteisen edun mukaisia tavoitteita (96). |
| --- | --- |

(173)

Todettakoon yleisesti, että toimitusvarmuuden varmistamisen ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisen katsotaan olevan yhteisen edun mukaisia tavoitteita (96).

96

| (174) | On kuitenkin todettava, ettei ole osoitettu selvästi, että täysi vapautus saattaisi vaikuttaa toimitusvarmuutta ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämistä koskevien tavoitteiden toteutumiseen ja että se olisi tämän kannalta tarkoituksenmukaista. Saksa ei ole etenkään osoittanut, että täysi vapautus saattaisi vaikuttaa mainittujen tavoitteiden toteutumiseen ja olla sen kannalta tarkoituksenmukainen. Kuten jäljempänä selitetään, täysi vapautus johtaa tavoitteiden toteutumisen kannalta ristiriitaisiin tuloksiin, ja se voi myös estää näiden tavoitteiden toteutumisen. |
| --- | --- |

(174)

On kuitenkin todettava, ettei ole osoitettu selvästi, että täysi vapautus saattaisi vaikuttaa toimitusvarmuutta ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämistä koskevien tavoitteiden toteutumiseen ja että se olisi tämän kannalta tarkoituksenmukaista. Saksa ei ole etenkään osoittanut, että täysi vapautus saattaisi vaikuttaa mainittujen tavoitteiden toteutumiseen ja olla sen kannalta tarkoituksenmukainen. Kuten jäljempänä selitetään, täysi vapautus johtaa tavoitteiden toteutumisen kannalta ristiriitaisiin tuloksiin, ja se voi myös estää näiden tavoitteiden toteutumisen.

5.3.2.1.2.1   Peruskuormasähkön kulutus voi olla esteenä uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämiselle ja toimitusvarmuuden varmistamiselle

Peruskuormasähkön kulutus voi olla esteenä uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämiselle ja toimitusvarmuuden varmistamiselle

| (175) | Osoittaakseen, että StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla myönnetty täysi vapautus oli omiaan vaikuttamaan toimitusvarmuuden varmistamiseen vuosina 2011–2013 ja oli sen kannalta tarkoituksenmukaista, Saksa on viitannut peruskuormasähkön kuluttajien tiettyihin ominaisuuksiin, jotka helpottavat verkon hallintaa ja hyödyttävät kaikkia verkonkäyttäjiä: niiden vakaa ja ennustettava sähköntarve vähentää tasaustoimien, reservien käytön ja ajojärjestyksen uudelleen määrittämisen tarvetta. Lisäksi ne aiheuttavat muita vähemmän sähköhäviötä siirron aikana ja pienentävät loistehon kompensointilaitteiden tarvetta, koska ne sijaitsevat yleensä voimalaitosten lähellä. |
| --- | --- |

(175)

Osoittaakseen, että StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla myönnetty täysi vapautus oli omiaan vaikuttamaan toimitusvarmuuden varmistamiseen vuosina 2011–2013 ja oli sen kannalta tarkoituksenmukaista, Saksa on viitannut peruskuormasähkön kuluttajien tiettyihin ominaisuuksiin, jotka helpottavat verkon hallintaa ja hyödyttävät kaikkia verkonkäyttäjiä: niiden vakaa ja ennustettava sähköntarve vähentää tasaustoimien, reservien käytön ja ajojärjestyksen uudelleen määrittämisen tarvetta. Lisäksi ne aiheuttavat muita vähemmän sähköhäviötä siirron aikana ja pienentävät loistehon kompensointilaitteiden tarvetta, koska ne sijaitsevat yleensä voimalaitosten lähellä.

| (176) | Nämä seikat voivat vähentää verkkokustannuksia ja helpottaa verkon hallintaa. Niiden voidaan katsoa myös epäsuorasti auttavan siirtoverkonhaltijoita täyttämään toimitusvarmuuden varmistamista koskevat velvoitteensa. Jos kuitenkin oletetaan, että täsmälleen samat seikat, jotka otettiin jo huomioon yksilöllisten verkkomaksujen perustelemisessa, voidaan ottaa uudelleen huomioon, jotta vapautusta voitaisiin pitää yhteisen edun mukaisena tavoitteena, vapautus ei missään tapauksessa olisi tarpeen, sillä ei olisi kannustavaa vaikutusta eikä sillä varmistettaisi tuen oikeasuhteisuutta. Tätä perustellaan jäljempänä tarkemmin (5.3.2.2–5.3.2.4 jakso). Lisäksi, kuten jäljempänä osoitetaan, vapautus ja ehdot, joiden mukaan se myönnettiin, voivat olla myös esteitä joustavuutta parantaville toimille, jotka Saksa otti käyttöön vuonna 2013 toimitusvarmuuden kohentamiseksi (ks. johdanto-osan 179 kappale jäljempänä), ja se voi myös lisätä uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämiseen liittyviä kustannuksia (ks. johdanto-osan 181 kappale jäljempänä). Näistä syistä vapautusta ei voida pitää tarkoituksenmukaisena tavoitteiden (toimitusvarmuuden ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistäminen) toteutumisen kannalta. |
| --- | --- |

(176)

Nämä seikat voivat vähentää verkkokustannuksia ja helpottaa verkon hallintaa. Niiden voidaan katsoa myös epäsuorasti auttavan siirtoverkonhaltijoita täyttämään toimitusvarmuuden varmistamista koskevat velvoitteensa. Jos kuitenkin oletetaan, että täsmälleen samat seikat, jotka otettiin jo huomioon yksilöllisten verkkomaksujen perustelemisessa, voidaan ottaa uudelleen huomioon, jotta vapautusta voitaisiin pitää yhteisen edun mukaisena tavoitteena, vapautus ei missään tapauksessa olisi tarpeen, sillä ei olisi kannustavaa vaikutusta eikä sillä varmistettaisi tuen oikeasuhteisuutta. Tätä perustellaan jäljempänä tarkemmin (5.3.2.2–5.3.2.4 jakso). Lisäksi, kuten jäljempänä osoitetaan, vapautus ja ehdot, joiden mukaan se myönnettiin, voivat olla myös esteitä joustavuutta parantaville toimille, jotka Saksa otti käyttöön vuonna 2013 toimitusvarmuuden kohentamiseksi (ks. johdanto-osan 179 kappale jäljempänä), ja se voi myös lisätä uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämiseen liittyviä kustannuksia (ks. johdanto-osan 181 kappale jäljempänä). Näistä syistä vapautusta ei voida pitää tarkoituksenmukaisena tavoitteiden (toimitusvarmuuden ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistäminen) toteutumisen kannalta.

| (177) | Saksa ja asianomaiset osapuolet toteavat myös, että täydestä vapautuksesta voisi olla hyötyä taajuuden säätelyssä ja jännitetason ylläpitämisessä. |
| --- | --- |

(177)

Saksa ja asianomaiset osapuolet toteavat myös, että täydestä vapautuksesta voisi olla hyötyä taajuuden säätelyssä ja jännitetason ylläpitämisessä.

| (178) | Taajuuden säätely ja jännitetason ylläpitäminen, joihin Saksa ja asianosaiset viittaavat, eivät kuitenkaan ole peruskuormasähkön kuluttajien vaan perinteisten voimalaitosten tarjoamia palveluja, minkä sekä Saksa että asianomaiset osapuolet myöntävätkin huomautuksissaan. Lisäksi ne väittävät, että peruskuormasähkön kuluttajia tarvitaan perinteisten voimalaitosten kannattavuuden säilyttämiseksi. Tätä väitettä tarkastellaan johdanto-osan 183–188 kappaleessa, ja komissio viittaa näissä kappaleissa esitettyihin havaintoihin. Viisivaiheisen kuormituksenohjaussuunnitelman osalta viitataan johdanto-osan 97 kappaleessa esitettyihin havaintoihin, joiden mukaan täyttä vapautusta ei voitu katsoa korvaukseksi viisivaiheiseen kuormituksenohjaussuunnitelmaan sisällyttämisestä. Niistä laitteista, jotka peruskuormasähkön kuluttajien on asennettava täyttääkseen sen vaatimuksen, että muutoskerroin pysyy välillä + 0,9 ja – 0,9, on jo todettu, että tämän velvoitteen tarkoituksena on varmistaa verkon turvallinen ja normaali hallinta. Lisäksi tämä velvoite koskee jokaista kuluttajaa, joka hakee pääsyä verkkoon, eikä pelkästään peruskuormasähkön kuluttajia (ks. johdanto-osan 99 kappale ja sitä seuraavat kappaleet). Sillä ei siis voida perustella vapautuksen myöntämistä peruskuormasähkön kuluttajille. |
| --- | --- |

(178)

Taajuuden säätely ja jännitetason ylläpitäminen, joihin Saksa ja asianosaiset viittaavat, eivät kuitenkaan ole peruskuormasähkön kuluttajien vaan perinteisten voimalaitosten tarjoamia palveluja, minkä sekä Saksa että asianomaiset osapuolet myöntävätkin huomautuksissaan. Lisäksi ne väittävät, että peruskuormasähkön kuluttajia tarvitaan perinteisten voimalaitosten kannattavuuden säilyttämiseksi. Tätä väitettä tarkastellaan johdanto-osan 183–188 kappaleessa, ja komissio viittaa näissä kappaleissa esitettyihin havaintoihin. Viisivaiheisen kuormituksenohjaussuunnitelman osalta viitataan johdanto-osan 97 kappaleessa esitettyihin havaintoihin, joiden mukaan täyttä vapautusta ei voitu katsoa korvaukseksi viisivaiheiseen kuormituksenohjaussuunnitelmaan sisällyttämisestä. Niistä laitteista, jotka peruskuormasähkön kuluttajien on asennettava täyttääkseen sen vaatimuksen, että muutoskerroin pysyy välillä + 0,9 ja – 0,9, on jo todettu, että tämän velvoitteen tarkoituksena on varmistaa verkon turvallinen ja normaali hallinta. Lisäksi tämä velvoite koskee jokaista kuluttajaa, joka hakee pääsyä verkkoon, eikä pelkästään peruskuormasähkön kuluttajia (ks. johdanto-osan 99 kappale ja sitä seuraavat kappaleet). Sillä ei siis voida perustella vapautuksen myöntämistä peruskuormasähkön kuluttajille.

| (179) | Saksa ilmaisi huomautuksissaan, että täydestä vapautuksesta oli hyötyä toimitusvarmuudelle vain siirtymäjaksolla (2011–2013) ennen erilaisten sähköjärjestelmän joustavuutta parantavien toimien käyttöönottoa. Saksa antoi kuitenkin jo vuonna 2012 irrotuskelpoisia kuormasopimuksia koskevan asetuksen (jäljempänä ’ABLAV-asetus’) (97), jonka tarkoituksena oli ostaa kolme gigawattia (jäljempänä ’GW’) irrotuskelpoista kuormaa kysynnän joustavoittamiseksi. Asetus tuli voimaan vuonna 2013 (täyden vapautuksen viimeisenä voimassaolovuotena), ja se perustui EnWG 2011 -lain 13 §:n 4a momenttiin. Sen tarkoituksena oli tuoda verkonhaltijoiden saataville irrotuskelpoisia kuormia sellaisia tilanteita varten, jolloin kysyntää on liikaa saatavilla olevaan tuotantoon nähden. Näitä tilanteita voi ilmaantua useammin sellaisissa sähköverkoissa, joissa käytettävän uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön osuus on (ajoittain) suuri: tällöin tuulen tai auringonsäteilyn nopea heikkeneminen voi johtaa myös äkilliseen tuotannon supistumiseen. Myös tuuli- ja aurinkoenergiaa voidaan saada sääennusteen perusteella odotettua vähemmän. On kuitenkin todettava, että peruskuormasähkön kuluttajien täysi vapautus on tosiasiassa kannustin niille kuluttajille olla tarjoamatta ABLAV-asetuksen mukaista irrotettavaa kuormaa, koska tällöin ne eivät saavuttaisi 7 000 käyttötunnin rajaa, ja tällöin vapautus on ristiriidassa toisen toimen tavoitteen eli toimitusvarmuuden varmistamisen kanssa. Näin ollen täysi vapautus oli vuonna 2013 esteenä toiselle toimelle eli toimitusvarmuuden varmistamiselle, sillä se ei kannustanut peruskuormasähkön kuluttajia tarjoamaan irrotuskelpoista kuormaa. |
| --- | --- |

(179)

Saksa ilmaisi huomautuksissaan, että täydestä vapautuksesta oli hyötyä toimitusvarmuudelle vain siirtymäjaksolla (2011–2013) ennen erilaisten sähköjärjestelmän joustavuutta parantavien toimien käyttöönottoa. Saksa antoi kuitenkin jo vuonna 2012 irrotuskelpoisia kuormasopimuksia koskevan asetuksen (jäljempänä ’ABLAV-asetus’) (97), jonka tarkoituksena oli ostaa kolme gigawattia (jäljempänä ’GW’) irrotuskelpoista kuormaa kysynnän joustavoittamiseksi. Asetus tuli voimaan vuonna 2013 (täyden vapautuksen viimeisenä voimassaolovuotena), ja se perustui EnWG 2011 -lain 13 §:n 4a momenttiin. Sen tarkoituksena oli tuoda verkonhaltijoiden saataville irrotuskelpoisia kuormia sellaisia tilanteita varten, jolloin kysyntää on liikaa saatavilla olevaan tuotantoon nähden. Näitä tilanteita voi ilmaantua useammin sellaisissa sähköverkoissa, joissa käytettävän uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön osuus on (ajoittain) suuri: tällöin tuulen tai auringonsäteilyn nopea heikkeneminen voi johtaa myös äkilliseen tuotannon supistumiseen. Myös tuuli- ja aurinkoenergiaa voidaan saada sääennusteen perusteella odotettua vähemmän. On kuitenkin todettava, että peruskuormasähkön kuluttajien täysi vapautus on tosiasiassa kannustin niille kuluttajille olla tarjoamatta ABLAV-asetuksen mukaista irrotettavaa kuormaa, koska tällöin ne eivät saavuttaisi 7 000 käyttötunnin rajaa, ja tällöin vapautus on ristiriidassa toisen toimen tavoitteen eli toimitusvarmuuden varmistamisen kanssa. Näin ollen täysi vapautus oli vuonna 2013 esteenä toiselle toimelle eli toimitusvarmuuden varmistamiselle, sillä se ei kannustanut peruskuormasähkön kuluttajia tarjoamaan irrotuskelpoista kuormaa.

97

| (180) | Saksa on lisäksi väittänyt, että maksuista vapautettu peruskuormasähkön kulutus vaikuttaisi uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämiseen, koska se pienentäisi käytön edistämisen kustannuksia. Saksa on myös todennut, että peruskuormasähkön kuluttajien vakaalla sähkönkulutuksella varmistettiin, että uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä myös käytettiin aina, kun sitä tuotettiin. Tämä puolestaan vähensi tarvetta rajoittaa sähköntuotantolaitosten toimintaa ja maksaa uusiutuvia lähteitä käyttäville laitoksille korvauksia. |
| --- | --- |

(180)

Saksa on lisäksi väittänyt, että maksuista vapautettu peruskuormasähkön kulutus vaikuttaisi uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämiseen, koska se pienentäisi käytön edistämisen kustannuksia. Saksa on myös todennut, että peruskuormasähkön kuluttajien vakaalla sähkönkulutuksella varmistettiin, että uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä myös käytettiin aina, kun sitä tuotettiin. Tämä puolestaan vähensi tarvetta rajoittaa sähköntuotantolaitosten toimintaa ja maksaa uusiutuvia lähteitä käyttäville laitoksille korvauksia.

| (181) | Tältä osin on todettava, että koska vuosina 2011–2013 ei ollut uusiutuvia lähteitä käyttäviin sähköntuotantolaitoksiin liitettyjä varastoja eikä myöskään mahdollisuutta joustavoittaa kysyntää, saati kannustimia lisätä kulutusta silloin, kun uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä oli runsaasti, peruskuormasähkön kulutuksella voitiin epäsuorasti pienentää todennäköisyyttä, että uusiutuvia lähteitä käyttävien sähköntuotantolaitosten tuotantoa jouduttaisiin rajoittamaan. Voidaan siis katsoa, että vapautus edisti uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käyttöä. Vapautus saattoi kuitenkin epäsuorasti myös lisätä uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisen kustannuksia. Jos uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä ei olekaan saatavilla, kun tuuli- tai aurinkoenergian tuotanto supistuu äkillisesti sääolojen vuoksi, peruskuormasähkön kuluttajien vapautuksesta johtuvan joustamattomuuden takia perinteisten voimalaitosten, todennäköisimmin hiili- tai kaasuvoimalaitosten, tuotantoa on lisättävä, jotta voidaan täyttää peruskuormasähkön kuluttajien tarve silloin, kun uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön ajoittainen tuotanto supistuu äkillisesti. Tämän voidaan katsoa lisäävän uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisen kustannuksia. |
| --- | --- |

(181)

Tältä osin on todettava, että koska vuosina 2011–2013 ei ollut uusiutuvia lähteitä käyttäviin sähköntuotantolaitoksiin liitettyjä varastoja eikä myöskään mahdollisuutta joustavoittaa kysyntää, saati kannustimia lisätä kulutusta silloin, kun uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä oli runsaasti, peruskuormasähkön kulutuksella voitiin epäsuorasti pienentää todennäköisyyttä, että uusiutuvia lähteitä käyttävien sähköntuotantolaitosten tuotantoa jouduttaisiin rajoittamaan. Voidaan siis katsoa, että vapautus edisti uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käyttöä. Vapautus saattoi kuitenkin epäsuorasti myös lisätä uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisen kustannuksia. Jos uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä ei olekaan saatavilla, kun tuuli- tai aurinkoenergian tuotanto supistuu äkillisesti sääolojen vuoksi, peruskuormasähkön kuluttajien vapautuksesta johtuvan joustamattomuuden takia perinteisten voimalaitosten, todennäköisimmin hiili- tai kaasuvoimalaitosten, tuotantoa on lisättävä, jotta voidaan täyttää peruskuormasähkön kuluttajien tarve silloin, kun uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön ajoittainen tuotanto supistuu äkillisesti. Tämän voidaan katsoa lisäävän uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisen kustannuksia.

| (182) | Vapautus myönnettiin peruskuormasähkön kuluttajille niiden sijaintipaikasta riippumatta. Kuten vuoden 2012 tutkimus osoittaa (2.3 jakso), verkko voi ylikuormittua tietyissä olosuhteissa, kun esimerkiksi pohjoisessa tuotettu sähkömäärä ylittää siirtokapasiteetin, joka tarvitaan sähkön siirtämiseksi etelään, jossa kulutuspaikka sijaitsee. Tällainen tilanne voi syntyä esimerkiksi voimakkaan tuulen vuoksi. Vuoden 2012 tutkimuksessa esitetään skenaario (kuva 2.3), jossa mahdollisia verkon pullonkauloja simuloidaan voimakkaassa tuulessa. Tällaisessa tilanteessa täytyy rajoittaa ennen pullonkaulapaikkaa sijaitsevien voimalaitosten tuotantoa ja lisätä pullonkaulapaikan jälkeen sijaitsevien laitosten tuotantoa. Ajojärjestyksen uudelleen määrittämiseen liittyviin toimiin sisältyy korvaus sekä niille voimalaitoksille, joiden tuotantoa rajoitetaan, että niille, joiden tuotantoa lisätään. Jos peruskuormasähkön kuluttajan toimipaikka sijaitsee pullonkaulapaikan jälkeen, se ei vähennä uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisen kustannuksia vaan lisää niitä. Koska täysi vapautus ei riipu sijaintipaikasta ja koska se myönnettiin ottamatta verkon pullonkaulapaikkoja huomioon, vapautus on saattanut suurentaa uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisen kustannuksia. |
| --- | --- |

(182)

Vapautus myönnettiin peruskuormasähkön kuluttajille niiden sijaintipaikasta riippumatta. Kuten vuoden 2012 tutkimus osoittaa (2.3 jakso), verkko voi ylikuormittua tietyissä olosuhteissa, kun esimerkiksi pohjoisessa tuotettu sähkömäärä ylittää siirtokapasiteetin, joka tarvitaan sähkön siirtämiseksi etelään, jossa kulutuspaikka sijaitsee. Tällainen tilanne voi syntyä esimerkiksi voimakkaan tuulen vuoksi. Vuoden 2012 tutkimuksessa esitetään skenaario (kuva 2.3), jossa mahdollisia verkon pullonkauloja simuloidaan voimakkaassa tuulessa. Tällaisessa tilanteessa täytyy rajoittaa ennen pullonkaulapaikkaa sijaitsevien voimalaitosten tuotantoa ja lisätä pullonkaulapaikan jälkeen sijaitsevien laitosten tuotantoa. Ajojärjestyksen uudelleen määrittämiseen liittyviin toimiin sisältyy korvaus sekä niille voimalaitoksille, joiden tuotantoa rajoitetaan, että niille, joiden tuotantoa lisätään. Jos peruskuormasähkön kuluttajan toimipaikka sijaitsee pullonkaulapaikan jälkeen, se ei vähennä uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisen kustannuksia vaan lisää niitä. Koska täysi vapautus ei riipu sijaintipaikasta ja koska se myönnettiin ottamatta verkon pullonkaulapaikkoja huomioon, vapautus on saattanut suurentaa uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisen kustannuksia.

5.3.2.1.2.2   Epäselvä yhteys täyden vapautuksen ja toimitusvarmuuden välillä

Epäselvä yhteys täyden vapautuksen ja toimitusvarmuuden välillä

| (183) | Saksan mukaan vapautus vaikuttaa (epäsuorasti) toimitusvarmuuteen, koska sillä taataan jatkuva kulutus, joka on edellytys perinteisten voimalaitosten tuotantokapasiteeteille. Se puolestaan on tarpeen paitsi verkkoa vakauttavien palvelujen tuottamiselle myös sähköntarpeen täyttämiselle sellaisessa markkinaympäristössä, jossa uusiutuviin lähteisiin perustuvan joustavan ja hajautetun tuotantokapasiteetin merkitys korostuu koko ajan enemmän. Saksa ja useat asianomaiset osapuolet ovat todenneet, että perinteiset voimalaitokset (jotka toimivat tahtigeneraattoreilla) tuottavat tietyn määrän tärkeitä verkkopalveluja, joita verkonhaltijat tarvitsevat, jotta verkko pysyy toiminnassa. Tällaisia palveluja ovat pääasiassa jännitetason ylläpitäminen ja taajuuden säätely. Ne katsovat, että elleivät perinteiset voimalaitokset toimi jatkuvasti, näitä järjestelmäpalveluja olisi vaikeampi hankkia ja ne olisivat joka tapauksessa kalliimpia (esimerkiksi suuremman reservin tarpeen vuoksi). Perinteiset voimalaitokset voivat toimia jatkuvasti kuitenkin vain, jos on riittävästi jatkuvaa kysyntää, jotta tuotettu sähkö myös kulutetaan. Saksan mukaan vuoden 2012 tutkimus osoittaa, että Saksa tarvitsee tulevina vuosina 8–25 GW:n verran sähköä perinteisistä voimalaitoksista luotettavan verkonhallinnan varmistamiseksi. Saksa väittää, että näiden perinteisten voimalaitosten ylläpitämiseen tarvitaan jatkuva ja vakaa kysyntä. |
| --- | --- |

(183)

Saksan mukaan vapautus vaikuttaa (epäsuorasti) toimitusvarmuuteen, koska sillä taataan jatkuva kulutus, joka on edellytys perinteisten voimalaitosten tuotantokapasiteeteille. Se puolestaan on tarpeen paitsi verkkoa vakauttavien palvelujen tuottamiselle myös sähköntarpeen täyttämiselle sellaisessa markkinaympäristössä, jossa uusiutuviin lähteisiin perustuvan joustavan ja hajautetun tuotantokapasiteetin merkitys korostuu koko ajan enemmän. Saksa ja useat asianomaiset osapuolet ovat todenneet, että perinteiset voimalaitokset (jotka toimivat tahtigeneraattoreilla) tuottavat tietyn määrän tärkeitä verkkopalveluja, joita verkonhaltijat tarvitsevat, jotta verkko pysyy toiminnassa. Tällaisia palveluja ovat pääasiassa jännitetason ylläpitäminen ja taajuuden säätely. Ne katsovat, että elleivät perinteiset voimalaitokset toimi jatkuvasti, näitä järjestelmäpalveluja olisi vaikeampi hankkia ja ne olisivat joka tapauksessa kalliimpia (esimerkiksi suuremman reservin tarpeen vuoksi). Perinteiset voimalaitokset voivat toimia jatkuvasti kuitenkin vain, jos on riittävästi jatkuvaa kysyntää, jotta tuotettu sähkö myös kulutetaan. Saksan mukaan vuoden 2012 tutkimus osoittaa, että Saksa tarvitsee tulevina vuosina 8–25 GW:n verran sähköä perinteisistä voimalaitoksista luotettavan verkonhallinnan varmistamiseksi. Saksa väittää, että näiden perinteisten voimalaitosten ylläpitämiseen tarvitaan jatkuva ja vakaa kysyntä.

| (184) | Tältä osin on ensiksi todettava, että vuoden 2012 tutkimus tehtiin sen jälkeen, kun täysi vapautus oli jo myönnetty. Näin ollen sitä ei voida käyttää osoittamaan, että täysi vapautus oli tarpeen kyseisten perinteisten voimalaitoksen kannattavuuden varmistamiseksi. Lisäksi vapautuksen vaikutusta toimitusvarmuuteen ei ole vahvistettu, kuten jäljempänä osoitetaan. |
| --- | --- |

(184)

Tältä osin on ensiksi todettava, että vuoden 2012 tutkimus tehtiin sen jälkeen, kun täysi vapautus oli jo myönnetty. Näin ollen sitä ei voida käyttää osoittamaan, että täysi vapautus oli tarpeen kyseisten perinteisten voimalaitoksen kannattavuuden varmistamiseksi. Lisäksi vapautuksen vaikutusta toimitusvarmuuteen ei ole vahvistettu, kuten jäljempänä osoitetaan.

| (185) | Toiseksi vuoden 2012 tutkimuksessa ei sinänsä viitata tarpeeseen varmistaa tietty jatkuva vähimmäiskulutus, eikä Saksa ole osoittanut, miten peruskuormasähkön kuluttajat liittyvät perinteisten voimalaitosten vähimmäistuotantovaatimuksiin. Saksa on ainoastaan selittänyt, että peruskuormasähkön kuluttajien jatkuva kulutus oli perinteisille voimalaitoksille kannustin pysyä markkinoilla. Vuoden 2012 tutkimuksessa tehdään ero perinteisten peruskuormavoimalaitosten (joita ovat ydinvoimalaitokset, jokivoimalaitokset ja ruskohiilivoimalaitokset) ja näitä joustavampien perinteisten voimalaitosten välille. Vähimmäistuotantovaatimus liittyy kumpaankin tuotantotyyppiin. Saksan ja kolmansien osapuolen huomautuksissa tätä eroa ei kuitenkaan tehdä, eivätkä ne ole selittäneet, miten peruskuormakulutus liittyy näihin tuotantotyyppeihin. Perinteisistä voimalaitoksista puhuessaan ne vaikuttavat viittaavan peruskuormavoimaloihin sen perusteella, että ne viittaavat vain vakaaseen tuotantoon ja vakaan kulutuksen tarpeeseen. Vuoden 2012 tutkimuksessa tehdään kuitenkin selväksi, ettei perinteisten voimalaitosten tuotantoa voida hoitaa vain peruskuormavoimaloiden turvin. Vuoden 2012 tutkimuksessa korostetaan, että järjestelmää pitää joustavoittaa ja että tuotannon mukauttamiseen ja vaihteluihin sopeuttamiseen tarvitaan aikaa. On vaikea nähdä, miten joustavat voimalaitokset ja peruskuormasähkön kuluttajat liittyvät toisiinsa. Kuten edellä johdanto-osan 96 kappaleessa on mainittu, esimerkiksi kaasuturbiinilaitosten kaltaisille perinteisille voimalaitoksille, joiden tuotantoa voidaan lisätä nopeasti, peruskuormasähkön kuluttajat eivät ole kannustin pysyä markkinoilla, koska näiden voimalaitosten kannattavuuteen vaikuttaa mahdollisuus korottaa sähkön hintaa järjestelmän ollessa kuormittunut. |
| --- | --- |

(185)

Toiseksi vuoden 2012 tutkimuksessa ei sinänsä viitata tarpeeseen varmistaa tietty jatkuva vähimmäiskulutus, eikä Saksa ole osoittanut, miten peruskuormasähkön kuluttajat liittyvät perinteisten voimalaitosten vähimmäistuotantovaatimuksiin. Saksa on ainoastaan selittänyt, että peruskuormasähkön kuluttajien jatkuva kulutus oli perinteisille voimalaitoksille kannustin pysyä markkinoilla. Vuoden 2012 tutkimuksessa tehdään ero perinteisten peruskuormavoimalaitosten (joita ovat ydinvoimalaitokset, jokivoimalaitokset ja ruskohiilivoimalaitokset) ja näitä joustavampien perinteisten voimalaitosten välille. Vähimmäistuotantovaatimus liittyy kumpaankin tuotantotyyppiin. Saksan ja kolmansien osapuolen huomautuksissa tätä eroa ei kuitenkaan tehdä, eivätkä ne ole selittäneet, miten peruskuormakulutus liittyy näihin tuotantotyyppeihin. Perinteisistä voimalaitoksista puhuessaan ne vaikuttavat viittaavan peruskuormavoimaloihin sen perusteella, että ne viittaavat vain vakaaseen tuotantoon ja vakaan kulutuksen tarpeeseen. Vuoden 2012 tutkimuksessa tehdään kuitenkin selväksi, ettei perinteisten voimalaitosten tuotantoa voida hoitaa vain peruskuormavoimaloiden turvin. Vuoden 2012 tutkimuksessa korostetaan, että järjestelmää pitää joustavoittaa ja että tuotannon mukauttamiseen ja vaihteluihin sopeuttamiseen tarvitaan aikaa. On vaikea nähdä, miten joustavat voimalaitokset ja peruskuormasähkön kuluttajat liittyvät toisiinsa. Kuten edellä johdanto-osan 96 kappaleessa on mainittu, esimerkiksi kaasuturbiinilaitosten kaltaisille perinteisille voimalaitoksille, joiden tuotantoa voidaan lisätä nopeasti, peruskuormasähkön kuluttajat eivät ole kannustin pysyä markkinoilla, koska näiden voimalaitosten kannattavuuteen vaikuttaa mahdollisuus korottaa sähkön hintaa järjestelmän ollessa kuormittunut.

| (186) | Väite, jonka mukaan vapautus vaikuttaa toimitusvarmuuteen, koska se auttaa varmistamaan, että perinteiset (peruskuorma)voimalaitokset pysyvät markkinoilla, perustuu kehäpäätelmään: koska myös peruskuormasähkön kuluttajat tarvitsevat jatkuvaa sähköntuotantoa, nekin ovat osaltaan vastuussa vuoden 2012 tutkimuksessa määritetystä vähimmäistuotannosta. Väittämällä, että peruskuormasähkön kuluttajia tarvitaan pitämään voimalaitoksia toiminnassa, Saksa ja asianomaiset osapuolet tukeutuvat kehäpäätelmään, sillä noita voimalaitoksia tarvitaan vastaamaan myös näiden kuluttajien omaan kysyntään. Tällä väitteellä ei siis voida tukea näkemystä, jonka mukaan täysi vapautus oli tarkoituksenmukainen toimitusvarmuuden takaamiseksi. |
| --- | --- |

(186)

Väite, jonka mukaan vapautus vaikuttaa toimitusvarmuuteen, koska se auttaa varmistamaan, että perinteiset (peruskuorma)voimalaitokset pysyvät markkinoilla, perustuu kehäpäätelmään: koska myös peruskuormasähkön kuluttajat tarvitsevat jatkuvaa sähköntuotantoa, nekin ovat osaltaan vastuussa vuoden 2012 tutkimuksessa määritetystä vähimmäistuotannosta. Väittämällä, että peruskuormasähkön kuluttajia tarvitaan pitämään voimalaitoksia toiminnassa, Saksa ja asianomaiset osapuolet tukeutuvat kehäpäätelmään, sillä noita voimalaitoksia tarvitaan vastaamaan myös näiden kuluttajien omaan kysyntään. Tällä väitteellä ei siis voida tukea näkemystä, jonka mukaan täysi vapautus oli tarkoituksenmukainen toimitusvarmuuden takaamiseksi.

| (187) | Saksan ja asianomaisten osapuolten väite perustuu oletukseen, että peruskuormasähkön kuluttajat ovat ratkaisevan tärkeitä mainittujen voimalaitosten tuottaman sähkön ostamisen ja voimalaitosten kannattavuuden varmistamisen kannalta. |
| --- | --- |

(187)

Saksan ja asianomaisten osapuolten väite perustuu oletukseen, että peruskuormasähkön kuluttajat ovat ratkaisevan tärkeitä mainittujen voimalaitosten tuottaman sähkön ostamisen ja voimalaitosten kannattavuuden varmistamisen kannalta.

| (188) | Vuoden 2012 tutkimus kuitenkin osoittaa, ettei peruskuormasähkön kuluttajien olemassaolo riitä takaamaan peruskuormavoimalaitosten tuotannon jatkuvaa käyttöä ja varmistamaan näiden laitosten kannattavuutta. Vuoden 2012 tutkimuksen sivulla 1 todetaan, että uusiutuvia lähteitä käyttävien sähköntuotantolaitosten jatkuva lisääminen ja niiden priorisointi ajojärjestyksessä johtavat siihen, että perinteisten voimalaitosten (myös perinteisten peruskuormavoimaloiden) sähköntuotanto supistuu. Lisäksi Saksa myöntää, että silloin, kun kysyntä on vähäisempää ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä tuotetaan paljon, peruskuormasähkön kuluttajat käyttävät sitä ajojärjestyksen ja verkkoon pääsyn ensisijaisuuden vuoksi sen sähkön sijasta, jota normaalisti ovat tuottaneet perinteiset peruskuormavoimalaitokset. Tämä osoittaa, että peruskuormasähkön kuluttajien kulutuksella ei varmisteta perinteisten peruskuormavoimalaitosten kannattavuutta eikä sillä tehdä järjestelmän vakauttamistoimia (suuremmat reservivaatimukset, voimalaitosten tuotannon nopea lisääminen, kun uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian tuotanto vähenee jne.) tarpeettomiksi, vaikka Saksa ja asianomaiset osapuolet väittävät, että niiltä säästytään, jos perinteiset voimalaitokset toimivat jatkuvasti. |
| --- | --- |

(188)

Vuoden 2012 tutkimus kuitenkin osoittaa, ettei peruskuormasähkön kuluttajien olemassaolo riitä takaamaan peruskuormavoimalaitosten tuotannon jatkuvaa käyttöä ja varmistamaan näiden laitosten kannattavuutta. Vuoden 2012 tutkimuksen sivulla 1 todetaan, että uusiutuvia lähteitä käyttävien sähköntuotantolaitosten jatkuva lisääminen ja niiden priorisointi ajojärjestyksessä johtavat siihen, että perinteisten voimalaitosten (myös perinteisten peruskuormavoimaloiden) sähköntuotanto supistuu. Lisäksi Saksa myöntää, että silloin, kun kysyntä on vähäisempää ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa sähköä tuotetaan paljon, peruskuormasähkön kuluttajat käyttävät sitä ajojärjestyksen ja verkkoon pääsyn ensisijaisuuden vuoksi sen sähkön sijasta, jota normaalisti ovat tuottaneet perinteiset peruskuormavoimalaitokset. Tämä osoittaa, että peruskuormasähkön kuluttajien kulutuksella ei varmisteta perinteisten peruskuormavoimalaitosten kannattavuutta eikä sillä tehdä järjestelmän vakauttamistoimia (suuremmat reservivaatimukset, voimalaitosten tuotannon nopea lisääminen, kun uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian tuotanto vähenee jne.) tarpeettomiksi, vaikka Saksa ja asianomaiset osapuolet väittävät, että niiltä säästytään, jos perinteiset voimalaitokset toimivat jatkuvasti.

5.3.2.1.2.3   Päätelmä tuen tarkoituksenmukaisuudesta toimitusvarmuuden varmistamisessa ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisessä

Päätelmä tuen tarkoituksenmukaisuudesta toimitusvarmuuden varmistamisessa ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisessä

| (189) | Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, ettei Saksa ole osoittanut, että täysi vapautus voisi vaikuttaa toimitusvarmuuteen tai epäsuorasti uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämiseen tai että se olisi niiden kannalta tarkoituksenmukainen. |
| --- | --- |

(189)

Edellä esitetyn perusteella komissio katsoo, ettei Saksa ole osoittanut, että täysi vapautus voisi vaikuttaa toimitusvarmuuteen tai epäsuorasti uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämiseen tai että se olisi niiden kannalta tarkoituksenmukainen.

| (190) | Vaikka oletettaisiin, että peruskuormasähkön kuluttajien täysi vapautus verkkomaksuista oli tarkoituksenmukainen toimitusvarmuuden varmistamisen ja epäsuorasti myös uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisen kannalta, on silti selvitettävä, voidaanko sitä pitää tarpeellisena näiden tavoitteiden saavuttamisen kannalta, onko sillä kannustava vaikutus, onko se oikeasuhteinen ja onko toimenpiteen kielteinen vaikutus pienempi kuin sen myönteinen vaikutus. Jäljempänä osoitetaan, etteivät nämä vaatimukset täyty. Nämä perustelut ovat toissijaisia, sillä komissio katsoo, ettei tukea voida pitää sisämarkkinoille soveltuvana jo pelkästään siitä syystä, ettei se todellisuudessa voi vaikuttaa yhteisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamiseen. |
| --- | --- |

(190)

Vaikka oletettaisiin, että peruskuormasähkön kuluttajien täysi vapautus verkkomaksuista oli tarkoituksenmukainen toimitusvarmuuden varmistamisen ja epäsuorasti myös uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisen kannalta, on silti selvitettävä, voidaanko sitä pitää tarpeellisena näiden tavoitteiden saavuttamisen kannalta, onko sillä kannustava vaikutus, onko se oikeasuhteinen ja onko toimenpiteen kielteinen vaikutus pienempi kuin sen myönteinen vaikutus. Jäljempänä osoitetaan, etteivät nämä vaatimukset täyty. Nämä perustelut ovat toissijaisia, sillä komissio katsoo, ettei tukea voida pitää sisämarkkinoille soveltuvana jo pelkästään siitä syystä, ettei se todellisuudessa voi vaikuttaa yhteisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamiseen.

5.3.2.1.3   Eurooppalaisen teollisuuden kilpailukyky

Eurooppalaisen teollisuuden kilpailukyky

| (191) | Saksa on painottanut, että päätös luopua ydinenergiasta ja lisätä uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön osuutta johtaa siihen, että sähkökustannukset (sekä sähkön tuotantoon että sen siirtoon liittyvät kustannukset) kasvavat. Tämä asettaa erityisesti paljon sähköä kuluttavat teollisuudenalat (kuten paperi-, sementti- ja kemianteollisuus sekä alumiiniteollisuus ja ei-rautametalliteollisuus) huonompaan asemaan kuin muissa jäsenvaltioissa toimivat kilpailijat, joiden osalta kustannukset uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön lisäämisestä ovat merkittävästi pienemmät. Vapautuksen käyttöönotto loisi tällöin tasapuoliset toimintaedellytykset. |
| --- | --- |

(191)

Saksa on painottanut, että päätös luopua ydinenergiasta ja lisätä uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön osuutta johtaa siihen, että sähkökustannukset (sekä sähkön tuotantoon että sen siirtoon liittyvät kustannukset) kasvavat. Tämä asettaa erityisesti paljon sähköä kuluttavat teollisuudenalat (kuten paperi-, sementti- ja kemianteollisuus sekä alumiiniteollisuus ja ei-rautametalliteollisuus) huonompaan asemaan kuin muissa jäsenvaltioissa toimivat kilpailijat, joiden osalta kustannukset uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön lisäämisestä ovat merkittävästi pienemmät. Vapautuksen käyttöönotto loisi tällöin tasapuoliset toimintaedellytykset.

| (192) | On kuitenkin todettava, ettei vapautus luo tasapuolisia toimintaedellytyksiä eikä se liity uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä aiheutuviin kustannuksiin. Täysi vapautus peruskuormasähkön kuluttajien yksilöllisiä kustannuksia vastaavista verkkokustannuksista tarkoittaa sitä, että saksalaiset peruskuormasähkön kuluttajat vapautetaan kaikista verkkokustannuksista, myös siihen verkko-osuuteen liittyvistä kustannuksista, joka liittää peruskuormasähkön kuluttajan lähimpään peruskuormavoimalaitokseen. Nämä kustannukset eivät liity millään tavoin uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämiseen, ja ne vastaavat kustannuksia, jotka muissa jäsenvaltioissa toimivien kilpailijoiden on maksettava normaalien tuotantokustannuksiensa osana ja jotka Saksassa toimivien kilpailijoiden ja kuluttajien on korvattava 19 §:n mukaisella lisämaksulla. |
| --- | --- |

(192)

On kuitenkin todettava, ettei vapautus luo tasapuolisia toimintaedellytyksiä eikä se liity uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä aiheutuviin kustannuksiin. Täysi vapautus peruskuormasähkön kuluttajien yksilöllisiä kustannuksia vastaavista verkkokustannuksista tarkoittaa sitä, että saksalaiset peruskuormasähkön kuluttajat vapautetaan kaikista verkkokustannuksista, myös siihen verkko-osuuteen liittyvistä kustannuksista, joka liittää peruskuormasähkön kuluttajan lähimpään peruskuormavoimalaitokseen. Nämä kustannukset eivät liity millään tavoin uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämiseen, ja ne vastaavat kustannuksia, jotka muissa jäsenvaltioissa toimivien kilpailijoiden on maksettava normaalien tuotantokustannuksiensa osana ja jotka Saksassa toimivien kilpailijoiden ja kuluttajien on korvattava 19 §:n mukaisella lisämaksulla.

| (193) | Lisäksi on todettava, että täysi vapautus, jonka tavoitteena on parantaa kyseisten kuluttajien kilpailukykyä, vaikuttaa olevan vastoin asetuksen (EU) N:o 714/2009 14 artiklaa, koska se ei ole kustannuksia vastaava, ja myös vastoin direktiivin 2009/72/EY 32 artiklaa, koska se ei ole syrjimättömyysperiaatteen mukainen. Lainsäätäjän tai hallituksen päättämistä verkkomaksuista vapauttaminen vaikuttaa olevan myös vastoin direktiivin 2009/72/EY 37 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, jossa säädetään, että sääntelyviranomaisen on vahvistettava tariffit. |
| --- | --- |

(193)

Lisäksi on todettava, että täysi vapautus, jonka tavoitteena on parantaa kyseisten kuluttajien kilpailukykyä, vaikuttaa olevan vastoin asetuksen (EU) N:o 714/2009 14 artiklaa, koska se ei ole kustannuksia vastaava, ja myös vastoin direktiivin 2009/72/EY 32 artiklaa, koska se ei ole syrjimättömyysperiaatteen mukainen. Lainsäätäjän tai hallituksen päättämistä verkkomaksuista vapauttaminen vaikuttaa olevan myös vastoin direktiivin 2009/72/EY 37 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, jossa säädetään, että sääntelyviranomaisen on vahvistettava tariffit.

| (194) | Näistä syistä komissio katsoo, että täysi vapautus peruskuormasähkön kuluttajien yksilöllisiä kustannuksia vastaavista verkkomaksuista, sikäli kun sillä pyritään parantamaan tuensaajien kilpailukykyä, ei ole omiaan edistämään yhteisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamista. |
| --- | --- |

(194)

Näistä syistä komissio katsoo, että täysi vapautus peruskuormasähkön kuluttajien yksilöllisiä kustannuksia vastaavista verkkomaksuista, sikäli kun sillä pyritään parantamaan tuensaajien kilpailukykyä, ei ole omiaan edistämään yhteisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamista.

5.3.2.2   
  Täyden vapautuksen tarpeellisuus

Täyden vapautuksen tarpeellisuus

| (195) | Jäljempänä osoitetaan (johdanto-osan 197–199 kappale), että vaikka oletettaisiin Saksan näyttäneen toteen, että täysi vapautus saattoi vaikuttaa uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämiseen epäsuorasti ja toimitusvarmuuden varmistamiseen ja että se oli niiden kannalta tarkoituksenmukainen, sitä, että täysi vapautus oli tarpeen vuosina 2012–2013 näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, ei ole kuitenkaan osoitettu. Näin olisi ollut vain siinä tapauksessa, jos Saksa olisi osoittanut, että täysi vapautus oli tarpeen peruskuormakulutuksen ylläpitämiseksi ja sen ehkäisemiseksi, etteivät peruskuormasähkön kuluttajat lähde verkosta. |
| --- | --- |

(195)

Jäljempänä osoitetaan (johdanto-osan 197–199 kappale), että vaikka oletettaisiin Saksan näyttäneen toteen, että täysi vapautus saattoi vaikuttaa uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämiseen epäsuorasti ja toimitusvarmuuden varmistamiseen ja että se oli niiden kannalta tarkoituksenmukainen, sitä, että täysi vapautus oli tarpeen vuosina 2012–2013 näiden tavoitteiden saavuttamiseksi, ei ole kuitenkaan osoitettu. Näin olisi ollut vain siinä tapauksessa, jos Saksa olisi osoittanut, että täysi vapautus oli tarpeen peruskuormakulutuksen ylläpitämiseksi ja sen ehkäisemiseksi, etteivät peruskuormasähkön kuluttajat lähde verkosta.

| (196) | Kuten jäljempänä osoitetaan, Saksa ei näyttänyt toteen, että ilman täyttä vapautusta peruskuormasähkön kuluttajat lähtisivät sähköverkosta ja rakentaisivat joko suoran sähkölinjan voimalaitokseen tai alkaisivat tuottaa sähkönsä itse. Saksa ei liioin osoittanut, että ilman täyttä vapautusta kyseiset tuensaajat muuttaisivat kulutuskäytäntöään ja että niiden kuormitusprofiili muuttuisi vaihtelevaksi ja ennakoimattomaksi. |
| --- | --- |

(196)

Kuten jäljempänä osoitetaan, Saksa ei näyttänyt toteen, että ilman täyttä vapautusta peruskuormasähkön kuluttajat lähtisivät sähköverkosta ja rakentaisivat joko suoran sähkölinjan voimalaitokseen tai alkaisivat tuottaa sähkönsä itse. Saksa ei liioin osoittanut, että ilman täyttä vapautusta kyseiset tuensaajat muuttaisivat kulutuskäytäntöään ja että niiden kuormitusprofiili muuttuisi vaihtelevaksi ja ennakoimattomaksi.

Täyttä vapautusta ei tarvita estämään peruskuormasähkön kuluttajia rakentamasta suoraa sähkölinjaa

Täyttä vapautusta ei tarvita estämään peruskuormasähkön kuluttajia rakentamasta suoraa sähkölinjaa

| (197) | Saksa ei ole osoittanut, että jos vapautuksesta hyötyneiltä peruskuormasähkön kuluttajilta perittäisiin silti yksilölliset verkkomaksut, kuten olisi yleensä tehtävä EnWG-lain 24 §:n nojalla, ne lakkaisivat edistämästä yhteisen edun mukaisen tavoitteen (verkon vakauttaminen ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistäminen) saavuttamista rakentamalla suoran yhteyden voimalaitokseen. |
| --- | --- |

(197)

Saksa ei ole osoittanut, että jos vapautuksesta hyötyneiltä peruskuormasähkön kuluttajilta perittäisiin silti yksilölliset verkkomaksut, kuten olisi yleensä tehtävä EnWG-lain 24 §:n nojalla, ne lakkaisivat edistämästä yhteisen edun mukaisen tavoitteen (verkon vakauttaminen ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistäminen) saavuttamista rakentamalla suoran yhteyden voimalaitokseen.

| (198) | Tämä vaikuttaa erittäin epätodennäköiseltä, kun otetaan huomioon, että yksilölliset verkkomaksut lasketaan fyysisen reitin menetelmällä, jossa selvitetään peruskuormasähkön kuluttajan verkkoliitäntäpisteen (sähköasema) ja lähimmän peruskuormavoimalaitoksen välisen verkko-osuuden käyttöön liittyvät kustannukset. Yksilölliset verkkomaksut siis vastaavat niitä kustannuksia, jotka aiheutuisivat suoran sähkölinjan rakentamisesta lähimpään peruskuormasähkön kuluttajan sähköntarpeen kannalta sopivaan peruskuormavoimalaitokseen. Jos kustannukset ovat samat, peruskuormasähkön kuluttaja pysyy mieluummin verkkoon liitettynä kuin aloittaa pitkän lupamenettelyn, jonka tulos on epävarma. Koska suora sähkölinja kulkee usein sellaisten maa-alueiden läpi, jotka eivät kuulu peruskuormasähkön kuluttajalle, tarvitaan erilaisia lupia ja hyväksyntöjä, joita on vaikea saada, koska suuri yleisö usein vastustaa sähkölinjojen rakentamista. Lisäksi yksilölliset verkkomaksut ovat tosiasiassa useimmiten pienemmät kuin suoran sähkölinjan rakentamiskulut. Peruskuormasähkön kuluttajalle suora sähkölinja toisi siis tuntuvia investointikustannuksia, ja linjan rakentamista edeltäisivät pitkät ja kalliiksi tulevat lupamenettelyt. Kaikki linjan kiinteät kustannukset tulisivat yksittäisen käyttäjän maksettaviksi, kun taas fyysisen reitin menetelmässä käyttäjä maksaa vain oman osuutensa näistä kustannuksista. |
| --- | --- |

(198)

Tämä vaikuttaa erittäin epätodennäköiseltä, kun otetaan huomioon, että yksilölliset verkkomaksut lasketaan fyysisen reitin menetelmällä, jossa selvitetään peruskuormasähkön kuluttajan verkkoliitäntäpisteen (sähköasema) ja lähimmän peruskuormavoimalaitoksen välisen verkko-osuuden käyttöön liittyvät kustannukset. Yksilölliset verkkomaksut siis vastaavat niitä kustannuksia, jotka aiheutuisivat suoran sähkölinjan rakentamisesta lähimpään peruskuormasähkön kuluttajan sähköntarpeen kannalta sopivaan peruskuormavoimalaitokseen. Jos kustannukset ovat samat, peruskuormasähkön kuluttaja pysyy mieluummin verkkoon liitettynä kuin aloittaa pitkän lupamenettelyn, jonka tulos on epävarma. Koska suora sähkölinja kulkee usein sellaisten maa-alueiden läpi, jotka eivät kuulu peruskuormasähkön kuluttajalle, tarvitaan erilaisia lupia ja hyväksyntöjä, joita on vaikea saada, koska suuri yleisö usein vastustaa sähkölinjojen rakentamista. Lisäksi yksilölliset verkkomaksut ovat tosiasiassa useimmiten pienemmät kuin suoran sähkölinjan rakentamiskulut. Peruskuormasähkön kuluttajalle suora sähkölinja toisi siis tuntuvia investointikustannuksia, ja linjan rakentamista edeltäisivät pitkät ja kalliiksi tulevat lupamenettelyt. Kaikki linjan kiinteät kustannukset tulisivat yksittäisen käyttäjän maksettaviksi, kun taas fyysisen reitin menetelmässä käyttäjä maksaa vain oman osuutensa näistä kustannuksista.

Täyttä vapautusta ei tarvita välttämään se, että peruskuormasähkön kuluttajat alkavat tuottaa oman sähkönsä

Täyttä vapautusta ei tarvita välttämään se, että peruskuormasähkön kuluttajat alkavat tuottaa oman sähkönsä

| (199) | Saksa ei ole näyttänyt toteen, että jos täyden vapautuksen saaneilta tuensaajilta olisi peritty yksilölliset verkkomaksut, kuten yleensä tehtäisiin EnWG-lain 24 §:n nojalla, ne olisivat saattaneet alkaa tuottaa oman sähkönsä itse. Saksa ei ole toimittanut sellaisia asiakirjoja, joiden mukaan olisi vaikuttanut siltä, että peruskuormasähkön kuluttajat olisivat aikoneet alkaa tuottaa oman sähkönsä itse yksilöllisten verkkomaksujensa suuruuden mukaan ennen täyden vapautuksen käyttöönottoa. Saksan toimittamat tiedot päinvastoin osoittavat, ettei täysi vapautus vaikuta peruskuormasähkön kuluttajien päätökseen ryhtyä sähkön suhteen omavaraisiksi. Saksa on toimittanut luvut kymmenestä suurimmasta tuensaajasta sähkönkulutuksen alalla vuosina 2013–2015 (tämä ajanjakso kattaa täyden vapautuksen viimeisen voimassaolovuoden ja kaksi vuotta, joiden aikana perittiin yksilöllisiä verkkomaksuja). Nämä tiedot osoittavat, että näistä kymmenestä yrityksestä kuudella ei ollut omaa sähköntuotantolaitosta vuonna 2013 eivätkä ne hankkineet sellaista sen jälkeen, kun yksilölliset verkkomaksut otettiin taas käyttöön (98). Neljän muun yrityksen (99) tiedot puolestaan osoittavat, että yksi näistä yrityksestä syöttää tuottamansa sähkön kokonaan verkkoon. Näistä yrityksistä kolmella muulla oli oma sähköntuotantolaitos jo vuonna 2013 ja ne jatkoivat sen käyttöä koko vuosien 2013–2015 välisen ajanjakson ajan. Yksi näistä yrityksistä käytti itse tuottamaansa sähköä aiempaa vähemmän, toinen aiempaa enemmän ja kolmannella käyttö oli melko vakaata. Tämä vahvistaa, että täyttä vapautusta tarvita estämään omaa sähköntuotantoa ja että peruskuormasähkön kuluttajat tekivät päätöksen omasta sähköntuotannosta muiden tekijöiden pohjalta. Saksa on vahvistanut tämän valtiontukiasiassa SA.46526 (2017/N) (100) antamissaan huomautuksissa, kun se totesi ensinnäkin, että energiaintensiivisen teollisuuden (101) omavaraisuusratkaisuihin siirtymistä vauhdittivat synergiat lämmöntuotantotarpeen sekä jätekaasujen ja prosessijätteiden tuotannon kanssa, ei siis mahdollisuus välttyä maksamasta sähkömaksuja, joita kuluttajat maksavat Saksassa uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön rahoittamiseksi (ns. EEG-lain mukainen lisämaksu) (102). Lisäksi Saksa osoitti, että huolimatta EEG-lain mukaisen lisämaksun tuntuvasta korottamisesta vuosina 2011–2014 (EEG-lain mukaisen lisämaksu oli sähkön tukkuhintaa suurempi vuodesta 2013 alkaen), omavaraisuus neljällä keskeisellä sitä hyödyntävällä toimialalla (paperi- ja kemianteollisuus, metalliteollisuus, öljynjalostamot) pysyi vuosina 2010–2014 varsin vakaana (103). |
| --- | --- |

(199)

Saksa ei ole näyttänyt toteen, että jos täyden vapautuksen saaneilta tuensaajilta olisi peritty yksilölliset verkkomaksut, kuten yleensä tehtäisiin EnWG-lain 24 §:n nojalla, ne olisivat saattaneet alkaa tuottaa oman sähkönsä itse. Saksa ei ole toimittanut sellaisia asiakirjoja, joiden mukaan olisi vaikuttanut siltä, että peruskuormasähkön kuluttajat olisivat aikoneet alkaa tuottaa oman sähkönsä itse yksilöllisten verkkomaksujensa suuruuden mukaan ennen täyden vapautuksen käyttöönottoa. Saksan toimittamat tiedot päinvastoin osoittavat, ettei täysi vapautus vaikuta peruskuormasähkön kuluttajien päätökseen ryhtyä sähkön suhteen omavaraisiksi. Saksa on toimittanut luvut kymmenestä suurimmasta tuensaajasta sähkönkulutuksen alalla vuosina 2013–2015 (tämä ajanjakso kattaa täyden vapautuksen viimeisen voimassaolovuoden ja kaksi vuotta, joiden aikana perittiin yksilöllisiä verkkomaksuja). Nämä tiedot osoittavat, että näistä kymmenestä yrityksestä kuudella ei ollut omaa sähköntuotantolaitosta vuonna 2013 eivätkä ne hankkineet sellaista sen jälkeen, kun yksilölliset verkkomaksut otettiin taas käyttöön (98). Neljän muun yrityksen (99) tiedot puolestaan osoittavat, että yksi näistä yrityksestä syöttää tuottamansa sähkön kokonaan verkkoon. Näistä yrityksistä kolmella muulla oli oma sähköntuotantolaitos jo vuonna 2013 ja ne jatkoivat sen käyttöä koko vuosien 2013–2015 välisen ajanjakson ajan. Yksi näistä yrityksistä käytti itse tuottamaansa sähköä aiempaa vähemmän, toinen aiempaa enemmän ja kolmannella käyttö oli melko vakaata. Tämä vahvistaa, että täyttä vapautusta tarvita estämään omaa sähköntuotantoa ja että peruskuormasähkön kuluttajat tekivät päätöksen omasta sähköntuotannosta muiden tekijöiden pohjalta. Saksa on vahvistanut tämän valtiontukiasiassa SA.46526 (2017/N) (100) antamissaan huomautuksissa, kun se totesi ensinnäkin, että energiaintensiivisen teollisuuden (101) omavaraisuusratkaisuihin siirtymistä vauhdittivat synergiat lämmöntuotantotarpeen sekä jätekaasujen ja prosessijätteiden tuotannon kanssa, ei siis mahdollisuus välttyä maksamasta sähkömaksuja, joita kuluttajat maksavat Saksassa uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön rahoittamiseksi (ns. EEG-lain mukainen lisämaksu) (102). Lisäksi Saksa osoitti, että huolimatta EEG-lain mukaisen lisämaksun tuntuvasta korottamisesta vuosina 2011–2014 (EEG-lain mukaisen lisämaksu oli sähkön tukkuhintaa suurempi vuodesta 2013 alkaen), omavaraisuus neljällä keskeisellä sitä hyödyntävällä toimialalla (paperi- ja kemianteollisuus, metalliteollisuus, öljynjalostamot) pysyi vuosina 2010–2014 varsin vakaana (103).

98

99

100

101

102

103

Väitetty vaikutus verkon vakauteen on jo otettu huomioon yksilöllisissä verkkomaksuissa

Väitetty vaikutus verkon vakauteen on jo otettu huomioon yksilöllisissä verkkomaksuissa

| (200) | Perustellakseen täyttä vapautusta Saksa on todennut, että peruskuormakulutuksen vakaus ja ennakoitavuus ovat tärkeitä seikkoja, joilla helpotetaan verkon hallintaa, ja että ne edistävät siten epäsuorasti myös toimitusvarmuutta. |
| --- | --- |

(200)

Perustellakseen täyttä vapautusta Saksa on todennut, että peruskuormakulutuksen vakaus ja ennakoitavuus ovat tärkeitä seikkoja, joilla helpotetaan verkon hallintaa, ja että ne edistävät siten epäsuorasti myös toimitusvarmuutta.

| (201) | On kuitenkin todettava, että kaikki nämä seikat on jo otettu huomioon yksilöllisten verkkomaksujen laskemisessa, sillä niiden laskennassa kullekin peruskuormasähkön kuluttajalle kohdistetaan vain ne kustannukset, jotka liittyvät kyseisen kuluttajan ja lähimmän peruskuormavoimalaitoksen, joka voi täyttää sen sähköntarpeen, väliseen verkkoliitäntään. Täydennysenergian kustannukset eivät sisälly yleisiin verkkomaksuihin sen paremmin kuin yksilöllisiin verkkomaksuihinkaan. Erilaisten reservien ja ajojärjestyksen uudelleen määrittämisen kustannukset eivät sisälly yksilöllisesti laskettuihin verkkomaksuihin, ja sähkönsiirrossa syntyvät energiahäviöt jaetaan kuluttajille sen mukaan, mikä on niiden osuus verkon käytöstä. Myös loistehon kompensointilaitteiden tarpeen väheneminen otetaan huomioon, sillä nämä laitteet sisällytetään yksilöllisten verkkomaksujen laskentaan vain, jos ne sijaitsevat peruskuormavoimalaitoksen ja peruskuormasähkön kuluttajan välisellä verkko-osuudella. |
| --- | --- |

(201)

On kuitenkin todettava, että kaikki nämä seikat on jo otettu huomioon yksilöllisten verkkomaksujen laskemisessa, sillä niiden laskennassa kullekin peruskuormasähkön kuluttajalle kohdistetaan vain ne kustannukset, jotka liittyvät kyseisen kuluttajan ja lähimmän peruskuormavoimalaitoksen, joka voi täyttää sen sähköntarpeen, väliseen verkkoliitäntään. Täydennysenergian kustannukset eivät sisälly yleisiin verkkomaksuihin sen paremmin kuin yksilöllisiin verkkomaksuihinkaan. Erilaisten reservien ja ajojärjestyksen uudelleen määrittämisen kustannukset eivät sisälly yksilöllisesti laskettuihin verkkomaksuihin, ja sähkönsiirrossa syntyvät energiahäviöt jaetaan kuluttajille sen mukaan, mikä on niiden osuus verkon käytöstä. Myös loistehon kompensointilaitteiden tarpeen väheneminen otetaan huomioon, sillä nämä laitteet sisällytetään yksilöllisten verkkomaksujen laskentaan vain, jos ne sijaitsevat peruskuormavoimalaitoksen ja peruskuormasähkön kuluttajan välisellä verkko-osuudella.

| (202) | Koska tässä laskennassa jokaiselle peruskuormasähkön kuluttajalle kohdistetaan vain ne kustannukset, jotka liittyvät kyseisen kuluttajan ja lähimmän sellaisen peruskuormavoimalaitoksen, joka voi täyttää kuluttajan sähköntarpeen, väliseen verkkoliitäntään, on todettava, että peruskuormasähkön kuluttajista verkonhallinnalle ja epäsuorasti myös toimitusvarmuudelle koituvat hyödyt on jo otettu asianmukaisesti huomioon yksilöllisissä verkkomaksuissa. Näin ollen täyden vapautuksen kaltaiselle tukitoimenpiteelle ei ole tarvetta eikä Saksa ole osoittanut, että (esimerkiksi fyysisen reitin menetelmällä määritettäviin) yksilöllisiin kustannuksiin perustuvia verkkomaksuja perittäessä tuensaajat muuttuisivat sellaisiksi kuluttajiksi, joiden kulutusprofiili olisi epävakaa ja ennakoimaton. |
| --- | --- |

(202)

Koska tässä laskennassa jokaiselle peruskuormasähkön kuluttajalle kohdistetaan vain ne kustannukset, jotka liittyvät kyseisen kuluttajan ja lähimmän sellaisen peruskuormavoimalaitoksen, joka voi täyttää kuluttajan sähköntarpeen, väliseen verkkoliitäntään, on todettava, että peruskuormasähkön kuluttajista verkonhallinnalle ja epäsuorasti myös toimitusvarmuudelle koituvat hyödyt on jo otettu asianmukaisesti huomioon yksilöllisissä verkkomaksuissa. Näin ollen täyden vapautuksen kaltaiselle tukitoimenpiteelle ei ole tarvetta eikä Saksa ole osoittanut, että (esimerkiksi fyysisen reitin menetelmällä määritettäviin) yksilöllisiin kustannuksiin perustuvia verkkomaksuja perittäessä tuensaajat muuttuisivat sellaisiksi kuluttajiksi, joiden kulutusprofiili olisi epävakaa ja ennakoimaton.

5.3.2.3   
  Kannustava vaikutus

Kannustava vaikutus

| (203) | Saksa ei ole osoittanut, että täysi vapautus verkkomaksuista vaikuttaisi kannustavasti. Tuella on kannustava vaikutus, jos se muuttaa yritysten käyttäytymistä niin, että ne harjoittavat sellaista ylimääräistä toimintaa, jota ne eivät harjoittaisi ilman tukea tai harjoittaisivat rajoitetusti tai eri tavalla. |
| --- | --- |

(203)

Saksa ei ole osoittanut, että täysi vapautus verkkomaksuista vaikuttaisi kannustavasti. Tuella on kannustava vaikutus, jos se muuttaa yritysten käyttäytymistä niin, että ne harjoittavat sellaista ylimääräistä toimintaa, jota ne eivät harjoittaisi ilman tukea tai harjoittaisivat rajoitetusti tai eri tavalla.

| (204) | Useat seikat asiakirjoissa osoittavat, että monissa tapauksissa täysi vapautus myönnettiin peruskuormasähkön kuluttajille sellaista kulutuskäytäntöä varten, joka vastaa niiden tavanomaista kulutuskäytäntöä, koska niiden tuotantoprosessiin sisältyy jatkuva sähkönkulutus. Peruskuormasähkön kuluttajien yksilölliset verkkomaksut ovat olleet käytössä vuodesta 2005. Aluksi nämä maksut olivat mahdollisia vain niille peruskuormasähkön kuluttajille, joiden vuotuinen käyttötuntimäärä oli 7 500. Täysi vapautus ei muuttanut ainakaan niiden peruskuormasähkön kuluttajien kulutuskäytäntöä, jotka jo hyötyivät yksilöllisistä verkkomaksuista alkuperäisen järjestelyn aikana, verrattuna siihen, mikä niiden käytäntö oli yksilöllisiä verkkomaksuja sovellettaessa. Näin ollen tuella ei ollut kannustavaa vaikutusta. Samoin niiden peruskuormasähkön kuluttajien määrä, jotka maksoivat yksilöllisiä verkkomaksuja vuonna 2014, on hyvin lähellä niiden peruskuormasähkön kuluttajien määrää, jotka saivat vapautuksen vuosina 2011–2013, ja hakijat olivat usein samoja. Myös tämä vahvistaa sen, ettei täysi vapautus ole muuttanut useimpien peruskuormasähkön kuluttajien toimintaa verrattuna siihen, miten ne toimivat yksilöllisiä verkkomaksuja sovellettaessa. Saksan tuomioistuimien päätelmät ovat samat (ks. johdanto-osan 52 kappale). Lisäksi vuoden 2015 arviointikertomuksessa mainitaan useiden verkonhaltijoiden todenneen, että kyseisillä peruskuormasähkön kuluttajilla oli ollut sama kulutuskäytäntö jo ennen täyden vapautuksen käyttöönottoa (104). |
| --- | --- |

(204)

Useat seikat asiakirjoissa osoittavat, että monissa tapauksissa täysi vapautus myönnettiin peruskuormasähkön kuluttajille sellaista kulutuskäytäntöä varten, joka vastaa niiden tavanomaista kulutuskäytäntöä, koska niiden tuotantoprosessiin sisältyy jatkuva sähkönkulutus. Peruskuormasähkön kuluttajien yksilölliset verkkomaksut ovat olleet käytössä vuodesta 2005. Aluksi nämä maksut olivat mahdollisia vain niille peruskuormasähkön kuluttajille, joiden vuotuinen käyttötuntimäärä oli 7 500. Täysi vapautus ei muuttanut ainakaan niiden peruskuormasähkön kuluttajien kulutuskäytäntöä, jotka jo hyötyivät yksilöllisistä verkkomaksuista alkuperäisen järjestelyn aikana, verrattuna siihen, mikä niiden käytäntö oli yksilöllisiä verkkomaksuja sovellettaessa. Näin ollen tuella ei ollut kannustavaa vaikutusta. Samoin niiden peruskuormasähkön kuluttajien määrä, jotka maksoivat yksilöllisiä verkkomaksuja vuonna 2014, on hyvin lähellä niiden peruskuormasähkön kuluttajien määrää, jotka saivat vapautuksen vuosina 2011–2013, ja hakijat olivat usein samoja. Myös tämä vahvistaa sen, ettei täysi vapautus ole muuttanut useimpien peruskuormasähkön kuluttajien toimintaa verrattuna siihen, miten ne toimivat yksilöllisiä verkkomaksuja sovellettaessa. Saksan tuomioistuimien päätelmät ovat samat (ks. johdanto-osan 52 kappale). Lisäksi vuoden 2015 arviointikertomuksessa mainitaan useiden verkonhaltijoiden todenneen, että kyseisillä peruskuormasähkön kuluttajilla oli ollut sama kulutuskäytäntö jo ennen täyden vapautuksen käyttöönottoa (104).

104

5.3.2.4   
  Oikeasuhteisuus, kielteinen vaikutus kaupankäynnin edellytyksiin ja kokonaisarvio

Oikeasuhteisuus, kielteinen vaikutus kaupankäynnin edellytyksiin ja kokonaisarvio

| (205) | Vaikka oletettaisiin, että täysi vapautus oli joillekin peruskuormasähkön kuluttajille tarkoituksenmukainen ja tarpeen yhteisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamisessa ja että sillä oli kannustava vaikutus, on silti todettava, ettei täysi vapautus ollut oikeasuhteinen. Lisäksi tuen kielteinen vaikutus oli suurempi kuin sen teoriassa mahdollinen myönteinen vaikutus. |
| --- | --- |

(205)

Vaikka oletettaisiin, että täysi vapautus oli joillekin peruskuormasähkön kuluttajille tarkoituksenmukainen ja tarpeen yhteisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamisessa ja että sillä oli kannustava vaikutus, on silti todettava, ettei täysi vapautus ollut oikeasuhteinen. Lisäksi tuen kielteinen vaikutus oli suurempi kuin sen teoriassa mahdollinen myönteinen vaikutus.

| (206) | Ollakseen oikeasuhteinen täysi vapautus olisi täytynyt rajoittaa määrältään sellaiseksi, että se olisi kannustanut kyseisiä peruskuormasähkön kuluttajia muuttamaan toimintaansa joko toimitusvarmuutta tai uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käyttöä edistävään suuntaan. |
| --- | --- |

(206)

Ollakseen oikeasuhteinen täysi vapautus olisi täytynyt rajoittaa määrältään sellaiseksi, että se olisi kannustanut kyseisiä peruskuormasähkön kuluttajia muuttamaan toimintaansa joko toimitusvarmuutta tai uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käyttöä edistävään suuntaan.

| (207) | Saksa ei kuitenkaan ole osoittanut, että täyttä vapautusta olisi rajoitettu määrältään sellaiseksi, että se olisi kannustanut peruskuormasähkön kuluttajia muuttamaan kulutuskäytäntöään, tai että täysi vapautus on kilpailua vähiten vääristävä keino, jolla peruskuormasähkön kuluttajien panos verkon vakauden ja toimitusvarmuuden ylläpitämiseen olisi saatu säilytettyä. Tältä osin jotkin asianomaiset osapuolet ovat väittäneet, että 7 000 käyttötunnin rajan saavuttamisen varmistamiseksi niiden työntekijöiden oli varattava osa työajastaan kulutuksen seurantaan ja että jatkuva kulutus merkitsi myös jatkuvaa tuotantoa ja siis mahdollisesti myös varastojen täyttymistä silloin, kun tuotteiden kysyntä oli vähäisempää. Sama asianomainen osapuoli kuitenkin myöntää, että tähän liittyvät kustannukset vaihtelivat yrityksittäin. Vaikka oletettaisiin, että 7 000 käyttötunnin rajan saavuttaminen aiheuttaisi lisäkustannuksia joillekin peruskuormasähkön kuluttajille, ei ollut takeita siitä, että vapautus vastaisi kaikissa tapauksissa näiden lisäkulujen kattamiseen tarvittavaa summaa, eikä Saksa osoittanut, että näin olisi ollut. |
| --- | --- |

(207)

Saksa ei kuitenkaan ole osoittanut, että täyttä vapautusta olisi rajoitettu määrältään sellaiseksi, että se olisi kannustanut peruskuormasähkön kuluttajia muuttamaan kulutuskäytäntöään, tai että täysi vapautus on kilpailua vähiten vääristävä keino, jolla peruskuormasähkön kuluttajien panos verkon vakauden ja toimitusvarmuuden ylläpitämiseen olisi saatu säilytettyä. Tältä osin jotkin asianomaiset osapuolet ovat väittäneet, että 7 000 käyttötunnin rajan saavuttamisen varmistamiseksi niiden työntekijöiden oli varattava osa työajastaan kulutuksen seurantaan ja että jatkuva kulutus merkitsi myös jatkuvaa tuotantoa ja siis mahdollisesti myös varastojen täyttymistä silloin, kun tuotteiden kysyntä oli vähäisempää. Sama asianomainen osapuoli kuitenkin myöntää, että tähän liittyvät kustannukset vaihtelivat yrityksittäin. Vaikka oletettaisiin, että 7 000 käyttötunnin rajan saavuttaminen aiheuttaisi lisäkustannuksia joillekin peruskuormasähkön kuluttajille, ei ollut takeita siitä, että vapautus vastaisi kaikissa tapauksissa näiden lisäkulujen kattamiseen tarvittavaa summaa, eikä Saksa osoittanut, että näin olisi ollut.

| (208) | On myös todettava, ettei toimenpide vaikuta parantavan toimitusvarmuutta enempää kuin se, mikä oli jo otettu huomioon yksilöllisiä verkkomaksuja laskettaessa. Minkäänlaista lisähyötyä ei siis ole näytetty toteen. Tältä osin Saksa ja asianomaiset osapuolet kuitenkin toteavat, ettei sitä voida kvantifioida. |
| --- | --- |

(208)

On myös todettava, ettei toimenpide vaikuta parantavan toimitusvarmuutta enempää kuin se, mikä oli jo otettu huomioon yksilöllisiä verkkomaksuja laskettaessa. Minkäänlaista lisähyötyä ei siis ole näytetty toteen. Tältä osin Saksa ja asianomaiset osapuolet kuitenkin toteavat, ettei sitä voida kvantifioida.

| (209) | Lisäksi on katsottava, että vaikka oletettaisiin, että peruskuormasähkön kuluttajat parantavat toimitusvarmuutta yksilöllisten verkkomaksujen määrittämisessä jo huomioon otettua verkkoa vakauttavaa vaikutusta enemmän ja että ne myös epäsuorasti edistävät uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käyttöä, Saksa ei ole osoittanut, että tuen määrä on rajattu siihen, mikä on tarpeen näiden myönteisten vaikutusten saavuttamiseksi. Vuoden 2015 arviointikertomuksessaan sääntelyviranomainen totesi, että verkonhaltijat, joiden verkkoon oli liitetty peruskuormasähkön kuluttajia, jakautuivat niihin, joiden mielestä peruskuormasähkön kuluttajat vakauttivat verkkoa, ja niihin, joiden mielestä näin ei ollut (ks. kertomuksen kuvat 6 ja 7 sekä kertomuksen sivulla 38 esitetyt havainnot). Koska kertomuksessa tätä jaottelua ei kuitenkaan tehdä, on epäselvää niiden verkonhaltijoiden osalta, joiden mielestä vakauttavia vaikutuksia oli, ovatko nämä vaikutukset olleet suuremmat kuin yksilöllisten verkkomaksujen laskennassa jo huomioon otetut vaikutukset. Yksi siirtoverkonhaltija selitti, että peruskuormasähkön kuluttajien vaikutus verkkojen vakauteen määräytyy verkossa vallitsevan tilanteen mukaan: ylikuormituksen yhteydessä peruskuormasähkön kuluttajat vaaransivat verkon vakauden, kun taas alikuormituksen aikana ne tukivat vakautta. Verkon vakauden kannalta optimaalista on joustava kuormitus (105). Peruskuormasähkön kuluttajat eivät kuitenkaan tuota joustavaa kuormitusta vaan vakaata ja joustamatonta kuormitusta. Jos peruskuormasähkön kuluttajien olisi määrä tarjota joustavuuspalveluja (esimerkiksi pienentää kulutusta verkonhaltijan pyynnöstä), ne eivät enää täyttäisi peruskuormasähkön kuluttajien määritelmää, sillä 7 000 käyttötunnin raja ei ylittyisi. Tämä vahvistaa ainakin sen, että – olettaen, että tietyissä tilanteissa peruskuormasähkön kuluttajat parantavat verkon vakautta enemmän kuin mitä on jo otettu huomioon yksilöllisten verkkomaksujen laskennassa – peruskuormasähkön kuluttajien lisävaikutus verkon vakauteen määräytyy tapauskohtaisesti, eikä voida automaattisesti olettaa, että sitä olisi kaikilla peruskuormasähkön kuluttajilla, joiden kulutus ylittää 10 GWh:n ja 7 000 käyttötunnin rajat. Ei myöskään voida olettaa, että täysi vapautus verkkomaksuista olisi kaikissa tapauksissa perusteltu. |
| --- | --- |

(209)

Lisäksi on katsottava, että vaikka oletettaisiin, että peruskuormasähkön kuluttajat parantavat toimitusvarmuutta yksilöllisten verkkomaksujen määrittämisessä jo huomioon otettua verkkoa vakauttavaa vaikutusta enemmän ja että ne myös epäsuorasti edistävät uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käyttöä, Saksa ei ole osoittanut, että tuen määrä on rajattu siihen, mikä on tarpeen näiden myönteisten vaikutusten saavuttamiseksi. Vuoden 2015 arviointikertomuksessaan sääntelyviranomainen totesi, että verkonhaltijat, joiden verkkoon oli liitetty peruskuormasähkön kuluttajia, jakautuivat niihin, joiden mielestä peruskuormasähkön kuluttajat vakauttivat verkkoa, ja niihin, joiden mielestä näin ei ollut (ks. kertomuksen kuvat 6 ja 7 sekä kertomuksen sivulla 38 esitetyt havainnot). Koska kertomuksessa tätä jaottelua ei kuitenkaan tehdä, on epäselvää niiden verkonhaltijoiden osalta, joiden mielestä vakauttavia vaikutuksia oli, ovatko nämä vaikutukset olleet suuremmat kuin yksilöllisten verkkomaksujen laskennassa jo huomioon otetut vaikutukset. Yksi siirtoverkonhaltija selitti, että peruskuormasähkön kuluttajien vaikutus verkkojen vakauteen määräytyy verkossa vallitsevan tilanteen mukaan: ylikuormituksen yhteydessä peruskuormasähkön kuluttajat vaaransivat verkon vakauden, kun taas alikuormituksen aikana ne tukivat vakautta. Verkon vakauden kannalta optimaalista on joustava kuormitus (105). Peruskuormasähkön kuluttajat eivät kuitenkaan tuota joustavaa kuormitusta vaan vakaata ja joustamatonta kuormitusta. Jos peruskuormasähkön kuluttajien olisi määrä tarjota joustavuuspalveluja (esimerkiksi pienentää kulutusta verkonhaltijan pyynnöstä), ne eivät enää täyttäisi peruskuormasähkön kuluttajien määritelmää, sillä 7 000 käyttötunnin raja ei ylittyisi. Tämä vahvistaa ainakin sen, että – olettaen, että tietyissä tilanteissa peruskuormasähkön kuluttajat parantavat verkon vakautta enemmän kuin mitä on jo otettu huomioon yksilöllisten verkkomaksujen laskennassa – peruskuormasähkön kuluttajien lisävaikutus verkon vakauteen määräytyy tapauskohtaisesti, eikä voida automaattisesti olettaa, että sitä olisi kaikilla peruskuormasähkön kuluttajilla, joiden kulutus ylittää 10 GWh:n ja 7 000 käyttötunnin rajat. Ei myöskään voida olettaa, että täysi vapautus verkkomaksuista olisi kaikissa tapauksissa perusteltu.

105

| (210) | Saksa ja asianomaiset osapuolet ovat väittäneet, että vapautuksella varmistettaisiin sellaisten perinteisten peruskuormavoimalaitosten olemassaolo, jotka ovat myös tärkeitä lisäpalvelujen tuottajia. Tältä osin on todettava, että väite perustuu oletukseen, että vuoden 2012 tutkimuksessa määritetty vähimmäistuotantotarve pysyisi vakiona Saksassa vallitsevasta kysynnästä riippumatta, mikä ei pidä paikkaansa. Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 93 kappaleessa on todettu, vuoden 2012 tutkimuksen sivulla i) (tuloksia käsittelevässä osassa ”Ergebniszusammenfassung”) korostetaan, että vähimmäistuotannon määrään päinvastoin vaikuttaa suuresti kulloinenkin tilanne, etenkin uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuotanto mutta myös kysynnästä johtuva kuormitus. Saksa ei ole esittänyt mitään sellaista, joka osoittaisi, että täysi vapautus on rajattu vain siihen peruskuormasähkön kulutukseen, jota väitetään tarvittavan perinteisen peruskuormavoimalaitosten olemassaolon turvaamiseksi, tai että sitä muutettaisiin ajan myötä muuttuvien tarpeiden mukaan. |
| --- | --- |

(210)

Saksa ja asianomaiset osapuolet ovat väittäneet, että vapautuksella varmistettaisiin sellaisten perinteisten peruskuormavoimalaitosten olemassaolo, jotka ovat myös tärkeitä lisäpalvelujen tuottajia. Tältä osin on todettava, että väite perustuu oletukseen, että vuoden 2012 tutkimuksessa määritetty vähimmäistuotantotarve pysyisi vakiona Saksassa vallitsevasta kysynnästä riippumatta, mikä ei pidä paikkaansa. Kuten tämän päätöksen johdanto-osan 93 kappaleessa on todettu, vuoden 2012 tutkimuksen sivulla i) (tuloksia käsittelevässä osassa ”Ergebniszusammenfassung”) korostetaan, että vähimmäistuotannon määrään päinvastoin vaikuttaa suuresti kulloinenkin tilanne, etenkin uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuotanto mutta myös kysynnästä johtuva kuormitus. Saksa ei ole esittänyt mitään sellaista, joka osoittaisi, että täysi vapautus on rajattu vain siihen peruskuormasähkön kulutukseen, jota väitetään tarvittavan perinteisen peruskuormavoimalaitosten olemassaolon turvaamiseksi, tai että sitä muutettaisiin ajan myötä muuttuvien tarpeiden mukaan.

| (211) | Saksan mukaan kaupankäynnin edellytykset eivät ole vääristyneet kohtuuttomasti, koska vaikutus kilpailuun on vähäinen, kun otetaan huomioon, että toimenpide vaikutti merkittävästi toimitusvarmuuteen eikä se juuri vaikuttanut kilpailuun muissa jäsenvaltioissa toimivien yritysten kanssa, koska muihin jäsenvaltioihin verrattuna sähkön hinta on Saksassa erittäin korkea. |
| --- | --- |

(211)

Saksan mukaan kaupankäynnin edellytykset eivät ole vääristyneet kohtuuttomasti, koska vaikutus kilpailuun on vähäinen, kun otetaan huomioon, että toimenpide vaikutti merkittävästi toimitusvarmuuteen eikä se juuri vaikuttanut kilpailuun muissa jäsenvaltioissa toimivien yritysten kanssa, koska muihin jäsenvaltioihin verrattuna sähkön hinta on Saksassa erittäin korkea.

| (212) | Kuten 5.3.2.1–5.3.2.4 jaksossa on todettu, ei ole kuitenkaan osoitettu, että täysi vapautus olisi tarkoituksenmukainen toimitusvarmuuden varmistamiseksi ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämiseksi tai että se olisi tarpeen ja että sillä olisi kannustava vaikutus. Tukea ei liioin ole rajattu tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavaan määrään ja se johtaa liiallisiin korvauksiin, kuten tämän päätöksen 205–211 kappaleessa on osoitettu. Näin ollen tuen teoreettinen myönteinen vaikutus on hyvin vähäinen, ellei suorastaan olematon. |
| --- | --- |

(212)

Kuten 5.3.2.1–5.3.2.4 jaksossa on todettu, ei ole kuitenkaan osoitettu, että täysi vapautus olisi tarkoituksenmukainen toimitusvarmuuden varmistamiseksi ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämiseksi tai että se olisi tarpeen ja että sillä olisi kannustava vaikutus. Tukea ei liioin ole rajattu tavoitteiden saavuttamiseksi tarvittavaan määrään ja se johtaa liiallisiin korvauksiin, kuten tämän päätöksen 205–211 kappaleessa on osoitettu. Näin ollen tuen teoreettinen myönteinen vaikutus on hyvin vähäinen, ellei suorastaan olematon.

| (213) | Täysi vapautus ei siis vaikuta olevan direktiivin 2009/72/EY 32 artiklan ja asetuksen (EY) N:o 714/2009 14 artiklan mukainen. |
| --- | --- |

(213)

Täysi vapautus ei siis vaikuta olevan direktiivin 2009/72/EY 32 artiklan ja asetuksen (EY) N:o 714/2009 14 artiklan mukainen.

| (214) | Vastoin Saksan näkemystä, muiden jäsenvaltioiden kanssa käytävän kilpailun vääristymistä ei voida pitää merkityksettömänä. Ensinnäkin toimenpiteellä vapautetaan tuensaajat kokonaan verkkomaksuista, vaikka kaikki niiden kilpailijat ovat yhä velvoitettuja maksamaan verkkomaksut omissa jäsenvaltioissaan sovellettavan EU-lainsäädännön mukaisesti. Tällä voi olla kilpailua tuntuvasti vääristävä vaikutus, kun otetaan huomioon, että useimmat tuensaajat ovat energianintensiivisiä yrityksiä, minkä Saksa on itsekin todennut. Sähkökustannukset siis vaikuttavat niiden kilpailukykyyn merkittävästi. Toiseksi sitä, että sähkön hinta on korkea Saksassa ja että se lisää sähköintensiivisten yritysten tuotantokustannuksia Saksassa huomattavasti, ei ole näytetty toteen. Päinvastoin on muistettava, että vuosina 2011–2013 sähköintensiiviset käyttäjät hyötyivät Saksassa sähköveron, EEG-lain mukaisen lisämaksun ja CHP-lisämaksun alennuksista. |
| --- | --- |

(214)

Vastoin Saksan näkemystä, muiden jäsenvaltioiden kanssa käytävän kilpailun vääristymistä ei voida pitää merkityksettömänä. Ensinnäkin toimenpiteellä vapautetaan tuensaajat kokonaan verkkomaksuista, vaikka kaikki niiden kilpailijat ovat yhä velvoitettuja maksamaan verkkomaksut omissa jäsenvaltioissaan sovellettavan EU-lainsäädännön mukaisesti. Tällä voi olla kilpailua tuntuvasti vääristävä vaikutus, kun otetaan huomioon, että useimmat tuensaajat ovat energianintensiivisiä yrityksiä, minkä Saksa on itsekin todennut. Sähkökustannukset siis vaikuttavat niiden kilpailukykyyn merkittävästi. Toiseksi sitä, että sähkön hinta on korkea Saksassa ja että se lisää sähköintensiivisten yritysten tuotantokustannuksia Saksassa huomattavasti, ei ole näytetty toteen. Päinvastoin on muistettava, että vuosina 2011–2013 sähköintensiiviset käyttäjät hyötyivät Saksassa sähköveron, EEG-lain mukaisen lisämaksun ja CHP-lisämaksun alennuksista.

| (215) | Näiden seikkojen perusteella komissio katsoo, että tuen kielteinen vaikutus on suurempi kuin sen teoriassa mahdollinen myönteinen vaikutus, joka sillä on saattanut olla uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisen tai toimitusvarmuuden parantamisen kannalta. |
| --- | --- |

(215)

Näiden seikkojen perusteella komissio katsoo, että tuen kielteinen vaikutus on suurempi kuin sen teoriassa mahdollinen myönteinen vaikutus, joka sillä on saattanut olla uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön käytön edistämisen tai toimitusvarmuuden parantamisen kannalta.

5.3.3   PÄÄTELMÄ

| (216) | Vuosina 2012 ja 2013 myönnetty tuki ei sovellu sisämarkkinoille. |
| --- | --- |

(216)

Vuosina 2012 ja 2013 myönnetty tuki ei sovellu sisämarkkinoille.

6.   TAKAISINPERINTÄ

TAKAISINPERINTÄ

| (217) | SEUT-sopimuksen ja unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissio on toimivaltainen päättämään, että asianomaisen jäsenvaltion on poistettava tuki tai muutettava sitä, jos se on todennut tuen soveltumattomaksi sisämarkkinoille (106). Tuomioistuin on niin ikään johdonmukaisesti katsonut, että jäsenvaltion velvollisuudella kumota komission sisämarkkinoille soveltumattomaksi katsoma tuki on tarkoitus palauttaa aikaisempi tilanne (107). |
| --- | --- |

(217)

SEUT-sopimuksen ja unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissio on toimivaltainen päättämään, että asianomaisen jäsenvaltion on poistettava tuki tai muutettava sitä, jos se on todennut tuen soveltumattomaksi sisämarkkinoille (106). Tuomioistuin on niin ikään johdonmukaisesti katsonut, että jäsenvaltion velvollisuudella kumota komission sisämarkkinoille soveltumattomaksi katsoma tuki on tarkoitus palauttaa aikaisempi tilanne (107).

106

107

| (218) | Unionin tuomioistuin on todennut tässä yhteydessä, että tämä tavoite saavutetaan, kun tuensaaja maksaa takaisin lainvastaisina tukina myönnetyt määrät ja menettää siten markkinoilla kilpailijoihin verrattuna saamansa edun, minkä seurauksena tuen suorittamista edeltänyt tilanne palautuu (108). |
| --- | --- |

(218)

Unionin tuomioistuin on todennut tässä yhteydessä, että tämä tavoite saavutetaan, kun tuensaaja maksaa takaisin lainvastaisina tukina myönnetyt määrät ja menettää siten markkinoilla kilpailijoihin verrattuna saamansa edun, minkä seurauksena tuen suorittamista edeltänyt tilanne palautuu (108).

108

| (219) | Neuvoston asetuksen (EU) 2015/1589 (109) 16 artiklan 1 kohdassa säädetään oikeuskäytännön mukaisesti, että ”sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta [...]”. |
| --- | --- |

(219)

Neuvoston asetuksen (EU) 2015/1589 (109) 16 artiklan 1 kohdassa säädetään oikeuskäytännön mukaisesti, että ”sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta [...]”.

109

sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta [...]

| (220) | Koska tarkasteltavana oleva tuki on myönnetty SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti ja on siten sääntöjenvastaista ja sisämarkkinoille soveltumatonta tukea, se on perittävä tuensaajilta takaisin, jotta voidaan palauttaa tilanne, joka sisämarkkinoilla vallitsi ennen tuen myöntämistä. Takaisinperinnän olisi koskettava ajanjaksoa, joka alkaa siitä, kun tuen saaja alkoi saada tukea eli tuki saatettiin tuen saajan käyttöön, ja päättyy siihen, kun se on tosiasiallisesti peritty takaisin. Takaisinperittäville summille lasketaan korkoa, jota kertyy siitä päivästä alkaen, jona etua alkoi kertyä tuensaajalle, siihen saakka, että takaisinperintä on toteutunut kokonaisuudessaan. |
| --- | --- |

(220)

Koska tarkasteltavana oleva tuki on myönnetty SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti ja on siten sääntöjenvastaista ja sisämarkkinoille soveltumatonta tukea, se on perittävä tuensaajilta takaisin, jotta voidaan palauttaa tilanne, joka sisämarkkinoilla vallitsi ennen tuen myöntämistä. Takaisinperinnän olisi koskettava ajanjaksoa, joka alkaa siitä, kun tuen saaja alkoi saada tukea eli tuki saatettiin tuen saajan käyttöön, ja päättyy siihen, kun se on tosiasiallisesti peritty takaisin. Takaisinperittäville summille lasketaan korkoa, jota kertyy siitä päivästä alkaen, jona etua alkoi kertyä tuensaajalle, siihen saakka, että takaisinperintä on toteutunut kokonaisuudessaan.

| (221) | Siitä joidenkin asianomaisten osapuolten esittämästä väitteestä, että takaisinperintä rikkoisi luottamuksensuojan periaatetta, todettakoon, että tuomioistuin on toistuvasti katsonut, että mahdollisuus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen on kaikilla henkilöillä, joille unionin toimielimen toiminnan vuoksi on syntynyt perusteltuja odotuksia näille henkilöille annettujen täsmällisten vakuutusten vuoksi. Sen sijaan silloin, kun huolellinen ja järkevä taloudellinen toimija voi ennakoida sellaisen unionin toimenpiteen toteuttamisen, joka voi vaikuttaa sen etuihin, se ei voi vedota tähän periaatteeseen, kun tällainen toimenpide toteutetaan (110). Tämän oikeuskäytännön perusteella asiassa PreussenElektra annettu tuomio ei ole voinut luoda perusteltuja odotuksia, koska siinä ei ole kyseenalaistettu mahdollisuutta valtuuttaa yksityisiä tahoja hallinnoimaan tukiohjelmaa ja pitää veronkaltaisia maksuja ja muita lisämaksuja valtion varoina. Se koski vain yhtä rajoitettua tilannetta, joka on jo käsitelty asiassa Van Tiggele (111). Lisäksi komissio on todennut, että monessa ohjelmassa, jotka on rahoitettu valtion määräämällä lisämaksulla, on ollut kyse valtiontuesta (112). |
| --- | --- |

(221)

Siitä joidenkin asianomaisten osapuolten esittämästä väitteestä, että takaisinperintä rikkoisi luottamuksensuojan periaatetta, todettakoon, että tuomioistuin on toistuvasti katsonut, että mahdollisuus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen on kaikilla henkilöillä, joille unionin toimielimen toiminnan vuoksi on syntynyt perusteltuja odotuksia näille henkilöille annettujen täsmällisten vakuutusten vuoksi. Sen sijaan silloin, kun huolellinen ja järkevä taloudellinen toimija voi ennakoida sellaisen unionin toimenpiteen toteuttamisen, joka voi vaikuttaa sen etuihin, se ei voi vedota tähän periaatteeseen, kun tällainen toimenpide toteutetaan (110). Tämän oikeuskäytännön perusteella asiassa PreussenElektra annettu tuomio ei ole voinut luoda perusteltuja odotuksia, koska siinä ei ole kyseenalaistettu mahdollisuutta valtuuttaa yksityisiä tahoja hallinnoimaan tukiohjelmaa ja pitää veronkaltaisia maksuja ja muita lisämaksuja valtion varoina. Se koski vain yhtä rajoitettua tilannetta, joka on jo käsitelty asiassa Van Tiggele (111). Lisäksi komissio on todennut, että monessa ohjelmassa, jotka on rahoitettu valtion määräämällä lisämaksulla, on ollut kyse valtiontuesta (112).

110

Van Tiggele

111

112

| (222) | Tuomioistuin selvensi PreussenElektra-tuomiota asiassa Essent (113) ja vahvisti aiemman oikeuskäytäntönsä, jonka mukaan valtion varoina voidaan pitää myös sellaista etua, joka on rahoitettu valtion määräämällä lisämaksulla, jota hallinnoi valtion nimeämä taho. |
| --- | --- |

(222)

Tuomioistuin selvensi PreussenElektra-tuomiota asiassa Essent (113) ja vahvisti aiemman oikeuskäytäntönsä, jonka mukaan valtion varoina voidaan pitää myös sellaista etua, joka on rahoitettu valtion määräämällä lisämaksulla, jota hallinnoi valtion nimeämä taho.

PreussenElektra

Essent

113

| (223) | Tässä päätöksessä on käytetty tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön ja komission päätöskäytännön mukaista tulkintaa valtion varoista. Koska huolellinen ja järkevä taloudellinen toimija olisi voinut ennakoida tämän, takaisinperintä ei riko luottamuksensuojan periaatetta. |
| --- | --- |

(223)

Tässä päätöksessä on käytetty tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön ja komission päätöskäytännön mukaista tulkintaa valtion varoista. Koska huolellinen ja järkevä taloudellinen toimija olisi voinut ennakoida tämän, takaisinperintä ei riko luottamuksensuojan periaatetta.

| (224) | Edellä esitetyn ja etenkin johdanto-osan 216 kappaleen perusteella tuki on perittävä takaisin, koska se ei sovellu sisämarkkinoille, ja takaisinperittäviin summiin on lisättävä korko siitä päivästä alkaen, jona etua alkoi kertyä tuensaajalle, siihen saakka, että takaisinperintä on toteutunut kokonaisuudessaan. |
| --- | --- |

(224)

Edellä esitetyn ja etenkin johdanto-osan 216 kappaleen perusteella tuki on perittävä takaisin, koska se ei sovellu sisämarkkinoille, ja takaisinperittäviin summiin on lisättävä korko siitä päivästä alkaen, jona etua alkoi kertyä tuensaajalle, siihen saakka, että takaisinperintä on toteutunut kokonaisuudessaan.

| (225) | Takaisinperinnän on katettava tammikuun 1 päivän 2012 ja joulukuun 31 päivän 2013 väliselle ajanjaksolle myönnetty täysi vapautus verkkomaksuista, ja takaisinperittävän määrän laskentaperusteena on käytettävä yksilöllisiä verkkomaksuja, jotka olisi peritty, jos täyttä vapautusta ei olisi myönnetty, koska vain tämä osuus on valtiontukea. |
| --- | --- |

(225)

Takaisinperinnän on katettava tammikuun 1 päivän 2012 ja joulukuun 31 päivän 2013 väliselle ajanjaksolle myönnetty täysi vapautus verkkomaksuista, ja takaisinperittävän määrän laskentaperusteena on käytettävä yksilöllisiä verkkomaksuja, jotka olisi peritty, jos täyttä vapautusta ei olisi myönnetty, koska vain tämä osuus on valtiontukea.

| (226) | Takaisinperittävät määrät ovat kummankin vuoden osalta niiden yksilöllisten verkkomaksujen määrät, jotka tuensaajien olisi pitänyt maksaa, jos täyttä vapautusta ei olisi myönnetty. |
| --- | --- |

(226)

Takaisinperittävät määrät ovat kummankin vuoden osalta niiden yksilöllisten verkkomaksujen määrät, jotka tuensaajien olisi pitänyt maksaa, jos täyttä vapautusta ei olisi myönnetty.

| (227) | Edellisessä johdanto-osan kappaleessa tarkoitetut yksilölliset verkkomaksut on laskettava fyysisen reitin menetelmällä, jonka sääntelyviranomainen on esittänyt 26 päivänä lokakuuta 2010 antamassaan ohjeasiakirjassa ”Leitfaden zur Genehmigung individueller netzentgeltvereinbarungen nach § 19 Abs. 2 S. 1 und 2 StromNEV”. |
| --- | --- |

(227)

Edellisessä johdanto-osan kappaleessa tarkoitetut yksilölliset verkkomaksut on laskettava fyysisen reitin menetelmällä, jonka sääntelyviranomainen on esittänyt 26 päivänä lokakuuta 2010 antamassaan ohjeasiakirjassa ”Leitfaden zur Genehmigung individueller netzentgeltvereinbarungen nach § 19 Abs. 2 S. 1 und 2 StromNEV”.

Leitfaden zur Genehmigung individueller netzentgeltvereinbarungen nach § 19 Abs. 2 S. 1 und 2 StromNEV

| (228) | Takaisinperittävä määrä kummankin vuoden osalta on vähintään 20 prosenttia siitä summasta, joka tuensaajan olisi täytynyt maksaa, jos sen olisi täytynyt maksaa julkaistut verkkomaksut. |
| --- | --- |

(228)

Takaisinperittävä määrä kummankin vuoden osalta on vähintään 20 prosenttia siitä summasta, joka tuensaajan olisi täytynyt maksaa, jos sen olisi täytynyt maksaa julkaistut verkkomaksut.

| (229) | Jos tuensaaja on saanut etua yhteensä alle 200 000 euroa ja etu täyttää joko komission asetuksessa (EU) N:o 1407/2013 (114) tai komission asetuksessa (EY) N:o 1998/2006 (115) asetetut kaikki muut kriteerit, sen ei pitäisi katsoa olevan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, eikä sitä pitäisi periä takaisin. |
| --- | --- |

(229)

Jos tuensaaja on saanut etua yhteensä alle 200 000 euroa ja etu täyttää joko komission asetuksessa (EU) N:o 1407/2013 (114) tai komission asetuksessa (EY) N:o 1998/2006 (115) asetetut kaikki muut kriteerit, sen ei pitäisi katsoa olevan SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea, eikä sitä pitäisi periä takaisin.

114

115

7.   PÄÄTELMÄ

PÄÄTELMÄ

| (230) | Saksa on myöntänyt sääntöjenvastaista tukea antamalla niille peruskuormasähkön kuluttajille, joiden vuotuinen sähkönkulutus on vähintään 10 GWh ja 7 000 käyttötuntia, täyden vapautuksen verkkomaksuista tammikuun 1 päivän 2012 ja joulukuun 31 päivän 2013 välisellä ajanjaksolla SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti. |
| --- | --- |

(230)

Saksa on myöntänyt sääntöjenvastaista tukea antamalla niille peruskuormasähkön kuluttajille, joiden vuotuinen sähkönkulutus on vähintään 10 GWh ja 7 000 käyttötuntia, täyden vapautuksen verkkomaksuista tammikuun 1 päivän 2012 ja joulukuun 31 päivän 2013 välisellä ajanjaksolla SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti.

| (231) | Valtiontukea ovat ne verkkokustannukset, jotka maksuvapautuksen saaneet peruskuormasähkön kuluttajat aiheuttivat vuosina 2012 ja 2013, tai jos nämä verkkokustannukset ovat vähemmän kuin vähimmäisverkkomaksut, jotka ovat 20 prosenttia julkaistuista verkkomaksuista, nämä vähimmäisverkkomaksut. Tältä osin StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla myönnetty täysi vapautus poikkeaa tuolloin käytetystä viitejärjestelmästä. Valtiontukea on se yksilöllisten verkkomaksujen määrä, jota peruskuormasähkön kuluttajat eivät maksaneet vuosina 2012 ja 2013, ja se on vähintään 20 prosenttia näiden vuosien julkaistuista verkkomaksuista. |
| --- | --- |

(231)

Valtiontukea ovat ne verkkokustannukset, jotka maksuvapautuksen saaneet peruskuormasähkön kuluttajat aiheuttivat vuosina 2012 ja 2013, tai jos nämä verkkokustannukset ovat vähemmän kuin vähimmäisverkkomaksut, jotka ovat 20 prosenttia julkaistuista verkkomaksuista, nämä vähimmäisverkkomaksut. Tältä osin StromNEV 2011 -asetuksen 19 §:n 2 momentin 2 kohdan nojalla myönnetty täysi vapautus poikkeaa tuolloin käytetystä viitejärjestelmästä. Valtiontukea on se yksilöllisten verkkomaksujen määrä, jota peruskuormasähkön kuluttajat eivät maksaneet vuosina 2012 ja 2013, ja se on vähintään 20 prosenttia näiden vuosien julkaistuista verkkomaksuista.

| (232) | Valtiontuki ei täytä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettujen poikkeusten ehtoja, eikä sitä voida pitää sisämarkkinoille soveltuvana millään muullakaan perusteella. Näin ollen se ei sovellu sisämarkkinoille. |
| --- | --- |

(232)

Valtiontuki ei täytä SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettujen poikkeusten ehtoja, eikä sitä voida pitää sisämarkkinoille soveltuvana millään muullakaan perusteella. Näin ollen se ei sovellu sisämarkkinoille.

| (233) | Asetuksen (EU) N:o 2015/1589 16 artiklan 1 kohdan nojalla komissio päättää, että kyseinen jäsenvaltio ryhtyy kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta. Saksa on sen vuoksi velvoitettava perimään sisämarkkinoille soveltumaton tuki takaisin, |
| --- | --- |

(233)

Asetuksen (EU) N:o 2015/1589 16 artiklan 1 kohdan nojalla komissio päättää, että kyseinen jäsenvaltio ryhtyy kaikkiin tarvittaviin toimenpiteisiin tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta. Saksa on sen vuoksi velvoitettava perimään sisämarkkinoille soveltumaton tuki takaisin,

ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:

1 artikla

1.   Peruskuormasähkön kuluttajille Saksassa myönnetty täysi vapautus verkkomaksujen maksamisesta, jonka Saksa on myöntänyt sääntöjenvastaisesti vuosina 2012 ja 2013, on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea siltä osin kuin nämä kuluttajat vapautettiin maksamasta aiheuttamiaan verkkokustannuksia vastaavia verkkomaksuja tai vähimmäisverkkomaksuja, jos verkkokustannukset olivat vähemmän kuin vähimmäisverkkomaksu, joka oli 20 prosenttia julkaistuista verkkomaksuista.

2.   Edellä 1 artiklassa tarkoitettu valtiontuki, jonka Saksa on laittomasti myöntänyt Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti, ei sovellu sisämarkkinoille.

2 artikla

Edellä 1 artiklassa tarkoitetun tukiohjelman nojalla myönnetty yksittäinen tuki ei ole valtiontukea, jos se myöntämishetkellä täyttää neuvoston asetuksen (EY) N:o 994/98 (116) 2 artiklan nojalla annetussa, tuen myöntämishetkellä sovellettavassa asetuksessa säädetyt edellytykset.

3 artikla

1.   Saksan on perittävä 1 artiklassa tarkoitetun ohjelman nojalla myönnetyt sisämarkkinoille soveltumattomat tuet takaisin tuensaajilta.

2.   Takaisinperittävälle määrälle kertyy korkoa siitä lähtien, kun tuki saatettiin tuensaajan käyttöön, sen takaisinperintään asti.

3.   Korolle on laskettava korkoa komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (117) V luvun säännösten mukaisesti.

4.   Saksan on peruutettava kaikki 1 artiklassa tarkoitettuun järjestelmään perustuvan tuen jäljellä olevat maksuerät tämän päätöksen hyväksymispäivästä lukien.

4 artikla

1.   Edellä 1 artiklassa tarkoitetun järjestelmän nojalla myönnetty tuki on perittävä välittömästi takaisin.

2.   Saksan on huolehdittava siitä, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta.

5 artikla

1.   Saksan on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta seuraavat tiedot:

| a) | luettelo tuensaajista, jotka ovat saaneet tukea 1 artiklassa tarkoitetun järjestelmän nojalla ja kunkin tuensaajan kyseisen järjestelmän nojalla saaman tuen kokonaismäärä |
| --- | --- |

a)

luettelo tuensaajista, jotka ovat saaneet tukea 1 artiklassa tarkoitetun järjestelmän nojalla ja kunkin tuensaajan kyseisen järjestelmän nojalla saaman tuen kokonaismäärä

| b) | kultakin tuensaajalta takaisinperittävän tuen kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko) |
| --- | --- |

b)

kultakin tuensaajalta takaisinperittävän tuen kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko)

| c) | tarkka kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi |
| --- | --- |

c)

tarkka kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi

| d) | asiakirjat, joista käy ilmi, että tuensaajat on määrätty maksamaan 1 artiklassa tarkoitettu tuki takaisin. |
| --- | --- |

d)

asiakirjat, joista käy ilmi, että tuensaajat on määrätty maksamaan 1 artiklassa tarkoitettu tuki takaisin.

2.   Saksan on tiedotettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöönpanemiseksi toteutettavien kansallisten menettelyjen etenemisestä, kunnes 1 artiklassa tarkoitetun järjestelmän nojalla myönnetty tuki on peritty kokonaisuudessaan takaisin. Saksan on annettava välittömästi komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on myös annettava yksityiskohtaisia tietoja tuensaajilta jo takaisinperityn tuen ja koron määristä.

6 artikla

Tämä päätös on osoitettu Saksan liittotasavallalle.

Tehty Brysselissä 28 päivänä toukokuuta 2018.

Komission puolesta

Margrethe VESTAGER

Komission jäsen

---

(1)  
  EUVL C 128, 4.5.2013, s. 43.

1

(2)  Komission 6 päivänä maaliskuuta 2013 antama päätös valtiontuesta SA.34045 (2012/C) – Saksa – Suurten sähkönkuluttajien vapauttaminen verkkomaksuista (StromNEV-asetuksen 19 §) – Kehotus huomautusten esittämiseen Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukaisesti (EUVL C 128, 4.5.2013, s. 43).

2

(3)  BGBl. I s. 1554.

3

(4)  BGBl. I s. 1786.

4

(5)  Verkonhaltija on sähköverkon toiminnasta ja turvallisesta hallinnasta vastaava toimija. Verkonhaltijat jaetaan yleensä siirtoverkonhaltijoihin ja jakeluverkonhaltijoihin sen mukaan, vastaavatko ne siirtoverkon vai jakeluverkon toiminnasta.

5

(6)  StromNEV-asetus tuli voimaan vuonna 2005, ja sitä on muutettu useita kertoja. Tässä päätöksessä viitataan yleisesti StromNev-asetukseen silloin, kun kyseessä olevaa säännöstä ei ole muutettu eri muutoksilla. Jos kyseistä säännöstä on kuitenkin muutettu, tässä päätöksessä viitataan nimenomaan kyseiseen StromNEV-asetuksen versioon seuraavasti:

6

| — | ”StromNEV 2010 -asetus” tarkoittaa 3 päivänä syyskuuta 2010 annetun lain 6 artiklalla muutettua StromNEV-asetuksen versiota (BGBl. I s. 2074) |
| --- | --- |

—

”StromNEV 2010 -asetus” tarkoittaa 3 päivänä syyskuuta 2010 annetun lain 6 artiklalla muutettua StromNEV-asetuksen versiota (BGBl. I s. 2074)

| — | ”StromNEV 2011 -asetus” tarkoittaa 26 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 7 artiklalla muutettua StromNEV-asetuksen versiota (BGBl. I s. 1554) |
| --- | --- |

—

”StromNEV 2011 -asetus” tarkoittaa 26 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 7 artiklalla muutettua StromNEV-asetuksen versiota (BGBl. I s. 1554)

| — | ”StromNEV 2014 -asetus” tarkoittaa 14 päivänä elokuuta 2013 annetun asetuksen 1 artiklalla muutettua StromNEV-asetuksen versiota (BGBl. I s. 3250). |
| --- | --- |

—

”StromNEV 2014 -asetus” tarkoittaa 14 päivänä elokuuta 2013 annetun asetuksen 1 artiklalla muutettua StromNEV-asetuksen versiota (BGBl. I s. 3250).

(7)  Sähkön tuotannon ja kulutuksen on oltava sähköverkossa aina tasapainossa. Epätasapaino voi syntyä, jos kulutus eroaa siitä, mitä on ennakoitu, tai jos voimalaitos vikaantuu tai tuuli- tai aurinkoenergian tuotanto supistuu yhtäkkiä sääolojen vuoksi. Siirtoverkonhaltijoilla on velvollisuus pitää sähköverkko tasapainossa ja syöttää verkkoon lisää sähköä, jos kulutus on verkkoon syötetyn sähkön toteutunutta määrää suurempi, tai supistaa tuotantoa tai lisätä kulutusta, jos kulutus on tuotantoa vähäisempää. Koska sähkön varastointi ei ole helppoa, siirtoverkonhaltijan on varmistettava, että se pystyy turvautumaan positiiviseen tai negatiiviseen energiaan hyvin nopeasti (sekunneissa tai minuuteissa). Siksi siirtoverkonhaltijat hankkivat reservejä (joista käytetään saksaksi nimitystä ”Regelleistung”). Saksassa on kolme pääasiallista verkkoreserviä: a) ensisijainen reservi, josta siirtoverkonhaltijan on saatava energiaa 30 sekunnissa pyynnön tekemisestä, b) toissijainen reservi, josta energiaa on saatava viiden minuutin kuluessa, ja minuuttireservi (jota kutsutaan myös kolmassijaiseksi reserviksi), josta energiaa on saatava 15 minuutin kuluessa (ks. sääntelyviranomaisen verkkosivusto: https://www.smard.de/blueprint/servlet/page/home/wiki-article/446/396).

7

(8)  Ajojärjestyksen uudelleenmäärittämistoimet liittyvät verkon ylikuormituksen hallintaan. Verkko ylikuormittuu silloin, kun tuotetun sähkön määrä ylittää tuotantolaitokset kulutuspaikkoihin yhdistävien verkkoelementtien kapasiteetin. Ylikuormitusta voidaan vähentää pienentämällä yhden tai useamman voimalaitoksen tehoa ylikuormittuneen alueen yhdessä päässä ja suurentamalla yhden tai useamman voimalaitoksen tehoa alueen toisessa päässä samalla, kun verkon todellinen kokonaisteho pysyy lähes vakiona. Ajojärjestyksen uudelleen määrittäminen tarkoittaa sitä, että siirtoverkonhaltija pyytää voimalaitoksia mukauttamaan verkkoon syötettävää kokonaistehoa, jotta verkon ylikuormitus voidaan välttää tai poistaa. Siirtoverkonhaltijan on maksettava voimalaitoksille korvaus ajojärjestyksen uudelleen määrittämistä koskevasta määräyksestä (https://www.bundesnetzagentur.de/DE/Sachgebiete/ElektrizitaetundGas/Unternehmen_Institutionen/Versorgungssicherheit/Engpassmanagement/Redispatch/redispatch-node.html).

8

(9)  Sähköä siirrettäessä osa siitä häviää siirrossa, jolloin verkkoon on syötettävä alun perin syötettyä määrää vastaava määrä lisäsähköä.

9

(10)  Saksa on selittänyt, että tasapainotuskustannusten osalta on eroteltava reserveihin liittyvät kustannukset ja negatiivisen tai positiivisen tasesähkön varsinaiseen tuotantoon liittyvät kustannukset. Palveluntarjoajille maksetaan korvaus reservien saatavilla pitämisestä. Kun reserveistä toimitetaan energiaa siirtoverkonhaltijan tilauksesta, palveluntarjoajille maksetaan korvausta myös energian varsinaisesta toimituksesta. Varsinaisen (positiivisen tai negatiivisen) energian toimituksen kustannukset laskutetaan suoraan siltä verkonhaltijalta, josta epätasapaino johtui.

10

(11)  Saksa on selittänyt, että vaikka tämä piste (2 500 vuotuista käyttötuntia) on nykyään vakiintunut, se perustuu kuitenkin empiirisiin lukuihin. Empiirisesti tarkasteltuna samanaikaisuusfunktio ei ole koskaan täysin lineaarinen, vaan käyrä nousee loivasti noin 2 500 käyttötuntiin saakka ja laskee jyrkästi, kun vuotuinen käyttötuntimäärä on alle 2 500. Tästä seuraa, että samanaikaisuusfunktiossa on kaksi segmenttiä, mikä johtaa neljään verkkotariffiin: yksi kulutus- ja kapasiteettitariffi käyttäjille, joiden käyttötuntimäärä on vähemmän kuin 2 500, ja yksi kulutus- ja kapasiteettitariffi käyttäjille, joiden käyttötuntimäärä on enemmän kuin 2 500. Ainoa vaihtoehto olisi muuttaa samanaikaisuusfunktio koveraksi käyräksi, mutta silloin jokaiselle verkonkäyttäjälle olisi laskettava yksilöllinen kulutustariffi Saksassa (koska funktion kaltevuus muuttuu käyrän jokaisessa pisteessä). Tämä olisi lisännyt verkkomaksujen määrittämisen hallinnollista työmäärää Saksassa tuntuvasti, viivästyttänyt verkonkäyttäjien verkkomaksujen laskemista ja vähentänyt verkkomaksujen avoimuutta ja ennustettavuutta verkonkäyttäjien kannalta.

11

(12)  Esimerkkejä samanaikaisuusfunktiosta on julkaisussa Bericht der Bundesnetzagentur zur Netzentgeltsystematik Elektrizität (joulukuu 2015), joka on saatavana osoitteessa https://www.bundesnetzagentur.de/SharedDocs/Downloads/DE/Sachgebiete/Energie/Unternehmen_Institutionen/Netzentgelte/Netzentgeltsystematik/Bericht_Netzentgeltsystematik_12-2015.pdf?__blob=publicationFile&v=1.

12

Bericht der Bundesnetzagentur zur Netzentgeltsystematik Elektrizität

(13)  Se saadaan kertomalla verkkotason vuotuiset ominaiskustannukset arvolla, jonka kohdalla samanaikaisuusfunktio leikkaa x-akselin 0 ja 2 500 vuotuisen käyttötunnin kohdalla (eri arvot käyttäjille, joiden vuotuiset käyttötunnit ovat enemmän tai vähemmän kuin 2 500 tuntia). Esimerkiksi vuonna 2017 Amprion sovelsi suurjännitetasolla seuraavaa kapasiteettitariffia:

13

| < 2 500 h/a | ≥ 2 500 h/a |
| --- | --- |
| 6,3 euroa/kWa | 36,55 euroa/kWa |

< 2 500 h/a

≥ 2 500 h/a

6,3 euroa/kWa

36,55 euroa/kWa

(14)  Se saadaan kertomalla kyseisen verkkotason vuotuiset ominaiskustannukset samanaikaisuusfunktion kulmakertoimella sen käännepisteeseen saakka 2 500 käyttötunnin kohdalla (käyttäjät, joiden vuotuinen käyttötuntimäärä on vähemmän kuin 2 500) ja saman funktion kaltevuudella sen käännepisteen yläpuolella 2 500 käyttötunnin kohdalla (käyttäjät, joiden vuotuinen käyttötuntimäärä on enemmän kuin 2 500). Esimerkiksi vuonna 2017 Amprion sovelsi suurjännitetasolla seuraavaa kapasiteettitariffia:

14

| < 2 500 h/a | ≥ 2 500 h/a |
| --- | --- |
| 1,512 snt/kWh | 0,302 snt/kWh |

< 2 500 h/a

≥ 2 500 h/a

1,512 snt/kWh

0,302 snt/kWh

(15)  Asetus annettu 29 päivänä lokakuuta 2007, BGBl. I s. 2529. ARegV-asetusta on muutettu useita kertoja. Tässä päätöksessä viitataan yleisesti ARegV-asetukseen silloin, kun kyseessä olevaa säännöstä ei ole muutettu eri muutoksilla. Jos kyseistä säännöstä on kuitenkin muutettu, tässä päätöksessä viitataan nimenomaan kyseiseen ARegV-asetuksen versioon seuraavasti:

15

| — | ”ARegV 2011 -asetus” tarkoittaa 28 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 5 artiklalla muutettua ARegV-asetuksen versiota (BGBl. I s. 1690). |
| --- | --- |

—

”ARegV 2011 -asetus” tarkoittaa 28 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 5 artiklalla muutettua ARegV-asetuksen versiota (BGBl. I s. 1690).

(16)  StromNEV 2010 -asetuksen mukaan 7 000 käyttötunnin vaatimusta alettiin soveltaa 1 päivästä tammikuuta 2011 lähtien, joten sitä on siis sovellettu jo ennen peruskuormasähkön kuluttajia koskevan vapautuksen käyttöönottoa. Ennen tätä muutosta vaatimus oli ollut 7 500 käyttötuntia.

16

(17)  Ks. alaviite 6.

17

(18)  Bundesnetzagentur, Leitfaden zur Genehmigung von individuellen Netzentgelten nach § 19 Abs. 2 S. 1 und S. 2 StromNEV ab 2011 (29.9.2010).

18

(19)  Verkkopalvelut ovat verkonhaltijan tuottamia palveluja, joiden avulla verkko pidetään tasapainossa. Tärkeimmät verkkopalvelut ovat reservit, ajojärjestyksen uudelleen määrittäminen ja verkkohäviöihin tarvittava energia.

19

(20)  Peruskuormavoimalaitos on voimalaitos, joka yleensä tuottaa sähköä läpi vuoden tietyn vähimmäismäärän verran. Peruskuormavoimalaitokset kytketään pois päältä vain määräaikaishuoltoa, parantamista, kunnostusta tai huoltoa varten. Muutamien asianomaisten osapuolten mukaan peruskuormavoimalaitosten vuotuinen käyttötuntimäärä on yleensä 7 500 ja tyypillisesti ne ovat ydinvoimalaitoksia, ruskohiilivoimalaitoksia ja jokivoimalaitoksia; myös kivihiilivoimalaitoksia on jonkin verran. Ne voidaan erottaa keskikuormavoimalaitoksista, joiden vuotuinen käyttötuntimäärä on 3 000–5 000 ja jotka tyypillisesti ovat kivihiilivoimalaitoksia ja kaasuturbiineja, sekä huippukuormavoimalaitoksista, jotka toimivat noin 1 000 tuntia vuodessa ja ovat tyypillisesti pumppuasemia, kaasuturbiineja ja öljyvoimalaitoksia. Myös sääntelyviranomainen katsoo, että peruskuormavoimalaitoksia ovat ydinvoimalaitokset, jokivoimalaitokset ja ruskohiilivoimalaitokset. Kivihiilivoimalaitoksia voidaan pitää peruskuormavoimalaitoksina mutta vain rasituksen pienentämiskerrointa 0,8 soveltaen (ks. ohjeasiakirja Leitfaden zur Genehmigung individueller netzentgeltvereinbarungen nach § 19 Abs. 2 S. 1 und 2 StromNEV, 1.3.2.2.1 kohta). Kivihiilivoimalaitoksia voidaan pitää peruskuormavoimalaitoksina vain 80-prosenttisesti.

20

(21)  Ks. myös alaviite 6.

21

(22)  Bundesnetzagentur on Saksan liittotasavallan talous- ja teknologiaministeriön alainen liittovaltion virasto. Sen keskeinen tehtävä on varmistaa televiestintälain (TKG:n), postilain (PostG:n) ja energialain (EnWG:n) ja niihin liittyvien asetusten noudattaminen, jotta voidaan taata markkinoiden vapauttaminen televiestinnän, postipalvelujen ja energian aloilla. Se on vastuussa myös rautatiealan sääntelystä. Kaikilla näillä sääntelyaloilla se valvoo, että verkkoihin pääsy tapahtuu syrjimättömästi ja avoimin säännöin. Lisäksi se tarkastaa käyttömaksut. Sääntelytavoitteidensa saavuttamiseksi Bundesnetzagentur käyttää tehokkaita menetelmiä ja välineitä, joita ovat esimerkiksi tiedonsaanti- ja tutkintaoikeudet, valtuudet määrätä asteittain kovenevia seuraamuksia ja oikeus tehdä sääntelypäätöksiä. Sillä on neuvoa-antava toimikunta, joka koostuu 16:sta Saksan Bundestagin jäsenestä ja 16:sta Saksan Bundesratin edustajasta; Bundesratin edustajien on oltava liittovaltion hallituksen jäseniä tai poliittisia edustajia. Neuvoa-antavan toimikunnan jäsenet ja varajäsenet nimittää liittohallitus Bundestagin ja Bundesratin ehdotuksesta (sähköstä, kaasusta, televiestinnästä, postipalveluista ja rautateistä vastaavasta Saksan verkkovirastosta 7 päivänä heinäkuuta 2005 annetun lain 5 §, BGBl. I s. 1970). Bundesnetzagenturia johtaa pääjohtaja ja kaksi varapääjohtajaa. Neuvoa-antava toimikunta ehdottaa heitä hallitukselle (sähköstä, kaasusta, televiestinnästä, postipalveluista ja rautateistä vastaavasta Saksan verkkovirastosta 7 päivänä heinäkuuta 2005 annetun lain 3 §, BGBl. I s. 1970). Heidät nimittää Saksan liittotasavallan presidentti. Bundesnetzagentur ei kuitenkaan ole ainoa sääntelyviranomainen Saksassa. Joihinkin osavaltioihin on perustettu erillisiä sääntelyviranomaisia (Landesregulierungsbehörden).

22

(23)  Useiden energiamarkkina-alaa koskevien asetusten muuttamisesta 14 päivänä elokuuta 2013 annetun asetuksen 1 artikla, BGBl. I s. 3250.

23

(24)  Sähkön ja lämmön yhteistuotannon tukemisesta 25 päivänä lokakuuta 2008 annettu laki (BGBl. I s. 2101). Tätä lakia on muutettu uusiutuvista lähteistä peräisin olevan sähkön tuotantotukea koskevan lainsäädäntökehyksen tarkistamisesta 28 päivänä heinäkuuta 2011 annetun lain 11 artiklalla (BGBl. I s. 1634). KWKG-lain 9 §:ää ei muutettu tammikuun 1 päivän 2011 ja joulukuun 31 päivän 2013 välisenä aikana. KWKG-laki uusittiin 21 päivänä joulukuuta 2015 sähkön ja lämmön yhteistuotannon säilyttämisestä, modernisoinnista ja käytöstä annetulla lailla (BGBl. I s. 2498); 9 §:ssä tarkoitettu korvausmekanismi kuitenkin säilytettiin (joskin täsmennettynä), ja se sisällytettiin 21 päivänä joulukuuta 2015 annetun KWKG-lain 26–28 §:iin. Sähkön ja lämmön yhteistuotannon säilyttämisestä, modernisoinnista ja käytöstä annettua lakia muutettiin jälleen 22 päivänä joulukuuta 2016 annetulla lailla, jolla muutettiin yhteistuotettua sähköntuotantoa ja omaa tuotantoa koskevia säännöksiä (BGBl. I s. 3106).

24

(25)  Katso tarkempi kuvaus KWKG-lain 9 §:n (josta tuli KWKG 2016 -lain 29 § yhteistuotettua sähköntuotantoa ja omaa tuotantoa koskevien säännösten muuttamisesta 22 päivänä joulukuuta 2016 annetun lain mukaisten muutosten täytäntöönpanon jälkeen (BGBl. I s. 3106)) mukaisesta korvausjärjestelmästä komission 23 päivänä toukokuuta 2017 tukijärjestelmästä SA.42393 (2016/C) (ex 2015/N), jonka Saksa on toteuttanut tiettyjä loppukuluttajia varten (CHP-lisämaksun alennus, kohta 2.3), antamasta päätöksestä.

25

(26)  Ks. eritoten KWKG-lain 9 §:n 7 momentti, jossa säädetään kulutetun sähkön määrän perusteella määräytyvien lisämaksujen käyttöönotosta verkkomaksujen lisäksi, ja KWKG-lain 9 §:n 4 momentti, jossa siirtoverkonhaltijoille annetaan oikeus saada korvausta jakeluverkonhaltijoilta (ts. jotta jakeluverkonhaltijat siirtävät lisämaksuista saadut tulot siirtoverkonhaltijoille).

26

(27)  BK8-11-024.

27

(28)  Vaikka EnWG-lain 29 §:n 1 momentissa annetaan sääntelyviranomaiselle valtuudet määrittää verkkoon pääsyä koskevat konkreettiset muodollisuudet verkonhaltijoita sitovassa sääntelypäätöksessä, StromNEV 2011 -asetuksen 30 §:n 2 momentin 6 kohdassa todetaan, että tällainen sääntelypäätös voi koskea etenkin asianmukaisten verkkomaksujen määrittämistä.

28

(29)  Ennen summien kirjaamista ne oikaistaan ensinnäkin siirretyn sähkön määrän osalta, jotta vältetään se, ettei tuloissa oleva ero johtuisi pelkästään siitä, että verkonkäyttäjät käyttivät hyväksytyn tulojen enimmäismäärän määrittämisessä käytettyihin arvioihin verrattuna enemmän tai vähemmän sähköä.

29

(30)  Kun verkonhaltijat määrittävät verkkomaksuja, niiden on varmistettava StromNEV-asetuksen 20 §:n mukaisesti, että verkkomaksut, jotka on määrä julkaista, riittävät kattamaan StromNEV-asetuksen 4 §:ssä luetellut kulut. Tätä kutsutaan verkkomaksujen tarkistukseksi (”Verprobung”).

30

(31)  BT-Drs. 17/6365, s. 34.

31

(32)  VI-3 Kart 178/12 (V). Oberlandesgericht oli antanut 6 päivänä maaliskuuta 2013 samankaltaisen tuomion, kun eräs verkonhaltija oli riitauttanut 14 päivänä joulukuuta 2011 annetun sääntelypäätöksen.

32

(33)  EnVR 32/13.

33

(34)  Asetus, jolla muutetaan useita energialainsäädännön alan asetuksia (BGBl. I s. 3250).

34

(35)  BK4-13-739.

35

(36)  EnVR 34/15.

36

(37)  EnVR 25/13.

37

(38)  Ks. EnWG-lain, sellaisena kuin se on muutettuna sähkömarkkinoista 26. heinäkuuta 2016 annetun lain 1 artiklalla (BGBI I s. 1786), 24 §.

38

(39)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 24.7.2003, Altmark Trans GmbH ja Regierungspräsidium Magdeburg v. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, C-280/00, ECLI:EU:C:2003:415.

39

(40)  Perinteisillä voimalaitoksilla tarkoitetaan yleensä muita kuin viime vuosina kehitettyjä tuuliturbiineihin ja aurinkopaneeleihin perustuvia voimaloita. Perinteisinä voimalaitoksina pidetään yleensä ydinvoimaloita, kivihiili-, öljy-, ruskohiili- ja kaasuvoimaloita sekä vesivoimaloita.

40

(41)  IAEW/Consentec/FGH, Studie zur Ermittlung der technischen Mindesterzeugung des konventionellen Kraftwerksparks zur Gewährleistung der Systemstabilität in den deutschen Übertragungsnetzen bei hoher Einspeisung aus erneuerbarer Energien, Abschlussbericht 20. Januar 2012.

41

(42)  BGBl. I s. 2074 ja BGBl. I s. 1634.

42

(43)  BNetzA, Evaluierungsbericht zu den Auswirkungen des § 19 Abs. 2 StromNEV auf den Betrieb von Elektrizitätsversorgungsnetzen – Evaluierungsbericht gemäß § 32 Abs. 11 StromNEV, 20.3.2015.

43

(44)  Kumulatiiviset vaatimukset eli 10 GWh:n ylittävä kulutus ja 7 000 käyttötuntia voidaan saavuttaa jo 1,4 MW:n kuormituksella.

44

(45)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17.7.2008, Essent Netwerk Noord, C-206/06, ECLI:EU:C:2008:413.

45

Essent Netwerk Noord

(46)  Direktiivissä 2009/72/EY lisäpalvelulla tarkoitetaan ”siirto- tai jakeluverkon toimintaan tarvittavaa palvelua”. Esimerkkejä tällaisista palveluista, joita siirtoverkonhaltijat voivat hankkia sähköntuottajilta, ovat taajuuteen (järjestelmän tasapainottaminen) liittyvät ja muut lisäpalvelut (jännitetason ylläpito ja pimeäkäynnistys), joilla varmistetaan järjestelmän hallinta.

46

(47)  Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 714/2009, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2009, verkkoon pääsyä koskevista edellytyksistä rajat ylittävässä sähkön kaupassa ja asetuksen (EY) N:o 1228/2003 kumoamisesta (EUVL L 211, 14.8.2009, s. 15).

47

(48)  Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/72/EY, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2009, sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta (EUVL L 211, 14.8.2009, s. 55).

48

(49)  Tämä arviointi ei vaikuta meneillään olevaan rikkomusmenettelyyn 2014/2285, jossa on kyse EnWG-lain 24 §:stä.

49

(50)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 23.2.1961, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v High Authority, 30/59, ECLI:EU:C:1961:2; yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 19.5.1999, Italia v. komissio, C-6/97, ECLI:EU:C:1999:251, 15 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 5.10.1999, Ranska v. komissio, C-251/97, ECLI:EU:C:1999:480, 35 kohta.

50

De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v High Authority

Italia v. komissio

Ranska v. komissio

(51)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 24.7.2003, Altmark Trans GmbH ja Regierungspräsidium Magdeburg v. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH, C-280/00, ECLI:EU:C:2003:415, 87–93 kohta.

51

Altmark Trans GmbH ja Regierungspräsidium Magdeburg v. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH

(52)  Ks. myös unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 26.11.2015, Espanja v. komissio, T-461/13, ECLI:EU:T:2015:891, 67–75 kohta.

52

Espanja v. komissio

(53)  Evaluierungsbericht zu den Auswirkungen des § 19 Abs. 2 StromNEV auf den Betrieb von Elektrizitätsversorgungsnetzen, BNetzA, 30. maaliskuuta 2015. Ks. myös Saksan liittohallituksen vastaukset tästä raportista Saksan parlamentin jäsenille (BT-Drucksache 18/5763, saatavana osoitteessa: http://dipbt.bundestag.de/doc/btd/18/057/1805763.pdf).

53

(54)  Ks. kielteiset vastaukset raportin kuvissa 6 ja 7 sekä havainnot vuoden 2015 arviointiraportin sivulla 38.

54

(55)  Ks. vuoden 2015 arviointiraportin s. 38.

55

(56)  Täyden vapautuksen yhteydessä ei tehdä eroa niiden kuluttajien, joiden vakaa kulutus on pysyvästi yli 8 760 käyttötuntia, ja niiden kuluttajien välille, joiden kulutus ei ole näin vakaata.

56

(57)  Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 16.1.2018, EDF v. komissio, T-747/15, ECLI:EU:T:2018:6, 218–251 kohta.

57

EDF v. komissio

(58)  Ks. vuoden 2012 tutkimuksen s. i, otsikko ”Ergebniszusammenfassung”.

58

(59)  Vaihe 1: 49,8 Hz Henkilökunnan hälytys ja voimalaitoksen vielä käyttämättömän kapasiteetin aikataulutus siirtoverkonhaltijan ohjeiden mukaan, pumppujen ohjaus.

59

Vaihe 2: 49,0 Hz Järjestelmäkuormituksen välitön vähentäminen 10–15 prosentilla.

Vaihe 3: 48,7 Hz Järjestelmäkuormituksen välitön vähentäminen toisen kerran 10–15 prosentilla.

Vaihe 4: 48,4 Hz Järjestelmäkuormituksen välitön vähentäminen vielä 15–20 prosentilla.

Vaihe 5: 47,5 Hz Kaikkien tuotantolaitosten irrottaminen verkosta.

(60)  Vuonna 2013 Saksan huippukysyntä oli 83,1 GW, ks. RAP (2015): Report on the German power system. Version 1.0. Agora Energiewenden tilaama tutkimus, joka on saatavana osoitteessa https://www.agora-energiewende.de/fileadmin/downloads/publikationen/CountryProfiles/Agora_CP_Germany_web.pdf

60

(61)  Vaihtovirtaa käyttävässä verkossa sähkönsiirtoon tarvitaan sekä pätötehoa että loistehoa. Pätöteho on siis kulutettua ja sähkölinjojen kautta siirrettävää tehoa. Loistehoa puolestaan tarvitaan sähkölinjan jännitteen ylläpitämiseen (ks. esimerkiksi Amprionin laatimat selitykset: https://www.amprion.net/%C3%9Cbertragungsnetz/Physikalische-Grundlagen/Blind-Wirkleistung/). Sitä tuotetaan tahtigeneraattoreilla ja muilla loistehon kompensointilaitteilla. Loisteho yleensä pienenee pitkillä sähkölinjoilla, jolloin niiden keskivaiheille on asennettava loistehon kompensointilaitteita.

61

(62)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 29.4.2004, Alankomaat v. komissio, C-159/01, ECLI:EU:C:2004:246, 43 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 6.9.2006, Portugali v. komissio, C-88/03, ECLI:EU:C:2006:511, 80 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio 8.9.2011, komissio v. Alankomaat, C-279/08 P, ECLI:EU:C:2011:551, 62 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio 21.12.2016, komissio v. Hansestadt Lübeck, C-524/14 P, ECLI:EU:C:2016:971, 53–60 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio 21.12.2016, komissio v. World Duty Free Group, yhdistetyt asiat C-20/15 ja C-21/15 P, ECLI:EU:C:2016:981, 92–94 kohta.

62

Alankomaat v. komissio

Portugali v. komissio

komissio v. Alankomaat

komissio v. Hansestadt Lübeck

komissio v. World Duty Free Group

(63)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 6.9.2006, Portugali v. komissio, C-88/03, ECLI:EU:C:2006:511, 56 kohta, ja unionin tuomioistuimen tuomio 21.12.2016, komissio v. Hansestadt Lübeck, C-524/14 P, ECLI:EU:C:2016:971, 55 kohta.

63

Portugali v. komissio

komissio v. Hansestadt Lübeck

(64)  EnVR 34/15, 27 §.

64

(65)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 29.4.2004, Alankomaat v. komissio, C-159/01, ECLI:EU:C:2004:246, 42 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio 8.9.2011, komissio v. Alankomaat, C-279/08 P, ECLI:EU:C:2011:551, 62 kohta.

65

Alankomaat v. komissio

komissio v. Alankomaat

(66)  Ks. komission tiedonanto Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta valtiontuen käsitteestä, EUVL 2016 C 262/1, 138 kohta; ks. unionin tuomioistuimen tuomio 8.9.2011, Paint Graphos ym., yhdistetyt asiat C-78/08–C-80/08, ECLI:EU: C:2011:550, 69 ja 70 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 6.9.2006, Portugali v. komissio, C-88/03, ECLI:EU:C:2006:511, 81 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio 8.9.2011, komissio v. Alankomaat, C-279/08 P, ECLI:EU: C:2011:551; yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 22.12.2008, British Aggregates v. komissio, C-487/06 P, ECLI:EU:C:2008:757; unionin tuomioistuimen tuomio 18.7.2013, P Oy, C-6/12, ECLI:EU:C:2013:525, 27 kohta ja sitä seuraavat kohdat.

66

Paint Graphos ym.,

Portugali v. komissio

komissio v. Alankomaat

British Aggregates v. komissio

P Oy

(67)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 22.3.1977, Steinike & Weinlig v. Saksa, C-78/76, ECLI:EU:C:1977:52, 21 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 13.3.2001, PreussenElektra, C-379/98 ECLI:EU:C:2001:160, 58 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio 30.5.2013, Doux Elevage, C-677/11, ECLI:EU:C:2013:348, 26 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio 19.12.2013, Association Vent de Colère, C-262/12, ECLI:EU:C:2013:851, 20 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17.3.1993, Sloman Neptun, yhdistetyt asiat C-72/91 ja C-73/91, ECLI:EU:C:1993:97, 19 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio 9.11.2017, komissio v. TV2/Danmark, C-656/15 P, ECLI:EU:C:2017:836, 44 kohta.

67

Steinike & Weinlig v. Saksa

PreussenElektra

Doux Elevage

Association Vent de Colère

Sloman Neptun

komissio v. TV2/Danmark

(68)  Unionin tuomioistuimen tuomio 30.5.2013, Doux Elevage and Cooperative agricole UKL-ARREE, C-677/11, ECLI:EU:C:2013:348, 34 kohta; unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 27.9.2012, Ranska v. komissio, T-139/09, ECLI:EU:T:2012:496, 36 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio 19.12.2013, Association Vent de Colère, C-262/12, ECLI:EU:C:2013:851, 21 kohta.

68

Doux Elevage and Cooperative agricole UKL-ARREE

Ranska v. komissio

Association Vent de Colère

(69)  Ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 16.5.2002, Ranska v. komissio, C-482/99, ECLI:EU:C:2002:294, 36 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17.7.2008, Essent Netwerk Noord, C-206/06, ECLI:EU:C:2008:413, 70 kohta; unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 19.12.2013, Association Vent De Colère! ym., C-262/12, ECLI:EU:C:2013:851, 19–21 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio 13.9.2017, ENEA, C-329/15, ECLI:EU:C:2017:671, 25 kohta; ks. myös unionin tuomioistuimen tuomio 30.5.2013, Doux Elevage and Cooperative agricole UKL-ARREE, C-677/11, ECLI:EU:C:2013:348, 34 kohta, ja unionin tuomioistuimen tuomio 19.3.2013, Bouygues Telecom v. komissio, yhdistetyt asiat C-399/10 P ja C-401/10 P, ECLI:EU:C:2013:175, 100 kohta.

69

Ranska

komissio

Essent Netwerk Noord

Association Vent De Colère! ym.

ENEA

Doux Elevage and Cooperative agricole UKL-ARREE

Bouygues Telecom v. komissio

P

(70)  Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 12.12.1996, Air France v. komissio, T-358/94, ECLI:EU:T:1996:194, 63–65 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio 9.11.2017, komissio v. TV2/Danmark, C-656/15 P, ECLI:EU:C:2017:836, 48 kohta.

70

Air France

komissio,

komissio v. TV2/Danmark

(71)  Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 27.9.2012, Ranska v. komissio, T-139/09, ECLI:EU:T:2012:496.

71

Ranska v. komissio

(72)  Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 27.9.2012, Ranska v. komissio, T-139/09, ECLI:EU:T:2012:496, 61 kohta.

72

Ranska v. komissio

(73)  Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 12.12.1996, Air France v. komissio, T-358/94, ECLI:EU:T:1996:194, 65–67 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 16.5.2002, Ranska v. komissio, C-482/99, ECLI:EU:C:2002:294, 37 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio 30.5.2013, Doux Elevage and Cooperative agricole UKL-ARREE, C-677/11, ECLI:EU:C:2013:348, 35 kohta.

73

Air France v. komissio

Ranska v. komissio

Doux Elevage and Cooperative agricole UKL-ARREE

(74)  Ks. tästä yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 22.3.1977, Steinike & Weinlig, C-78/76, ECLI:EU:C:1977:52, 21 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17.3.1993, Sloman Neptun, yhdistetyt asiat C-72/91 ja C-73/91, ECLI:EU:C:1993:97, 19 kohta, ja unionin yleisen tuomioistuimen tuomio 10.5.2016, Saksa v. komissio, T-47/15, ECLI:EU:T:2016:281, 81 kohta; unionin tuomioistuimen tuomio 9.11.2017, komissio v. TV2/Danmark, C-656/15 P, ECLI:EU:C:2017:837, 36 kohta.

74

Steinike & Weinlig

Sloman Neptun

Saksa v. komissio,

komissio v. TV2/Danmark

(75)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17.7.2008, Essent Netwerk Noord, C-206/06, ECLI:EU:C:2008:413.

75

Essent Netwerk Noord

(76)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17.7.2008, Essent Netwerk Noord, C-206/06, ECLI:EU:C:2008:413, 74 kohta.

76

Essent Netwerk Noord

(77)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17.7.2008, Essent Netwerk Noord, C-206/06, ECLI:EU:C:2008:413, 66 kohta.

77

Essent Netwerk Noord

(78)  Unionin tuomioistuimen tuomio 19.12.2013, Association Vent de Colère, C-262/12, ECLI:EU:C:2013:851, 27 kohta.

78

Association Vent de Colère

(79)  Unionin tuomioistuimen tuomio 30.5.2013, Doux Elevage, C-677/11, ECLI:EU:C:2013:348; yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 15.7.2004, Pearle, C-345/02, ECLI:EU:C:2004:448.

79

Doux Elevage

Pearle,

(80)  BGBl. I s. 2633.

80

(81)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 13.3.2001, PreussenElektra, C-379/98 ECLI:EU:C:2001:160, 58 ja 59 kohta.

81

PreussenElektra

(82)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 13.3.2001, PreussenElektra, C-379/98 ECLI:EU:C:2001:160, 56 kohta. Ks. myös yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17.7.2008, Essent Netwerk Noord, C-206/06, ECLI:EU:C:2008:413, 74 kohta, jossa tuomioistuin toteaa, että asiassa PreussenElektra valtio ei ollut valtuuttanut yrityksiä hoitamaan valtion varoja.

82

PreussenElektra

Essent Netwerk Noord

PreussenElektra

(83)  Unionin tuomioistuimen tuomio 19.12.2013, Association Vent de Colère, C-262/12, ECLI:EU:C:2013:851, 34–36 kohta.

83

Association Vent de Colère

(84)  Unionin tuomioistuimen tuomio 13.9.2017, ENEA, C-329/15, ECLI:EU:C:2017:671, 30 kohta.

84

ENEA

(85)  Ks. sähköstä, kaasusta, televiestinnästä, postipalveluista ja rautateistä vastaavasta Saksan verkkovirastosta 7 päivänä heinäkuuta 2005 annetun lain 1, 3, 4 ja 5 § (BGBl. I s. 1970, 2009).

85

(86)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 13.3.2001, PreussenElektra, C-379/98, ECLI:EU:C:2001:160, ja unionin tuomioistuimen tuomio 13.9.2017, ENEA, C-329/15, ECLI:EU:C:2017:671.

86

PreussenElektra,

ENEA

(87)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 13.3.2001, PreussenElektra, C-379/98, ECLI:EU:C:2001:160, ja unionin tuomioistuimen tuomio 13.9.2017, ENEA, C-329/15, ECLI:EU:C:2017:671.

87

PreussenElektra,

ENEA

(88)  Unionin tuomioistuimen tuomio 8.5.2013, Libert ym., yhdistetyt asiat C-197/11 ja C-203/11, ECLI:EU:C:2013:288, 76 kohta.

88

Libert ym.

(89)  Unionin tuomioistuimen tuomio 8.5.2013, Libert ym., yhdistetyt asiat C-197/11 ja C-203/11, ECLI:EU:C:2013:288, 77 kohta.

89

Libert ym.

(90)  Ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17.9.1980, Philip Morris, 730/79, ECLI:EU:C:1980:209, 11 kohta.

90

Philip Morris

(91)  Yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 3.3.2005, Wolfgang Heiser v. Finanzamt Innsbruck, C-172/03, ECLI:EU:C:2004:678, 54 kohta.

91

Wolfgang Heiser v. Finanzamt Innsbruck

(92)  Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomio 14.1.2009, Kronoply v. komissio, T-162/06, ECLI:EU:T:2009:2, erityisesti 65, 66, 74 ja 75 kohta; yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio 8.6.1995, Siemens v. komissio, T-459/93, ECLI:EU:T:1995:100, 48 kohta.

92

Kronoply v. komissio

Siemens v. komissio

(93)  Tuomioistuimen tuomio 28.4.1993, Italia v. komissio, C-364/90, ECLI:EU:C:1993:157, 20 kohta; yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 15.6.2005, Regione autonoma della Sardegna v. komissio, T-171/02, ECLI:EU:T:2005:219, 166–168 kohta.

93

Italia v. komissio

Regione autonoma della Sardegna v. komissio

(94)  Yhteisön suuntaviivat valtiontuesta ympäristönsuojelulle (2008/C 82/01) (EUVL C 82, 1.4.2008, s. 1).

94

(95)  Kysynnänohjaus tarkoittaa sitä, että loppukäyttäjät mukauttavat sähkönkulutustaan niiden normaaleihin kulutuskäytäntöihin nähden sähkön hinnanmuutosten mukaan (kulutusta vähennetään hintojen noustessa ja lisätään hintojen laskiessa).

95

(96)  Ks. toimitusvarmuudesta SEUT-sopimuksen 194 artiklan 1 kohdan b alakohta ja direktiivin 2009/72/EY 3 artiklan 11 kohta sekä unionin tuomioistuimen tuomio 22.10.2013, Staat der Nederlanden v. Essent ym., yhdistetyt asiat C-105/12–C-107/12, ECLI:EU:C:2013:677, 59 kohta; ks. uusiutuvista lähteistä peräisin olevien energiamuotojen kehittämisestä SEUT-sopimuksen 194 artiklan 1 kohdan c alakohta ja uusiutuvista lähteistä peräisin olevan energian käytön edistämisestä 23.4.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/28/EY (EUVL L 140, 5.6.2009, s. 16), ympäristönsuojeluun myönnettävää valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen 48 kohta ja komission 23.7.2014 antaman päätöksen (valtiontuki SA. 38632 – Saksa – Vuoden 2014 EEG-laki – Uusiutuvista lähteistä peräisin olevaa energiaa koskevan lain muuttaminen) päätöksen johdanto-osan 231 kappale (EUVL C 325, 2.10.2015, s. 4).

96

Staat der Nederlanden v. Essent ym.

(97)  BGBl. I s. 2998.

97

(98)  Näiden yritysten toimialat olivat [...] ja [...].

98

(99)  Näiden yritysten toimialat olivat [...], [...] ja [...]teollisuus.

99

(100)  Komission 19 päivänä joulukuuta 2017 antama päätös SA.46526 (2017/N) – Saksa – Reduced surcharge for self-generation under EEG 2017.

100

(101)  Saksa on todennut, että useimmat peruskuormasähkön kuluttajat olivat energiaintensiivisiä yrityksiä.

101

(102)  Ks. komission asiassa SA.46526 antaman päätöksen johdanto-osan 60 kappale.

102

(103)  Ks. komission asiassa SA.46526 antaman päätöksen johdanto-osan 61 kappale.

103

(104)  Ks. vuoden 2015 arviointiraportin s. 38.

104

(105)  Ks. vuoden 2015 arviointiraportin s. 38.

105

(106)  Ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 12.7.1973, komissio v. Saksa, C-70/72, ECLI:EU:C:1973:87, 13 kohta.

106

komissio v. Saksa

(107)  Ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 14.9.1994, Espanja v. komissio, yhdistetyt asiat C-278/92, C-279/92 ja C-280/92, ECLI:EU:C:1994:325, 75 kohta.

107

Espanja v. komissio

(108)  Ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17.6.1999, Belgia v. komissio, C-75/97, ECLI:EU:C:1999:311, 64 ja 65 kohta.

108

Belgia v. komissio

(109)  Neuvoston asetus (EU) 2015/1589, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2015, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä, EUVL L 248, 24.9.2015, s. 9.

109

(110)  Ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 22.6.2006, Forum 187 v. komissio, yhdistetyt asiat C-182/03 ja C-217/03, ECLI:EU:C:2005:416, 147 kohta.

110

Forum 187 v. komissio

(111)  Ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 24.1.1978, Van Tiggele, C-82/77, ECLI:EU:C:1978:10.

111

Van Tiggele

(112)  Ks. esim. seuraavat: Komission päätös 4.7.2006 valtiontuesta NN162a/2003 ja N317a/2006 – Itävalta – Uusiutuvia energialähteitä käyttävän sähköntuotannon tukeminen vihreää sähköä koskevan säädöksen (syöttötariffit) mukaisesti (EUVL C 221, 14.9.2006, s. 8); komission päätös 8.2.2012 valtiontuesta SA.33384 – Itävalta – Ökostromgesetz 2012 (EUVL C 156, 2.6.2012, s. 1); komission päätös 14.4.2010 valtiontuesta N94/2010 – Yhdistynyt kuningaskunta – Feed in tariffs to support the generation of renewable electricity from low carbon sources (EUVL C 166, 25.6.2010, s. 2); komission päätös 24.4.2007 valtiontuesta, asia C 7/2005 – Slovenia – Slovenian sähkötariffit (EUVL C 219, 24.8.2007, s. 9); komission päätös 26.10.2009 valtiontuesta N 354/2009 – Slovenia – Podpora električni energiji, proizvedeni iz obnovljivih virov energije in proizvedeni v obratih za soproizvodnjo toplote in električne energije (EUVL C 285, 26.11.2009, s. 2); komission päätös 25.9.2007 valtiontuesta N 571/2006 – Irlanti – RES-E support programme (EUVL C 311, 21.12.2007, s. 2); komission päätös 18.10.2011 valtiontuesta SA.31861 – Irlanti – Biomass electricity generation (EUVL C 361, 10.12.2011, s. 2); komission päätös 2.7.2009 valtiontuesta N 143/2009 – Kypros – Aid scheme to encourage electricity generation from large commercial wind, solar, photovoltaic systems and biomass (EUVL C 247, 15.10.2009, s. 2); komission päätös 19.3.2003 valtiontuesta N 707/2002 ja N 708/2002 – Alankomaat – MEP stimulering duurzame energie & MEP Stimulering warmtekrachtkoppeling (EUVL C 148, 25.6.2003, s. 8); komission päätös 5.6.2002 valtiontuesta, asia C 43/2002 (ex NN 75/2001) – Luxemburg – Korvausrahasto osana sähkömarkkinoiden järjestelyä (EUVL L 159, 20.6.2009, s. 11); komission päätös 23.7.2014 valtiontuesta SA.38632 – Saksa – EEG 2014 – Gesetz für den Ausbau erneuerbarer Energien (EUVL C 325, 2.10.2015, s. 4); komission päätös 8.3.2011 valtiontuesta, asia C 24/2009 – Itävalta – Valtiontuki energiaintensiivisille yrityksille, ekosähköä koskeva laki (EUVL L 235, 10.9.2011, s. 42).

112

(113)  Ks. yhteisöjen tuomioistuimen tuomio 17.7.2008, Essent Netwerk Noord, C-206/06, ECLI:EU:C:2008:413, 74 kohta.

113

Essent Netwerk Noord

(114)  Komission asetus (EU) N:o 1407/2013, annettu 18 päivänä joulukuuta 2013, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 ja 108 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen (EUVL L 352, 24.12.2013, s. 1).

114

(115)  Komission asetus (EY) N:o 1998/2006, annettu 15 päivänä joulukuuta 2006, perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen (EUVL L 379, 28.12.2006, s. 5).

115

(116)  Neuvoston asetus (EY) N:o 994/98, annettu 7 päivänä toukokuuta 1998, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan soveltamisesta tiettyihin valtion monialaisen tuen muotoihin (EYVL L 142, 14.5.1998, s. 1).

116

(117)  Komission asetus (EY) N:o 794/2004 annettu 21 päivänä huhtikuuta 2004, Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EU) 2015/1589 täytäntöönpanosta (EUVL L 140, 30.4.2004, s. 1).

117

---

KANSAINVÄLISILLÄ SOPIMUKSILLA PERUSTETTUJEN ELINTEN ANTAMAT SÄÄDÖKSET

| 16.1.2019 | FI | Euroopan unionin virallinen lehti | L 14/42 |
| --- | --- | --- | --- |

16.1.2019

FI

Euroopan unionin virallinen lehti

L 14/42

---

Vain alkuperäiset UN/ECE:n tekstit ovat kansainvälisen julkisoikeuden mukaan sitovia. Tämän säännön asema ja voimaantulopäivä on hyvä tarkastaa UN/ECE:n asiakirjan TRANS/WP.29/343 viimeisimmästä versiosta. Asiakirja saatavana osoitteessa:

http://www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29fdocstts.html

Yhdistyneiden kansakuntien Euroopan talouskomission (UN/ECE) sääntö nro 48 – Yhdenmukaiset vaatimukset, jotka koskevat ajoneuvojen hyväksyntää valaisimien ja merkkivalolaitteiden asennuksen osalta [2019/57]

Sisältää kaiken voimassa olevan tekstin seuraaviin asti:

Muutossarjan 06 täydennys 10 – voimaantulopäivä: 19. heinäkuuta 2018

SISÄLLYS

SÄÄNTÖ

| 1. | Soveltamisala |
| --- | --- |

1.

| 2. | Määritelmät |
| --- | --- |

2.

| 3. | Hyväksynnän hakeminen |
| --- | --- |

3.

| 4. | Hyväksyntä |
| --- | --- |

4.

| 5. | Yleiset vaatimukset |
| --- | --- |

5.

| 6. | Valaisinkohtaiset vaatimukset |
| --- | --- |

6.

| 7. | Ajoneuvotyypin tai valaisimien ja merkkivalolaitteiden asennuksen hyväksynnän muutokset ja laajentaminen |
| --- | --- |

7.

| 8. | Tuotannon vaatimustenmukaisuus |
| --- | --- |

8.

| 9. | Seuraamukset vaatimustenmukaisuudesta poikkeavasta tuotannosta |
| --- | --- |

9.

| 10. | Tuotannon lopettaminen |
| --- | --- |

10.

| 11. | Hyväksyntätesteistä vastaavien tutkimuslaitosten sekä tyyppihyväksyntäviranomaisten nimet ja osoitteet |
| --- | --- |

11.

| 12. | Siirtymämääräykset |
| --- | --- |

12.

LIITTEET

| 1 | Ilmoitus |
| --- | --- |

1

| 2 | Hyväksyntämerkit |
| --- | --- |

2

| 3 | Valaisimien pintoja, akseleita, vertailukeskipisteitä sekä geometrisen näkyvyyden kulmia koskevia esimerkkejä |
| --- | --- |

3

| 4 | Punaisen valaisimen näkyvyys eteen ja valkoisen valaisimen näkyvyys taakse |
| --- | --- |

4

| 5 | Huomioon otettavat kuormitusolosuhteet määritettäessä lähivalaisimien pystysuuntaisen suuntaamisen vaihteluita |
| --- | --- |

5

| 6 | Lähivalaisimen kaltevuuden muuttumisen mittaaminen kuormituksen funktiona |
| --- | --- |

6

| 7 | Tämän säännön kohdassa 6.2.6.1.1 tarkoitetun lähivalaisimien valorajan ja kohdassa 6.3.6.1.2 tarkoitetun etusumuvalaisimen valorajan alaspäin suuntautuvan kaltevuuden merkitseminen |
| --- | --- |

7

| 8 | Tämän säännön kohdassa 6.2.6.2.2 tarkoitettujen ajovalaisimien tasonsäätölaitteiden hallintalaitteet |
| --- | --- |

8

| 9 | Tuotannon vaatimustenmukaisuuden valvonta |
| --- | --- |

9

| 10 | Varattu |
| --- | --- |

10

| 11 | Näkyvyysmerkintöjen näkyvyys ajoneuvon eteen, taakse ja sivulle |
| --- | --- |

11

| 12 | Testiajo |
| --- | --- |

12

| 13 | Lähivalaisimien automaattisen kytkeytymisen ehdot |
| --- | --- |

13

| 14 | Havainnointialue kohti apu- ja ulkovalaisinten näkyvää pintaa |
| --- | --- |

14

| 15 | Gonio(foto)metrijärjestelmä tämän säännön kohdassa 2.34 määriteltyjä fotometrisiä mittauksia varten |
| --- | --- |

15

1.   SOVELTAMISALA

Tätä sääntöä sovelletaan luokkien M ja N ajoneuvoihin ja niiden perävaunuihin (luokka O) (1) valaisinlaitteiden ja merkkivalolaitteiden asennuksen osalta.

1

2.   MÄÄRITELMÄT

Tässä säännössä sovelletaan seuraavia määritelmiä:

| 2.1 | ’Ajoneuvon hyväksynnällä’ tarkoitetaan ajoneuvotyypin hyväksyntää valaisin- ja merkkivalolaitteiden lukumäärän ja asennustavan osalta. |
| --- | --- |

2.1

’Ajoneuvon hyväksynnällä’ tarkoitetaan ajoneuvotyypin hyväksyntää valaisin- ja merkkivalolaitteiden lukumäärän ja asennustavan osalta.

| 2.2 | ’Ajoneuvotyypillä valaisin- ja merkkivalolaitteiden asennuksen osalta’ tarkoitetaan ajoneuvoja, jotka eivät eroa toisistaan olennaisesti kohdissa 2.2.1–2.2.4 mainittujen seikkojen osalta.

  ”Erityyppisinä ajoneuvoina” ei pidetä ajoneuvoja, jotka poikkeavat toisistaan kohdissa 2.2.1–2.2.4 mainittujen seikkojen osalta, mutta niin, että kyseiselle ajoneuvotyypille määritettyjen valaisimien laji, lukumäärä, sijainti ja geometrinen näkyvyys ja lähivalaisimien kaltevuus ovat samat, eikä ajoneuvoja, joihin on tai ei ole asennettu valinnaisia valaisimia.






  2.2.1 | Ajoneuvon mitat ja ulkoinen muoto. |
| --- | --- | --- |

2.2

’Ajoneuvotyypillä valaisin- ja merkkivalolaitteiden asennuksen osalta’ tarkoitetaan ajoneuvoja, jotka eivät eroa toisistaan olennaisesti kohdissa 2.2.1–2.2.4 mainittujen seikkojen osalta.

”Erityyppisinä ajoneuvoina” ei pidetä ajoneuvoja, jotka poikkeavat toisistaan kohdissa 2.2.1–2.2.4 mainittujen seikkojen osalta, mutta niin, että kyseiselle ajoneuvotyypille määritettyjen valaisimien laji, lukumäärä, sijainti ja geometrinen näkyvyys ja lähivalaisimien kaltevuus ovat samat, eikä ajoneuvoja, joihin on tai ei ole asennettu valinnaisia valaisimia.

2.2.1

Ajoneuvon mitat ja ulkoinen muoto.

| 2.2.2 | Valaisinlaitteiden lukumäärä ja sijainti. |
| --- | --- |

2.2.2

Valaisinlaitteiden lukumäärä ja sijainti.

| 2.2.3 | Ajovalaisimien tasonsäätöjärjestelmä. |
| --- | --- |

2.2.3

Ajovalaisimien tasonsäätöjärjestelmä.

| 2.2.4 | Pyöräntuentajärjestelmä. |
| --- | --- |

2.2.4

Pyöräntuentajärjestelmä.

| 2.3 | ’Poikittaistasolla’ tarkoitetaan ajoneuvon pituussuuntaiseen keskitasoon nähden kohtisuorassa olevaa pystytasoa. |
| --- | --- |

2.3

’Poikittaistasolla’ tarkoitetaan ajoneuvon pituussuuntaiseen keskitasoon nähden kohtisuorassa olevaa pystytasoa.

| 2.4 | ’Kuormittamattomalla ajoneuvolla’ tarkoitetaan ajoneuvoa, jossa ei ole kuljettajaa, miehistöä, matkustajia eikä kuormaa mutta jossa on täysi säiliö polttoainetta, varapyörä ja yleensä mukana kuljetettavat työkalut. |
| --- | --- |

2.4

’Kuormittamattomalla ajoneuvolla’ tarkoitetaan ajoneuvoa, jossa ei ole kuljettajaa, miehistöä, matkustajia eikä kuormaa mutta jossa on täysi säiliö polttoainetta, varapyörä ja yleensä mukana kuljetettavat työkalut.

| 2.5 | ’Kuormitetulla ajoneuvolla’ tarkoitetaan ajoneuvoa, joka on kuormitettu valmistajan ilmoittamalla suurimmalla teknisesti sallitulla massalla; valmistajan on myös määriteltävä kyseisen massan jakautuminen akseleille liitteessä 5 esitetyn menetelmän mukaisesti. |
| --- | --- |

2.5

’Kuormitetulla ajoneuvolla’ tarkoitetaan ajoneuvoa, joka on kuormitettu valmistajan ilmoittamalla suurimmalla teknisesti sallitulla massalla; valmistajan on myös määriteltävä kyseisen massan jakautuminen akseleille liitteessä 5 esitetyn menetelmän mukaisesti.

| 2.6 | ’Laitteella’ tarkoitetaan yhden tai useamman tehtävän suorittamiseen tarkoitettua välinettä tai välineasennelmaa.






  2.6.1 | ’Valaisutoiminnolla’ tarkoitetaan laitteen lähettämää valoa, joka valaisee ajorataa ja kohteita ajoneuvon kulkusuunnassa. |
| --- | --- | --- |

2.6

’Laitteella’ tarkoitetaan yhden tai useamman tehtävän suorittamiseen tarkoitettua välinettä tai välineasennelmaa.

2.6.1

’Valaisutoiminnolla’ tarkoitetaan laitteen lähettämää valoa, joka valaisee ajorataa ja kohteita ajoneuvon kulkusuunnassa.

| 2.6.2 | ’Merkkivalotoiminnolla’ tarkoitetaan laitteen lähettämää tai heijastamaa valoa, jonka tarkoituksena on kertoa muille tienkäyttäjille ajoneuvon olemassaolosta, ominaisuuksista ja/tai liikkeen muutoksista. |
| --- | --- |

2.6.2

’Merkkivalotoiminnolla’ tarkoitetaan laitteen lähettämää tai heijastamaa valoa, jonka tarkoituksena on kertoa muille tienkäyttäjille ajoneuvon olemassaolosta, ominaisuuksista ja/tai liikkeen muutoksista.

| 2.7 | ’Valaisimella’ tarkoitetaan laitetta, jonka tarkoituksena on valaista ajorataa tai lähettää merkkivaloa muille tienkäyttäjille. Takarekisterikilven valaisimet ja heijastimet katsotaan nekin valaisimiksi. Valaisimina ei tämän säännön yhteydessä pidetä valoa lähettävää takarekisterikilpeä eikä säännön nro 107 määräysten mukaista luokkien M2 ja M3 ajoneuvoissa olevaa käyttöoven valaistusjärjestelmää.






  2.7.1 | Valonlähde






  2.7.1.1 | ’Valonlähteellä’ tarkoitetaan näkyvää säteilyä tuottavaa yhtä tai useampaa osaa, joka tai jotka on voitu asentaa yhteen tai useampaan läpinäkyvään koteloon ja joissa on kanta mekaanista ja sähköistä liitäntää varten.






  2.7.1.1.1 | ’Vaihdettavalla valonlähteellä’ tarkoitetaan valonlähdettä, joka voidaan asentaa ja poistaa laitteen pidikkeestä ilman apuvälineitä. |
| --- | --- | --- | --- | --- |

2.7

’Valaisimella’ tarkoitetaan laitetta, jonka tarkoituksena on valaista ajorataa tai lähettää merkkivaloa muille tienkäyttäjille. Takarekisterikilven valaisimet ja heijastimet katsotaan nekin valaisimiksi. Valaisimina ei tämän säännön yhteydessä pidetä valoa lähettävää takarekisterikilpeä eikä säännön nro 107 määräysten mukaista luokkien M2 ja M3 ajoneuvoissa olevaa käyttöoven valaistusjärjestelmää.

2

3

2.7.1

Valonlähde

2.7.1.1

’Valonlähteellä’ tarkoitetaan näkyvää säteilyä tuottavaa yhtä tai useampaa osaa, joka tai jotka on voitu asentaa yhteen tai useampaan läpinäkyvään koteloon ja joissa on kanta mekaanista ja sähköistä liitäntää varten.

2.7.1.1.1

’Vaihdettavalla valonlähteellä’ tarkoitetaan valonlähdettä, joka voidaan asentaa ja poistaa laitteen pidikkeestä ilman apuvälineitä.

| 2.7.1.1.2 | ’Ei-vaihdettavalla valonlähteellä’ tarkoitetaan valonlähdettä, joka voidaan vaihtaa vain vaihtamalla laite, johon valonlähde on kiinnitetty.






  a) | Kun kyseessä on valonlähdemoduuli, tarkoitetaan valonlähdettä, joka voidaan vaihtaa vain vaihtamalla valonlähdemoduuli, johon valonlähde on kiinnitetty. |
| --- | --- | --- |

2.7.1.1.2

’Ei-vaihdettavalla valonlähteellä’ tarkoitetaan valonlähdettä, joka voidaan vaihtaa vain vaihtamalla laite, johon valonlähde on kiinnitetty.

a)

Kun kyseessä on valonlähdemoduuli, tarkoitetaan valonlähdettä, joka voidaan vaihtaa vain vaihtamalla valonlähdemoduuli, johon valonlähde on kiinnitetty.

| b) | Kun kyseessä on mukautuva etuvalaisujärjestelmä (AFS), tarkoitetaan valonlähdettä, joka voidaan vaihtaa vain vaihtamalla valaisinyksikkö, johon valonlähde on kiinnitetty. |
| --- | --- |

b)

Kun kyseessä on mukautuva etuvalaisujärjestelmä (AFS), tarkoitetaan valonlähdettä, joka voidaan vaihtaa vain vaihtamalla valaisinyksikkö, johon valonlähde on kiinnitetty.

| 2.7.1.1.3 | ’Valonlähdemoduulilla’ tarkoitetaan tietylle laitteelle ominaista optista osaa. Se sisältää yhden tai useamman ei-vaihdettavan valonlähteen ja vaihtoehtoisesti yhden tai useamman pidikkeen hyväksyttyjä vaihdettavia valonlähteitä varten. |
| --- | --- |

2.7.1.1.3

’Valonlähdemoduulilla’ tarkoitetaan tietylle laitteelle ominaista optista osaa. Se sisältää yhden tai useamman ei-vaihdettavan valonlähteen ja vaihtoehtoisesti yhden tai useamman pidikkeen hyväksyttyjä vaihdettavia valonlähteitä varten.

| 2.7.1.1.4 | ’Hehkulankavalonlähteellä’ (hehkulampulla) tarkoitetaan valonlähdettä, jossa näkyvää säteilyä tuottaa yksi tai useampi lämpösäteilyä tuottava kuumennettu hehkulanka. |
| --- | --- |

2.7.1.1.4

’Hehkulankavalonlähteellä’ (hehkulampulla) tarkoitetaan valonlähdettä, jossa näkyvää säteilyä tuottaa yksi tai useampi lämpösäteilyä tuottava kuumennettu hehkulanka.

| 2.7.1.1.5 | ’Kaasupurkausvalonlähteellä’ tarkoitetaan valonlähdettä, jossa näkyvää säteilyä tuottava osa on purkukaari, joka tuottaa elektroluminesenssia/fluoresenssia. |
| --- | --- |

2.7.1.1.5

’Kaasupurkausvalonlähteellä’ tarkoitetaan valonlähdettä, jossa näkyvää säteilyä tuottava osa on purkukaari, joka tuottaa elektroluminesenssia/fluoresenssia.

| 2.7.1.1.6 | ’Valodiodivalonlähteellä (LED-valonlähteellä)’ tarkoitetaan valonlähdettä, jossa näkyvää säteilyä tuottava osa on yksi tai useampi injektioluminesenssia/fluoresenssia tuottava puolijohdeliitos. |
| --- | --- |

2.7.1.1.6

’Valodiodivalonlähteellä (LED-valonlähteellä)’ tarkoitetaan valonlähdettä, jossa näkyvää säteilyä tuottava osa on yksi tai useampi injektioluminesenssia/fluoresenssia tuottava puolijohdeliitos.

| 2.7.1.1.7 | ’LED-moduulilla’ tarkoitetaan valonlähdemoduulia, jossa on valonlähteenä ainoastaan valodiodeja. Se voi kuitenkin vaihtoehtoisesti sisältää yhden tai useamman pidikkeen hyväksyttyjä vaihdettavia valonlähteitä varten. |
| --- | --- |

2.7.1.1.7

’LED-moduulilla’ tarkoitetaan valonlähdemoduulia, jossa on valonlähteenä ainoastaan valodiodeja. Se voi kuitenkin vaihtoehtoisesti sisältää yhden tai useamman pidikkeen hyväksyttyjä vaihdettavia valonlähteitä varten.

| 2.7.1.2 | ’Elektronisella valonlähteen ohjauslaitteella’ tarkoitetaan yhtä tai useampaa virtalähteen ja valonlähteen välistä osaa, joilla säädetään valonlähteen jännitettä ja/tai sähkövirtaa.






  2.7.1.2.1 | ’Virranrajoittimella’ tarkoitetaan elektronista valonlähteen ohjauslaitetta, joka sijaitsee virtalähteen ja valonlähteen välissä ja jolla vakautetaan kaasupurkausvalonlähteen sähkövirta. |
| --- | --- | --- |

2.7.1.2

’Elektronisella valonlähteen ohjauslaitteella’ tarkoitetaan yhtä tai useampaa virtalähteen ja valonlähteen välistä osaa, joilla säädetään valonlähteen jännitettä ja/tai sähkövirtaa.

2.7.1.2.1

’Virranrajoittimella’ tarkoitetaan elektronista valonlähteen ohjauslaitetta, joka sijaitsee virtalähteen ja valonlähteen välissä ja jolla vakautetaan kaasupurkausvalonlähteen sähkövirta.

| 2.7.1.2.2 | ’Sytyttimellä’ tarkoitetaan elektronista valonlähteen ohjauslaitetta, jolla käynnistetään kaasupurkausvalonlähteen kaari. |
| --- | --- |

2.7.1.2.2

’Sytyttimellä’ tarkoitetaan elektronista valonlähteen ohjauslaitetta, jolla käynnistetään kaasupurkausvalonlähteen kaari.

| 2.7.1.3 | ’Valovoiman säätimellä’ tarkoitetaan laitetta, joka säätää automaattisesti ajoneuvon takana olevien merkkivalolaitteiden valovoimaa niin, että niiden signaalien havaittavuus säilyy. Valovoiman säädin voi olla osa valaisinta tai ajoneuvoa tai sijaita osittain molemmissa. |
| --- | --- |

2.7.1.3

’Valovoiman säätimellä’ tarkoitetaan laitetta, joka säätää automaattisesti ajoneuvon takana olevien merkkivalolaitteiden valovoimaa niin, että niiden signaalien havaittavuus säilyy. Valovoiman säädin voi olla osa valaisinta tai ajoneuvoa tai sijaita osittain molemmissa.

| 2.7.2 | ’Vastaavilla valaisimilla’ tarkoitetaan valaisimia, joilla on sama tehtävä ja jotka on hyväksytty ajoneuvon rekisteröintimaassa. Tällaisilla valaisimilla voi olla erilaiset ominaisuudet kuin ajoneuvossa hyväksyntähetkellä asennettuina olleilla valaisimilla edellyttäen, että ne täyttävät tämän säännön vaatimukset. |
| --- | --- |

2.7.2

’Vastaavilla valaisimilla’ tarkoitetaan valaisimia, joilla on sama tehtävä ja jotka on hyväksytty ajoneuvon rekisteröintimaassa. Tällaisilla valaisimilla voi olla erilaiset ominaisuudet kuin ajoneuvossa hyväksyntähetkellä asennettuina olleilla valaisimilla edellyttäen, että ne täyttävät tämän säännön vaatimukset.

| 2.7.3 | ’Erillisillä valaisimilla’ tarkoitetaan laitteita, joilla on erilliset näkyvät pinnat (2) vertailuakselin suunnassa, erilliset valonlähteet ja erilliset valaisinrungot. |
| --- | --- |

2.7.3

’Erillisillä valaisimilla’ tarkoitetaan laitteita, joilla on erilliset näkyvät pinnat (2) vertailuakselin suunnassa, erilliset valonlähteet ja erilliset valaisinrungot.

2

| 2.7.4 | ’Ryhmitetyillä valaisimilla’ tarkoitetaan laitteita, joilla on erilliset näkyvät pinnat (2) vertailuakselin suunnassa, erilliset valonlähteet ja yhteinen valaisinrunko. |
| --- | --- |

2.7.4

’Ryhmitetyillä valaisimilla’ tarkoitetaan laitteita, joilla on erilliset näkyvät pinnat (2) vertailuakselin suunnassa, erilliset valonlähteet ja yhteinen valaisinrunko.

2

| 2.7.5 | ’Yhdistetyillä valaisimilla’ tarkoitetaan laitteita, joilla on erilliset näkyvät pinnat (2) vertailuakselin suunnassa mutta yhteinen valonlähde ja yhteinen valaisinrunko. |
| --- | --- |

2.7.5

’Yhdistetyillä valaisimilla’ tarkoitetaan laitteita, joilla on erilliset näkyvät pinnat (2) vertailuakselin suunnassa mutta yhteinen valonlähde ja yhteinen valaisinrunko.

2

| 2.7.6 | ’Rakenteellisesti yhdistetyillä valaisimilla’ tarkoitetaan laitteita, joilla on erilliset valonlähteet tai yksi valonlähde, joka toimii erilaisissa käyttötiloissa (esim. optiset, mekaaniset tai sähköiset erot), täysin tai osittain yhteiset näkyvät pinnat (3) vertailuakselin suunnassa ja yhteinen valaisinrunko (4). |
| --- | --- |

2.7.6

’Rakenteellisesti yhdistetyillä valaisimilla’ tarkoitetaan laitteita, joilla on erilliset valonlähteet tai yksi valonlähde, joka toimii erilaisissa käyttötiloissa (esim. optiset, mekaaniset tai sähköiset erot), täysin tai osittain yhteiset näkyvät pinnat (3) vertailuakselin suunnassa ja yhteinen valaisinrunko (4).

3

4

| 2.7.7 | ’Yksitoimisella valaisimella’ tarkoitetaan laitteen osaa, joka toimii yksittäisenä valaisimena tai merkkivalona. |
| --- | --- |

2.7.7

’Yksitoimisella valaisimella’ tarkoitetaan laitteen osaa, joka toimii yksittäisenä valaisimena tai merkkivalona.

| 2.7.8 | ’Peitettävällä valaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jonka voi osittain tai kokonaan peittää näkyvistä, kun sitä ei käytetä. Tämä voidaan saada aikaan liikkuvan suojakuoren avulla, valaisinta siirtämällä tai millä tahansa muulla sopivalla tavalla. Ilmaisua ’sisäänvedettävä’ käytetään erityisesti kuvaamaan peitettävää valaisinta, joka voidaan siirtää korirakenteen sisään. |
| --- | --- |

2.7.8

’Peitettävällä valaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jonka voi osittain tai kokonaan peittää näkyvistä, kun sitä ei käytetä. Tämä voidaan saada aikaan liikkuvan suojakuoren avulla, valaisinta siirtämällä tai millä tahansa muulla sopivalla tavalla. Ilmaisua ’sisäänvedettävä’ käytetään erityisesti kuvaamaan peitettävää valaisinta, joka voidaan siirtää korirakenteen sisään.

| 2.7.9 | ’Kaukovalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ajoneuvon edessä olevan ajoradan valaisemiseen pitkälle eteenpäin. |
| --- | --- |

2.7.9

’Kaukovalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ajoneuvon edessä olevan ajoradan valaisemiseen pitkälle eteenpäin.

| 2.7.10 | ’Lähivalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ajoneuvon edessä olevan ajoradan valaisemiseen aiheuttamatta häiritsevää häikäisyä tai häiriöitä vastaantulevalle liikenteelle ja muille tienkäyttäjille.






  2.7.10.1 | ’Pääasiallisella lähivalolla’ tarkoitetaan lähivaloa, joka tuotetaan ilman infrapunasäteilijää ja/tai kaarrevaloa varten tarkoitettuja lisävalonlähteitä. |
| --- | --- | --- |

2.7.10

’Lähivalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ajoneuvon edessä olevan ajoradan valaisemiseen aiheuttamatta häiritsevää häikäisyä tai häiriöitä vastaantulevalle liikenteelle ja muille tienkäyttäjille.

2.7.10.1

’Pääasiallisella lähivalolla’ tarkoitetaan lähivaloa, joka tuotetaan ilman infrapunasäteilijää ja/tai kaarrevaloa varten tarkoitettuja lisävalonlähteitä.

| 2.7.11 | ’Suuntavalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään osoittamaan muille tienkäyttäjille, että kuljettaja aikoo muuttaa suuntaa oikealle tai vasemmalle.
  Suuntavalaisinta tai -valaisimia voidaan käyttää myös säännön nro 97 tai 116 määräysten mukaisesti. |
| --- | --- |

2.7.11

’Suuntavalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään osoittamaan muille tienkäyttäjille, että kuljettaja aikoo muuttaa suuntaa oikealle tai vasemmalle.

Suuntavalaisinta tai -valaisimia voidaan käyttää myös säännön nro 97 tai 116 määräysten mukaisesti.

| 2.7.12 | ’Jarruvalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ilmoittamaan muille ajoneuvon takana oleville tienkäyttäjille, että ajoneuvon pituussuuntaista liikettä hidastetaan tarkoituksellisesti. |
| --- | --- |

2.7.12

’Jarruvalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ilmoittamaan muille ajoneuvon takana oleville tienkäyttäjille, että ajoneuvon pituussuuntaista liikettä hidastetaan tarkoituksellisesti.

| 2.7.13 | ’Takarekisterikilven valaisimella’ tarkoitetaan laitetta, jota käytetään takarekisterikilvelle varatun alueen valaisemiseen. Tällainen valaisin voi koostua useista optisista komponenteista. |
| --- | --- |

2.7.13

’Takarekisterikilven valaisimella’ tarkoitetaan laitetta, jota käytetään takarekisterikilvelle varatun alueen valaisemiseen. Tällainen valaisin voi koostua useista optisista komponenteista.

| 2.7.14 | ’Etuvalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ilmaisemaan ajoneuvon sijainti ja leveys edestä katsottaessa. |
| --- | --- |

2.7.14

’Etuvalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ilmaisemaan ajoneuvon sijainti ja leveys edestä katsottaessa.

| 2.7.15 | ’Takavalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ilmaisemaan ajoneuvon sijainti ja leveys takaa katsottaessa. |
| --- | --- |

2.7.15

’Takavalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ilmaisemaan ajoneuvon sijainti ja leveys takaa katsottaessa.

| 2.7.16 | ’Heijastimella’ tarkoitetaan laitetta, joka ilmaisee ajoneuvon sijainnin heijastamalla valoa, joka on peräisin ajoneuvoon kuulumattomasta valonlähteestä, kun havaitsija on lähellä valonlähdettä.
  Tässä säännössä heijastimina ei pidetä seuraavia:






  2.7.16.1 | heijastavat rekisterikilvet |
| --- | --- | --- |

2.7.16

’Heijastimella’ tarkoitetaan laitetta, joka ilmaisee ajoneuvon sijainnin heijastamalla valoa, joka on peräisin ajoneuvoon kuulumattomasta valonlähteestä, kun havaitsija on lähellä valonlähdettä.

Tässä säännössä heijastimina ei pidetä seuraavia:

2.7.16.1

heijastavat rekisterikilvet

| 2.7.16.2 | vaarallisten tavaroiden kansainvälisistä tiekuljetuksista tehdyssä eurooppalaisessa sopimuksessa (ADR-sopimus) tarkoitetut heijastavat merkit |
| --- | --- |

2.7.16.2

vaarallisten tavaroiden kansainvälisistä tiekuljetuksista tehdyssä eurooppalaisessa sopimuksessa (ADR-sopimus) tarkoitetut heijastavat merkit

| 2.7.16.3 | muut heijastavat kilvet ja merkit, joita on käytettävä jäsenvaltioiden tiettyjä ajoneuvoluokkia tai tiettyjä toimintatapoja koskevien erityisten vaatimusten noudattamiseksi |
| --- | --- |

2.7.16.3

muut heijastavat kilvet ja merkit, joita on käytettävä jäsenvaltioiden tiettyjä ajoneuvoluokkia tai tiettyjä toimintatapoja koskevien erityisten vaatimusten noudattamiseksi

| 2.7.16.4 | heijastinmateriaalit, jotka on hyväksytty säännön nro 104 mukaan luokan D, E tai F materiaaleiksi ja joita käytetään kansallisten vaatimusten mukaisesti muihin tarkoituksiin. |
| --- | --- |

2.7.16.4

heijastinmateriaalit, jotka on hyväksytty säännön nro 104 mukaan luokan D, E tai F materiaaleiksi ja joita käytetään kansallisten vaatimusten mukaisesti muihin tarkoituksiin.

| 2.7.17 | ’Näkyvyysmerkinnöillä’ tarkoitetaan välineitä, joiden tarkoituksena on parantaa ajoneuvon havaittavuutta sivusta tai takaa katsottuna (tai perävaunujen osalta myös edestä) heijastamalla valoa, joka on peräisin ajoneuvoon kuulumattomasta valonlähteestä, kun havaitsija on lähellä valonlähdettä.






  2.7.17.1 | ’Ääriviivamerkinnöillä’ tarkoitetaan ajoneuvon havaittavuutta parantavia merkintöjä, joiden tarkoituksena on ilmaista ajoneuvon mittasuhteet pysty- ja vaakasuunnassa (pituus, leveys ja korkeus).






  2.7.17.1.1 | ’Täydellisellä ääriviivamerkinnällä’ tarkoitetaan ääriviivamerkintää, joka ilmaisee ajoneuvon ääriviivat yhtäjaksoisella viivalla. |
| --- | --- | --- | --- |

2.7.17

’Näkyvyysmerkinnöillä’ tarkoitetaan välineitä, joiden tarkoituksena on parantaa ajoneuvon havaittavuutta sivusta tai takaa katsottuna (tai perävaunujen osalta myös edestä) heijastamalla valoa, joka on peräisin ajoneuvoon kuulumattomasta valonlähteestä, kun havaitsija on lähellä valonlähdettä.

2.7.17.1

’Ääriviivamerkinnöillä’ tarkoitetaan ajoneuvon havaittavuutta parantavia merkintöjä, joiden tarkoituksena on ilmaista ajoneuvon mittasuhteet pysty- ja vaakasuunnassa (pituus, leveys ja korkeus).

2.7.17.1.1

’Täydellisellä ääriviivamerkinnällä’ tarkoitetaan ääriviivamerkintää, joka ilmaisee ajoneuvon ääriviivat yhtäjaksoisella viivalla.

| 2.7.17.1.2 | ’Osittaisella ääriviivamerkinnällä’ tarkoitetaan ääriviivamerkintää, joka ilmaisee ajoneuvon vaakasuuntaiset ääriviivat yhtäjaksoisella viivalla ja pystysuuntaiset ääriviivat yläkulmissa olevilla merkinnöillä. |
| --- | --- |

2.7.17.1.2

’Osittaisella ääriviivamerkinnällä’ tarkoitetaan ääriviivamerkintää, joka ilmaisee ajoneuvon vaakasuuntaiset ääriviivat yhtäjaksoisella viivalla ja pystysuuntaiset ääriviivat yläkulmissa olevilla merkinnöillä.

| 2.7.17.2 | ’Linjamerkinnällä’ tarkoitetaan näkyvyysmerkintää, jonka tarkoituksena on ilmaista ajoneuvon vaakamitat (pituus ja leveys) yhtäjaksoisella viivalla. |
| --- | --- |

2.7.17.2

’Linjamerkinnällä’ tarkoitetaan näkyvyysmerkintää, jonka tarkoituksena on ilmaista ajoneuvon vaakamitat (pituus ja leveys) yhtäjaksoisella viivalla.

| 2.7.18 | ’Hätävilkkukytkennällä’ tarkoitetaan ajoneuvon kaikkien suuntavalaisimien samanaikaista toimintaa, jolla osoitetaan ajoneuvon muodostavan tilapäisesti erityisen vaaran muille tienkäyttäjille. |
| --- | --- |

2.7.18

’Hätävilkkukytkennällä’ tarkoitetaan ajoneuvon kaikkien suuntavalaisimien samanaikaista toimintaa, jolla osoitetaan ajoneuvon muodostavan tilapäisesti erityisen vaaran muille tienkäyttäjille.

| 2.7.19 | ’Etusumuvalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään parantamaan ajoradan valaisua ajoneuvon edessä sumussa tai muissa huonon näkyvyyden olosuhteissa. |
| --- | --- |

2.7.19

’Etusumuvalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään parantamaan ajoradan valaisua ajoneuvon edessä sumussa tai muissa huonon näkyvyyden olosuhteissa.

| 2.7.20 | ’Takasumuvalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään tekemään ajoneuvo helpommin näkyväksi takaapäin tiheässä sumussa. |
| --- | --- |

2.7.20

’Takasumuvalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään tekemään ajoneuvo helpommin näkyväksi takaapäin tiheässä sumussa.

| 2.7.21 | ’Peruutusvalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ajoneuvon takana olevan ajoradan valaisemiseen ja varoittamaan muita tienkäyttäjiä siitä, että ajoneuvo on peruuttamassa tai aikeissa peruuttaa. |
| --- | --- |

2.7.21

’Peruutusvalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ajoneuvon takana olevan ajoradan valaisemiseen ja varoittamaan muita tienkäyttäjiä siitä, että ajoneuvo on peruuttamassa tai aikeissa peruuttaa.

| 2.7.22 | ’Pysäköintivalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ilmaisemaan paikallaan olevan ajoneuvon sijainti taajama-alueella. Tällaisissa olosuhteissa se korvaa etu- ja takavalaisimet. |
| --- | --- |

2.7.22

’Pysäköintivalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ilmaisemaan paikallaan olevan ajoneuvon sijainti taajama-alueella. Tällaisissa olosuhteissa se korvaa etu- ja takavalaisimet.

| 2.7.23 | ’Äärivalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, joka on asennettu lähelle ajoneuvon ulointa reunaa ja mahdollisimman lähelle ajoneuvon yläreunaa ja joka on tarkoitettu ilmaisemaan selvästi ajoneuvon kokonaisleveyden. Tietyissä ajoneuvoissa ja perävaunuissa tämä valaisin on tarkoitettu täydentämään ajoneuvon etu- ja takavalaisimia ja kiinnittämään erityistä huomiota ajoneuvon kokoon. |
| --- | --- |

2.7.23

’Äärivalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, joka on asennettu lähelle ajoneuvon ulointa reunaa ja mahdollisimman lähelle ajoneuvon yläreunaa ja joka on tarkoitettu ilmaisemaan selvästi ajoneuvon kokonaisleveyden. Tietyissä ajoneuvoissa ja perävaunuissa tämä valaisin on tarkoitettu täydentämään ajoneuvon etu- ja takavalaisimia ja kiinnittämään erityistä huomiota ajoneuvon kokoon.

| 2.7.24 | ’Sivuvalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ilmaisemaan ajoneuvon sijainti sivulta katsottaessa. |
| --- | --- |

2.7.24

’Sivuvalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jota käytetään ilmaisemaan ajoneuvon sijainti sivulta katsottaessa.

| 2.7.25 | ’Huomiovalaisimella’ tarkoitetaan eteenpäin suunnattua valaisinta, jolla parannetaan ajoneuvon havaittavuutta päivänvalossa ajettaessa. |
| --- | --- |

2.7.25

’Huomiovalaisimella’ tarkoitetaan eteenpäin suunnattua valaisinta, jolla parannetaan ajoneuvon havaittavuutta päivänvalossa ajettaessa.

| 2.7.26 | ’Kulmavalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, joka valaisee tarkemmin sen tien osan, joka sijaitsee lähellä ajoneuvon etukulmaa sillä sivulla, mihin suuntaan ajoneuvo on kääntymässä. |
| --- | --- |

2.7.26

’Kulmavalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, joka valaisee tarkemmin sen tien osan, joka sijaitsee lähellä ajoneuvon etukulmaa sillä sivulla, mihin suuntaan ajoneuvo on kääntymässä.

| 2.7.27 | ’Nimellisvalovirralla’ tarkoitetaan seuraavaa:






  a) | kun kyseessä on valonlähde,
  nimellisvalovirran arvoa ilman toleransseja sellaisena kuin se ilmoitetaan sen sovellettavan valonlähdesäännön valonlähdeselosteessa, jonka mukaisesti valonlähde hyväksytään |
| --- | --- | --- |

2.7.27

’Nimellisvalovirralla’ tarkoitetaan seuraavaa:

a)

kun kyseessä on valonlähde,

nimellisvalovirran arvoa ilman toleransseja sellaisena kuin se ilmoitetaan sen sovellettavan valonlähdesäännön valonlähdeselosteessa, jonka mukaisesti valonlähde hyväksytään

| b) | kun kyseessä on LED-moduuli,
  nimellisvalovirran arvoa, joka ilmoitetaan sen valaisimen, jonka osa LED-moduuli on, hyväksymistä varten toimitetussa LED-moduulin teknisessä eritelmässä. |
| --- | --- |

b)

kun kyseessä on LED-moduuli,

nimellisvalovirran arvoa, joka ilmoitetaan sen valaisimen, jonka osa LED-moduuli on, hyväksymistä varten toimitetussa LED-moduulin teknisessä eritelmässä.

| 2.7.28 | ’Mukautuvalla etuvalaisujärjestelmällä’ eli ’AFS-järjestelmällä’ (adaptive front lighting system) tarkoitetaan valaisinlaitetta, joka on tyyppihyväksytty säännön nro 123 mukaisesti ja jonka tuottaman lähivalon ja mahdollisesti kaukovalon ominaisuudet muuttuvat automaattisesti käyttöolosuhteiden mukaan.






  2.7.28.1 | ’Valaisinyksiköllä’ tarkoitetaan valoa lähettävää komponenttia, jonka tarkoituksena on tuottaa yksi tai useampi AFS-järjestelmän etuvalaisutoiminto tai osallistua sellaisen tuottamiseen. |
| --- | --- | --- |

2.7.28

’Mukautuvalla etuvalaisujärjestelmällä’ eli ’AFS-järjestelmällä’ (adaptive front lighting system) tarkoitetaan valaisinlaitetta, joka on tyyppihyväksytty säännön nro 123 mukaisesti ja jonka tuottaman lähivalon ja mahdollisesti kaukovalon ominaisuudet muuttuvat automaattisesti käyttöolosuhteiden mukaan.

2.7.28.1

’Valaisinyksiköllä’ tarkoitetaan valoa lähettävää komponenttia, jonka tarkoituksena on tuottaa yksi tai useampi AFS-järjestelmän etuvalaisutoiminto tai osallistua sellaisen tuottamiseen.

| 2.7.28.2 | ’Asennusyksiköllä’ tarkoitetaan yhtenäistä koteloa (valaisinrunkoa), joka sisältää yhden tai useamman valaisinyksikön. |
| --- | --- |

2.7.28.2

’Asennusyksiköllä’ tarkoitetaan yhtenäistä koteloa (valaisinrunkoa), joka sisältää yhden tai useamman valaisinyksikön.

| 2.7.28.3 | ’Valaisumuodolla’ tarkoitetaan tiettyä AFS-järjestelmän tuottaman etuvalaisutoiminnon toimintatilaa, jonka valmistaja on määritellyt ja jonka tarkoituksena on mukautuminen tiettyihin ajoneuvoon ja ympäristöön liittyviin olosuhteisiin. |
| --- | --- |

2.7.28.3

’Valaisumuodolla’ tarkoitetaan tiettyä AFS-järjestelmän tuottaman etuvalaisutoiminnon toimintatilaa, jonka valmistaja on määritellyt ja jonka tarkoituksena on mukautuminen tiettyihin ajoneuvoon ja ympäristöön liittyviin olosuhteisiin.

| 2.7.28.4 | ’Järjestelmänohjauksella’ tarkoitetaan niitä AFS-järjestelmän osia, jotka vastaanottavat AFS-käyttösignaalit ajoneuvolta ja ohjaavat valaisinyksiköiden toimintaa automaattisesti. |
| --- | --- |

2.7.28.4

’Järjestelmänohjauksella’ tarkoitetaan niitä AFS-järjestelmän osia, jotka vastaanottavat AFS-käyttösignaalit ajoneuvolta ja ohjaavat valaisinyksiköiden toimintaa automaattisesti.

| 2.7.28.5 | ’AFS-käyttösignaalilla’ (V, E, W, T) tarkoitetaan tämän säännön kohdassa 6.22.7.4 tarkoitettua AFS-järjestelmän ohjaussyötettä. |
| --- | --- |

2.7.28.5

’AFS-käyttösignaalilla’ (V, E, W, T) tarkoitetaan tämän säännön kohdassa 6.22.7.4 tarkoitettua AFS-järjestelmän ohjaussyötettä.

| 2.7.28.6 | ’Neutraalilla tilalla’ tarkoitetaan AFS-järjestelmän tilaa, jossa tuotetaan luokan C lähivaloa (”peruslähivaloa”) tai kaukovaloa ja jossa mikään AFS-käyttösignaali ei ole toiminnassa. |
| --- | --- |

2.7.28.6

’Neutraalilla tilalla’ tarkoitetaan AFS-järjestelmän tilaa, jossa tuotetaan luokan C lähivaloa (”peruslähivaloa”) tai kaukovaloa ja jossa mikään AFS-käyttösignaali ei ole toiminnassa.

| 2.7.28.7 | ’Mukautuvalla kaukovalolla’ tarkoitetaan AFS-järjestelmän tuottamaa kaukovaloa, jonka valokeila mukautuu vastaantulevien ja edellä ajavien ajoneuvojen läsnäolon mukaisesti paremman pitkän kantaman näkyvyyden tarjoamiseksi kuljettajalle aiheuttamatta muille tienkäyttäjille haittaa, häiriötä tai häikäisyä. |
| --- | --- |

2.7.28.7

’Mukautuvalla kaukovalolla’ tarkoitetaan AFS-järjestelmän tuottamaa kaukovaloa, jonka valokeila mukautuu vastaantulevien ja edellä ajavien ajoneuvojen läsnäolon mukaisesti paremman pitkän kantaman näkyvyyden tarjoamiseksi kuljettajalle aiheuttamatta muille tienkäyttäjille haittaa, häiriötä tai häikäisyä.

| 2.7.29 | ’Ulkovalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, joka antaa lisävaloa ajoneuvon ulkopuolelle ajoneuvoon nousemisen, ajoneuvosta poistumisen ja ajoneuvon lastaamisen helpottamiseksi. |
| --- | --- |

2.7.29

’Ulkovalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, joka antaa lisävaloa ajoneuvon ulkopuolelle ajoneuvoon nousemisen, ajoneuvosta poistumisen ja ajoneuvon lastaamisen helpottamiseksi.

| 2.7.30 | ’Toiminnallisesti integroidulla valaisinjärjestelmällä’ tarkoitetaan kahden tai useamman, saman valaisutoiminnon tuottavan, toiminnallisesti integroidun valaisimen muodostamaa kokonaisuutta.






  2.7.30.1 | ’Toiminnallisesti integroidulla valaisimella, joka on merkitty tunnuksella Y’ tarkoitetaan valaisinta, joka toimii osana toiminnallisesti integroitua valaisinjärjestelmää. Toiminnallisesti integroidut valaisimet toimivat yhdessä, niillä on erilliset näkyvät pinnat vertailuakselin suunnassa ja erilliset valaisinrungot, ja niillä voi olla erilliset valonlähteet. |
| --- | --- | --- |

2.7.30

’Toiminnallisesti integroidulla valaisinjärjestelmällä’ tarkoitetaan kahden tai useamman, saman valaisutoiminnon tuottavan, toiminnallisesti integroidun valaisimen muodostamaa kokonaisuutta.

2.7.30.1

’Toiminnallisesti integroidulla valaisimella, joka on merkitty tunnuksella Y’ tarkoitetaan valaisinta, joka toimii osana toiminnallisesti integroitua valaisinjärjestelmää. Toiminnallisesti integroidut valaisimet toimivat yhdessä, niillä on erilliset näkyvät pinnat vertailuakselin suunnassa ja erilliset valaisinrungot, ja niillä voi olla erilliset valonlähteet.

| 2.7.31 | ’Apuvalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jolla suunnataan lisävaloa ajoneuvon sivulle hitaiden siirtymisten helpottamiseksi. |
| --- | --- |

2.7.31

’Apuvalaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jolla suunnataan lisävaloa ajoneuvon sivulle hitaiden siirtymisten helpottamiseksi.

| 2.7.32 | ’Tunnuksella D merkityillä valaisimilla’ tarkoitetaan erillisiä valaisimia, jotka on hyväksytty erillisinä laitteina siten, että niitä voidaan käyttää joko erikseen tai kahden valaisimen yhdistelmässä, jota pidetään ”yksittäisenä valaisimena”. |
| --- | --- |

2.7.32

’Tunnuksella D merkityillä valaisimilla’ tarkoitetaan erillisiä valaisimia, jotka on hyväksytty erillisinä laitteina siten, että niitä voidaan käyttää joko erikseen tai kahden valaisimen yhdistelmässä, jota pidetään ”yksittäisenä valaisimena”.

| 2.8 | ’Valoa lähettävällä pinnalla’ tarkoitetaan ’valaisinlaitteen’, ’merkkivalolaitteen’ tai ’heijastimen’ pintaa, jonka laitteen valmistaja on ilmoittanut hyväksyntähakemukseen liitetyssä piirustuksessa (ks. liite 3, esim. osat 1 ja 4).
  Pinta on ilmoitettava seuraavien ehtojen mukaisesti:






  a) | Jos ulkolinssi on kuvioitu, ilmoitettavan valoa lähettävän pinnan on oltava ulkolinssi kokonaisuudessaan tai sen osa. |
| --- | --- | --- |

2.8

’Valoa lähettävällä pinnalla’ tarkoitetaan ’valaisinlaitteen’, ’merkkivalolaitteen’ tai ’heijastimen’ pintaa, jonka laitteen valmistaja on ilmoittanut hyväksyntähakemukseen liitetyssä piirustuksessa (ks. liite 3, esim. osat 1 ja 4).

Pinta on ilmoitettava seuraavien ehtojen mukaisesti:

a)

Jos ulkolinssi on kuvioitu, ilmoitettavan valoa lähettävän pinnan on oltava ulkolinssi kokonaisuudessaan tai sen osa.

| b) | Jos ulkolinssi ei ole kuvioitu, ulkolinssiä ei oteta huomioon, vaan valoa lähettävä pinta on liitteessä 3 olevassa piirustuksessa ilmoitettu (ks. esim. osa 5). |
| --- | --- |

b)

Jos ulkolinssi ei ole kuvioitu, ulkolinssiä ei oteta huomioon, vaan valoa lähettävä pinta on liitteessä 3 olevassa piirustuksessa ilmoitettu (ks. esim. osa 5).

| 2.8.1 | ’Kuvioidulla ulkolinssillä’ tai ’kuvioidulla ulkolinssin osalla’ tarkoitetaan sellaista ulkolinssiä kokonaisuudessaan tai ulkolinssin osaa, joka on suunniteltu niin, että se vaikuttaa valonlähteestä tulevan valon etenemiseen muuttamalla valonsäteiden suuntaa merkittävästi. |
| --- | --- |

2.8.1

’Kuvioidulla ulkolinssillä’ tai ’kuvioidulla ulkolinssin osalla’ tarkoitetaan sellaista ulkolinssiä kokonaisuudessaan tai ulkolinssin osaa, joka on suunniteltu niin, että se vaikuttaa valonlähteestä tulevan valon etenemiseen muuttamalla valonsäteiden suuntaa merkittävästi.

| 2.9 | ’Valaiseva pinta’ (ks. liite 3).






  2.9.1 | ’Valaisinlaitteen valaisevalla pinnalla’ (kohdat 2.7.9, 2.7.10, 2.7.19, 2.7.21 ja 2.7.26) tarkoitetaan heijastimen tai, jos kyseessä on ellipsin muotoisella heijastimella varustettu ajovalaisin, ”heijastuslinssin” täyden valoaukon kohtisuoraa projektiota poikittaisella tasolla. Jos valaisinlaitteessa ei ole heijastinta, sovelletaan kohdan 2.9.2 määritelmää. Jos ainoastaan osa valaisimen valoa lähettävästä pinnasta ulottuu heijastimen täyden valoaukon ylle, on otettava huomioon vain tämän osan projektio.
  Kun kyseessä on lähivalaisin, valaisevaa pintaa rajoittaa linssin pinnalla oleva valorajan ääriviiva. Jos heijastin ja linssit ovat säädettävissä suhteessa toisiinsa, on käytettävä säädön keskiasentoa.
  AFS-järjestelmän asennukseen sovelletaan seuraavaa: Jos valaisutoiminnon tuottamiseen käytetään kahta tai useampaa yhtä aikaa toimivaa valaisinyksikköä ajoneuvon tietyllä sivustalla, huomioon otettavan valaisevan pinnan muodostavat yksittäiset valaisevat pinnat yhdessä. (Esimerkiksi kohdassa 6.22.4 olevassa kuvassa huomioon otettava valaiseva pinta ajoneuvon oikealla puolella muodostuu siten, että yksittäisiä valaisinyksiköitä 8, 9 ja 11 tarkastellaan yhdessä, ja huomioon otetaan niiden keskinäinen sijainti.) |
| --- | --- | --- |

2.9

’Valaiseva pinta’ (ks. liite 3).

2.9.1

’Valaisinlaitteen valaisevalla pinnalla’ (kohdat 2.7.9, 2.7.10, 2.7.19, 2.7.21 ja 2.7.26) tarkoitetaan heijastimen tai, jos kyseessä on ellipsin muotoisella heijastimella varustettu ajovalaisin, ”heijastuslinssin” täyden valoaukon kohtisuoraa projektiota poikittaisella tasolla. Jos valaisinlaitteessa ei ole heijastinta, sovelletaan kohdan 2.9.2 määritelmää. Jos ainoastaan osa valaisimen valoa lähettävästä pinnasta ulottuu heijastimen täyden valoaukon ylle, on otettava huomioon vain tämän osan projektio.

Kun kyseessä on lähivalaisin, valaisevaa pintaa rajoittaa linssin pinnalla oleva valorajan ääriviiva. Jos heijastin ja linssit ovat säädettävissä suhteessa toisiinsa, on käytettävä säädön keskiasentoa.

AFS-järjestelmän asennukseen sovelletaan seuraavaa: Jos valaisutoiminnon tuottamiseen käytetään kahta tai useampaa yhtä aikaa toimivaa valaisinyksikköä ajoneuvon tietyllä sivustalla, huomioon otettavan valaisevan pinnan muodostavat yksittäiset valaisevat pinnat yhdessä. (Esimerkiksi kohdassa 6.22.4 olevassa kuvassa huomioon otettava valaiseva pinta ajoneuvon oikealla puolella muodostuu siten, että yksittäisiä valaisinyksiköitä 8, 9 ja 11 tarkastellaan yhdessä, ja huomioon otetaan niiden keskinäinen sijainti.)

| 2.9.2 | ’Muun merkkivalolaitteen kuin heijastimen valaisevalla pinnalla’ (kohdat 2.7.11–2.7.15, 2.7.18, 2.7.20 ja 2.7.22–2.7.25) tarkoitetaan valaisimen kohtisuoraa projektiota tasolla, joka on kohtisuorassa sen vertailuakseliin nähden ja sivuaa valaisimen valoa lähettävää ulkoista pintaa. Tätä projektiota rajoittavat kyseisellä tasolla sijaitsevien varjostimien reunat, joista jokainen päästää ohitse ainoastaan 98 % valaisimen kokonaisvalovoimasta vertailuakselin suunnassa.
  Valaisevan pinnan ala-, ylä- ja sivurajojen määrittämiseksi on käytettävä ainoastaan sellaisia varjostimia, joissa on vaaka- tai pystysuuntaiset reunat. Niillä tarkistetaan etäisyys ajoneuvon äärireunoista ja korkeus maanpinnasta.
  Määritettäessä muita valaisevan pinnan ominaisuuksia, eli esimerkiksi kahden valaisimen tai toiminnon välistä etäisyyttä, käytetään valaisevan pinnan ympärysmuotoa. Varjostimien on oltava samansuuntaisia, mutta muiden suuntauksien käyttö on sallittu.
  Jos merkkivalolaitteen valaiseva pinta peittää osittain tai kokonaan toisen toiminnon valaisevan pinnan tai peittää valaisemattoman pinnan, valaisevan pinnan voidaan katsoa olevan sama kuin valoa lähettävä pinta (ks. esim. liite 3, osat 2, 3, 5 ja 6). |
| --- | --- |

2.9.2

’Muun merkkivalolaitteen kuin heijastimen valaisevalla pinnalla’ (kohdat 2.7.11–2.7.15, 2.7.18, 2.7.20 ja 2.7.22–2.7.25) tarkoitetaan valaisimen kohtisuoraa projektiota tasolla, joka on kohtisuorassa sen vertailuakseliin nähden ja sivuaa valaisimen valoa lähettävää ulkoista pintaa. Tätä projektiota rajoittavat kyseisellä tasolla sijaitsevien varjostimien reunat, joista jokainen päästää ohitse ainoastaan 98 % valaisimen kokonaisvalovoimasta vertailuakselin suunnassa.

Valaisevan pinnan ala-, ylä- ja sivurajojen määrittämiseksi on käytettävä ainoastaan sellaisia varjostimia, joissa on vaaka- tai pystysuuntaiset reunat. Niillä tarkistetaan etäisyys ajoneuvon äärireunoista ja korkeus maanpinnasta.

Määritettäessä muita valaisevan pinnan ominaisuuksia, eli esimerkiksi kahden valaisimen tai toiminnon välistä etäisyyttä, käytetään valaisevan pinnan ympärysmuotoa. Varjostimien on oltava samansuuntaisia, mutta muiden suuntauksien käyttö on sallittu.

Jos merkkivalolaitteen valaiseva pinta peittää osittain tai kokonaan toisen toiminnon valaisevan pinnan tai peittää valaisemattoman pinnan, valaisevan pinnan voidaan katsoa olevan sama kuin valoa lähettävä pinta (ks. esim. liite 3, osat 2, 3, 5 ja 6).

| 2.9.3 | ’Heijastimen valaisevalla pinnalla’ (kohta 2.7.16) tarkoitetaan (heijastimen komponenttihyväksyntämenettelyn aikana tehdyn hakijan ilmoituksen mukaisesti) heijastimen kohtisuoraa projektiota tasolla, joka on kohtisuorassa sen vertailuakselia vastaan ja jota rajoittavat heijastimen optisen järjestelmän ilmoitettujen uloimpien osien viereiset tasot, jotka ovat yhdensuuntaisia kyseisen akselin kanssa. Laitteen ala-, ylä- ja sivureunojen määrittämisessä on käytettävä ainoastaan vaaka- ja pystysuoria tasoja. |
| --- | --- |

2.9.3

’Heijastimen valaisevalla pinnalla’ (kohta 2.7.16) tarkoitetaan (heijastimen komponenttihyväksyntämenettelyn aikana tehdyn hakijan ilmoituksen mukaisesti) heijastimen kohtisuoraa projektiota tasolla, joka on kohtisuorassa sen vertailuakselia vastaan ja jota rajoittavat heijastimen optisen järjestelmän ilmoitettujen uloimpien osien viereiset tasot, jotka ovat yhdensuuntaisia kyseisen akselin kanssa. Laitteen ala-, ylä- ja sivureunojen määrittämisessä on käytettävä ainoastaan vaaka- ja pystysuoria tasoja.

| 2.10 | ’Näkyvällä pinnalla’ tiettyyn havaintosuuntaan nähden tarkoitetaan valmistajan tai valmistajan asianmukaisesti valtuuttaman edustajan valinnan mukaan | joko linssin ulkopinnalle heijastuvan valaisevan pinnan rajan |
| --- | --- | --- |

2.10

’Näkyvällä pinnalla’ tiettyyn havaintosuuntaan nähden tarkoitetaan valmistajan tai valmistajan asianmukaisesti valtuuttaman edustajan valinnan mukaan

joko linssin ulkopinnalle heijastuvan valaisevan pinnan rajan

| | tai valoa lähettävän pinnan |
| --- | --- |

tai valoa lähettävän pinnan

| | kohtisuoraa projektiota tasolla, joka on kohtisuorassa havaintosuuntaan nähden ja sivuaa linssin ulointa kohtaa. Tämän säännön liitteessä 3 annetaan esimerkkejä näkyvän pinnan käsitteen soveltamisesta. |
| --- | --- |

kohtisuoraa projektiota tasolla, joka on kohtisuorassa havaintosuuntaan nähden ja sivuaa linssin ulointa kohtaa. Tämän säännön liitteessä 3 annetaan esimerkkejä näkyvän pinnan käsitteen soveltamisesta.

| | Jos kyseessä on merkkivalolaite, joka tuottaa valovoimaltaan vaihtuvaa valoa, sen näkyvän pinnan, joka voi kohdan 2.7.1.3 mukaisesti olla vaihtuva, määrittelyssä on otettava huomioon kaikki valovoiman säätimen mahdollistamat olosuhteet. |
| --- | --- |

Jos kyseessä on merkkivalolaite, joka tuottaa valovoimaltaan vaihtuvaa valoa, sen näkyvän pinnan, joka voi kohdan 2.7.1.3 mukaisesti olla vaihtuva, määrittelyssä on otettava huomioon kaikki valovoiman säätimen mahdollistamat olosuhteet.

| 2.11 | ’Vertailuakselilla’ tarkoitetaan (valaisimen) valmistajan määrittämää valaisimen ominaisakselia (H = 0°, V = 0°), jota käytetään havaintosuuntana näkökenttäkulmien määrittelyä varten fotometrisissä mittauksissa ja valaisimen asentamiseksi ajoneuvoon. |
| --- | --- |

2.11

’Vertailuakselilla’ tarkoitetaan (valaisimen) valmistajan määrittämää valaisimen ominaisakselia (H = 0°, V = 0°), jota käytetään havaintosuuntana näkökenttäkulmien määrittelyä varten fotometrisissä mittauksissa ja valaisimen asentamiseksi ajoneuvoon.

| 2.12 | ’Vertailukeskipisteellä’ tarkoitetaan vertailuakselin ja ulkoisen valoa lähettävän pinnan leikkauspistettä. Vertailukeskipisteen määrittää valaisimen valmistaja. |
| --- | --- |

2.12

’Vertailukeskipisteellä’ tarkoitetaan vertailuakselin ja ulkoisen valoa lähettävän pinnan leikkauspistettä. Vertailukeskipisteen määrittää valaisimen valmistaja.

| 2.13 | ’Geometrisen näkyvyyden kulmilla’ tarkoitetaan kulmia, jotka määrittävät sen pienimmän avaruuskulman alueen, jossa valaisimen näkyvä pinta on näkyvissä. Kyseisen avaruuskulman alue määritetään sellaisen pallon segmenttien avulla, jonka keskipiste on valaisimen vertailukeskipisteessä ja ekvaattori on samansuuntainen maanpinnan kanssa. Nämä segmentit määritellään vertailuakselin suhteen. Vaakakulmat β vastaavat pituutta ja pystykulmat α leveyttä. |
| --- | --- |

2.13

’Geometrisen näkyvyyden kulmilla’ tarkoitetaan kulmia, jotka määrittävät sen pienimmän avaruuskulman alueen, jossa valaisimen näkyvä pinta on näkyvissä. Kyseisen avaruuskulman alue määritetään sellaisen pallon segmenttien avulla, jonka keskipiste on valaisimen vertailukeskipisteessä ja ekvaattori on samansuuntainen maanpinnan kanssa. Nämä segmentit määritellään vertailuakselin suhteen. Vaakakulmat β vastaavat pituutta ja pystykulmat α leveyttä.

| 2.14 | ’Uloimmalla ulkoreunalla’ tarkoitetaan ajoneuvon kummallakin puolella tasoa, joka on yhdensuuntainen ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason kanssa ja koskettaa sen sivureunan ulointa kohtaa, mutta huomioon ei oteta seuraavia:






  2.14.1 | renkaiden ulkonema lähellä niiden kosketuspistettä maanpinnan kanssa ja rengaspaineliitäntöjen ulkonema |
| --- | --- | --- |

2.14

’Uloimmalla ulkoreunalla’ tarkoitetaan ajoneuvon kummallakin puolella tasoa, joka on yhdensuuntainen ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason kanssa ja koskettaa sen sivureunan ulointa kohtaa, mutta huomioon ei oteta seuraavia:

2.14.1

renkaiden ulkonema lähellä niiden kosketuspistettä maanpinnan kanssa ja rengaspaineliitäntöjen ulkonema

| 2.14.2 | pyöriin asennettujen liukuestelaitteiden ulkonema |
| --- | --- |

2.14.2

pyöriin asennettujen liukuestelaitteiden ulkonema

| 2.14.3 | epäsuoran näkemän tarjoavien laitteiden ulkonema |
| --- | --- |

2.14.3

epäsuoran näkemän tarjoavien laitteiden ulkonema

| 2.14.4 | suuntavalaisimien, äärivalaisimien, etu- ja takavalaisimien, pysäköintivalaisimien, heijastimien ja sivuvalaisimien ulkonema |
| --- | --- |

2.14.4

suuntavalaisimien, äärivalaisimien, etu- ja takavalaisimien, pysäköintivalaisimien, heijastimien ja sivuvalaisimien ulkonema

| 2.14.5 | ajoneuvoon kiinnitettyjen tullisinettien ja näitä sinettejä turvaavien ja suojaavien laitteiden ulkonema |
| --- | --- |

2.14.5

ajoneuvoon kiinnitettyjen tullisinettien ja näitä sinettejä turvaavien ja suojaavien laitteiden ulkonema

| 2.14.6 | kohdassa 2.7 tarkoitettujen luokkiin M2 ja M3 kuuluvien ajoneuvojen käyttöovien valaistusjärjestelmien ulkonema. |
| --- | --- |

2.14.6

kohdassa 2.7 tarkoitettujen luokkiin M2 ja M3 kuuluvien ajoneuvojen käyttöovien valaistusjärjestelmien ulkonema.

2

3

| 2.15 | ’Kokonaismitoilla’ tarkoitetaan kohdassa 2.14 tarkoitettujen kahden pystytason välistä etäisyyttä.






  2.15.1 | ’Kokonaisleveydellä’ tarkoitetaan kohdassa 2.14 tarkoitettujen kahden pystytason välistä etäisyyttä. |
| --- | --- | --- |

2.15

’Kokonaismitoilla’ tarkoitetaan kohdassa 2.14 tarkoitettujen kahden pystytason välistä etäisyyttä.

2.15.1

’Kokonaisleveydellä’ tarkoitetaan kohdassa 2.14 tarkoitettujen kahden pystytason välistä etäisyyttä.

| 2.15.2 | ’Kokonaispituudella’ tarkoitetaan niiden kahden pystysuuntaisen tason välistä etäisyyttä, jotka ovat kohtisuorassa ajoneuvon pituussuuntaiseen keskitasoon nähden ja jotka koskettavat ajoneuvon etu- ja takaulkoreunaa, kun huomioon ei oteta seuraavia:






  a) | epäsuoran näkemän tarjoavien laitteiden ulkonema |
| --- | --- | --- |

2.15.2

’Kokonaispituudella’ tarkoitetaan niiden kahden pystysuuntaisen tason välistä etäisyyttä, jotka ovat kohtisuorassa ajoneuvon pituussuuntaiseen keskitasoon nähden ja jotka koskettavat ajoneuvon etu- ja takaulkoreunaa, kun huomioon ei oteta seuraavia:

a)

epäsuoran näkemän tarjoavien laitteiden ulkonema

| b) | äärivalaisimien ulkonema |
| --- | --- |

b)

äärivalaisimien ulkonema

| c) | kytkentälaitteiden ulkonema moottoriajoneuvojen tapauksessa. |
| --- | --- |

c)

kytkentälaitteiden ulkonema moottoriajoneuvojen tapauksessa.

Kun kyseessä on perävaunu, vetoaisa luetaan mukaan kokonaispituuteen ja muihin pituusmittoihin, ellei erikseen muuta määrätä.

| 2.16 | ’Yksittäiset valaisimet ja valaisinyhdistelmät’






  2.16.1 | ’Yksittäisellä valaisimella’ tarkoitetaan seuraavia:






  a) | laite tai laitteen osa, jolla on yksi valaisu- tai merkkivalotehtävä, yksi tai useampi valonlähde ja yksi näkyvä pinta vertailuakselin suunnassa, joka voi olla yhtäjaksoinen pinta tai muodostua kahdesta tai useammasta osasta, tai |
| --- | --- | --- | --- |

2.16

’Yksittäiset valaisimet ja valaisinyhdistelmät’

2.16.1

’Yksittäisellä valaisimella’ tarkoitetaan seuraavia:

a)

laite tai laitteen osa, jolla on yksi valaisu- tai merkkivalotehtävä, yksi tai useampi valonlähde ja yksi näkyvä pinta vertailuakselin suunnassa, joka voi olla yhtäjaksoinen pinta tai muodostua kahdesta tai useammasta osasta, tai

| b) | yhdistelmä, jossa on kaksi merkinnällä D varustettua valaisinta, jotka ovat tai eivät ole samanlaisia mutta joilla on sama tehtävä, tai |
| --- | --- |

b)

yhdistelmä, jossa on kaksi merkinnällä D varustettua valaisinta, jotka ovat tai eivät ole samanlaisia mutta joilla on sama tehtävä, tai

| c) | yhdistelmät, joissa on kaksi erillistä heijastinta, jotka ovat tai eivät ole samanlaisia ja jotka on hyväksytty erikseen, tai |
| --- | --- |

c)

yhdistelmät, joissa on kaksi erillistä heijastinta, jotka ovat tai eivät ole samanlaisia ja jotka on hyväksytty erikseen, tai

| d) | toiminnallisesti integroidut valaisinjärjestelmät, jotka koostuvat kahdesta tai kolmesta toiminnallisesti integroidusta merkinnällä Y varustetusta valaisimesta, jotka on hyväksytty yhdessä ja jotka tuottavat saman toiminnon. |
| --- | --- |

d)

toiminnallisesti integroidut valaisinjärjestelmät, jotka koostuvat kahdesta tai kolmesta toiminnallisesti integroidusta merkinnällä Y varustetusta valaisimesta, jotka on hyväksytty yhdessä ja jotka tuottavat saman toiminnon.

| 2.16.2 | ’Kahdella valaisimella’ tai ’parillisella määrällä valaisimia’ tarkoitetaan valaisimista muodostuvaa nauhan muotoista yhtenäistä valoa lähettävää pintaa, jos se on sijoitettu symmetrisesti ajoneuvon pituussuuntaiseen keskitasoon nähden. |
| --- | --- |

2.16.2

’Kahdella valaisimella’ tai ’parillisella määrällä valaisimia’ tarkoitetaan valaisimista muodostuvaa nauhan muotoista yhtenäistä valoa lähettävää pintaa, jos se on sijoitettu symmetrisesti ajoneuvon pituussuuntaiseen keskitasoon nähden.

| 2.17 | ’Kahden valaisimen välisellä etäisyydellä’ tarkoitetaan kahden samaan suuntaan suunnatun valaisimen näkyvän pinnan välistä lyhintä etäisyyttä vertailuakselin suunnassa. Jos valaisimien välinen etäisyys täyttää selvästi tämän säännön vaatimukset, näkyvien pintojen tarkkoja reunoja ei tarvitse määrittää. |
| --- | --- |

2.17

’Kahden valaisimen välisellä etäisyydellä’ tarkoitetaan kahden samaan suuntaan suunnatun valaisimen näkyvän pinnan välistä lyhintä etäisyyttä vertailuakselin suunnassa. Jos valaisimien välinen etäisyys täyttää selvästi tämän säännön vaatimukset, näkyvien pintojen tarkkoja reunoja ei tarvitse määrittää.

| 2.18 | ’Toiminnan ilmaisimella’ tarkoitetaan näkyvää merkkiä tai äänimerkkiä (tai muuta vastaavaa merkkiä), joka osoittaa, onko laite käynnistetty ja toimiiko se oikein vai ei. |
| --- | --- |

2.18

’Toiminnan ilmaisimella’ tarkoitetaan näkyvää merkkiä tai äänimerkkiä (tai muuta vastaavaa merkkiä), joka osoittaa, onko laite käynnistetty ja toimiiko se oikein vai ei.

| 2.19 | ’Suljetun virtapiirin ilmaisimella’ tarkoitetaan näkyvää (tai muuta vastaavaa) merkkiä, joka osoittaa, että laite on käynnistetty, mutta ei sitä, toimiiko laite oikein vai ei. |
| --- | --- |

2.19

’Suljetun virtapiirin ilmaisimella’ tarkoitetaan näkyvää (tai muuta vastaavaa) merkkiä, joka osoittaa, että laite on käynnistetty, mutta ei sitä, toimiiko laite oikein vai ei.

| 2.20 | ’Valinnaisella valaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jonka asentaminen on valmistajan päätettävissä. |
| --- | --- |

2.20

’Valinnaisella valaisimella’ tarkoitetaan valaisinta, jonka asentaminen on valmistajan päätettävissä.

| 2.21 | ’Maanpinnalla’ tarkoitetaan pintaa, jolla ajoneuvo on ja jonka pitäisi olla pääosin vaakasuora. |
| --- | --- |

2.21

’Maanpinnalla’ tarkoitetaan pintaa, jolla ajoneuvo on ja jonka pitäisi olla pääosin vaakasuora.

| 2.22 | ’Liikkuvilla komponenteilla’ tarkoitetaan niitä ajoneuvon korin seiniä tai muita ajoneuvon osia, joiden sijaintia voidaan muuttaa taittamalla, pyörittämällä tai liu'uttamalla ilman työkalujen käyttöä. Kuorma-autojen taitto-ohjaamot eivät kuulu näihin. |
| --- | --- |

2.22

’Liikkuvilla komponenteilla’ tarkoitetaan niitä ajoneuvon korin seiniä tai muita ajoneuvon osia, joiden sijaintia voidaan muuttaa taittamalla, pyörittämällä tai liu'uttamalla ilman työkalujen käyttöä. Kuorma-autojen taitto-ohjaamot eivät kuulu näihin.

| 2.23 | ’Liikkuvan komponentin tavanomaisella käyttöasennolla’ tarkoitetaan ajoneuvon valmistajan ajoneuvon tavanomaista käyttötilaa ja pysäköintitilaa varten erittelemiä liikkuvan komponentin asentoja. |
| --- | --- |

2.23

’Liikkuvan komponentin tavanomaisella käyttöasennolla’ tarkoitetaan ajoneuvon valmistajan ajoneuvon tavanomaista käyttötilaa ja pysäköintitilaa varten erittelemiä liikkuvan komponentin asentoja.

| 2.24 | ’Ajoneuvon tavanomaisella käyttötilalla’ tarkoitetaan seuraavia:






  2.24.1 | Moottoriajoneuvon tapauksessa tila, jossa ajoneuvo on valmis lähtemään liikkeelle käyttömoottori käynnissä ja liikkuvat komponentit ovat kohdassa 2.23 määritellyissä tavanomaisissa asennoissa. |
| --- | --- | --- |

2.24

’Ajoneuvon tavanomaisella käyttötilalla’ tarkoitetaan seuraavia:

2.24.1

Moottoriajoneuvon tapauksessa tila, jossa ajoneuvo on valmis lähtemään liikkeelle käyttömoottori käynnissä ja liikkuvat komponentit ovat kohdassa 2.23 määritellyissä tavanomaisissa asennoissa.

| 2.24.2 | Perävaunun tapauksessa tila, jossa perävaunu on kytketty vetoajoneuvoon kohdassa 2.24.1 esitetyissä olosuhteissa ja sen liikkuvat komponentit ovat kohdassa 2.23 määritellyissä tavanomaisissa asennoissa. |
| --- | --- |

2.24.2

Perävaunun tapauksessa tila, jossa perävaunu on kytketty vetoajoneuvoon kohdassa 2.24.1 esitetyissä olosuhteissa ja sen liikkuvat komponentit ovat kohdassa 2.23 määritellyissä tavanomaisissa asennoissa.

| 2.25 | ’Ajoneuvon pysäköintitilalla’ tarkoitetaan seuraavia:






  2.25.1 | Moottoriajoneuvon tapauksessa tila, jossa ajoneuvo on paikallaan, käyttömoottori ei ole käynnissä ja ajoneuvon liikkuvat komponentit ovat kohdassa 2.23 määritellyissä tavanomaisissa asennoissa. |
| --- | --- | --- |

2.25

’Ajoneuvon pysäköintitilalla’ tarkoitetaan seuraavia:

2.25.1

Moottoriajoneuvon tapauksessa tila, jossa ajoneuvo on paikallaan, käyttömoottori ei ole käynnissä ja ajoneuvon liikkuvat komponentit ovat kohdassa 2.23 määritellyissä tavanomaisissa asennoissa.

| 2.25.2 | Perävaunun tapauksessa tila, jossa perävaunu on kytketty vetävään moottoriajoneuvoon 2.25.1 kohdassa esitetyissä olosuhteissa ja sen liikkuvat komponentit ovat kohdassa 2.23 määritellyissä tavanomaisissa asennoissa. |
| --- | --- |

2.25.2

Perävaunun tapauksessa tila, jossa perävaunu on kytketty vetävään moottoriajoneuvoon 2.25.1 kohdassa esitetyissä olosuhteissa ja sen liikkuvat komponentit ovat kohdassa 2.23 määritellyissä tavanomaisissa asennoissa.

| 2.26 | ’Kaarrevalotoiminnolla’ tarkoitetaan valaisutoimintoa, joka tuottaa lisävaloa ajoneuvon kääntyessä. |
| --- | --- |

2.26

’Kaarrevalotoiminnolla’ tarkoitetaan valaisutoimintoa, joka tuottaa lisävaloa ajoneuvon kääntyessä.

| 2.27 | ’Valaisinparilla’ tarkoitetaan ajoneuvon vasemmalla ja oikealla puolella sijaitsevia samaan tarkoitukseen käytettäviä valaisimia.






  2.27.1 | ’Yhteensopivalla valaisinparilla’ tarkoitetaan ajoneuvon vasemmalla ja oikealla puolella sijaitsevia samaan tarkoitukseen käytettäviä valaisimia, jotka parina täyttävät fotometriset vaatimukset. |
| --- | --- | --- |

2.27

’Valaisinparilla’ tarkoitetaan ajoneuvon vasemmalla ja oikealla puolella sijaitsevia samaan tarkoitukseen käytettäviä valaisimia.

2.27.1

’Yhteensopivalla valaisinparilla’ tarkoitetaan ajoneuvon vasemmalla ja oikealla puolella sijaitsevia samaan tarkoitukseen käytettäviä valaisimia, jotka parina täyttävät fotometriset vaatimukset.

| 2.28 | ’Hätäjarrutuksen merkkivalolla’ tarkoitetaan valoa, jolla ilmoitetaan ajoneuvon takana oleville muille tienkäyttäjille siitä, että ajoneuvoon on kohdistettu suuri hidastusvoima vallitseviin tieolosuhteisiin nähden. |
| --- | --- |

2.28

’Hätäjarrutuksen merkkivalolla’ tarkoitetaan valoa, jolla ilmoitetaan ajoneuvon takana oleville muille tienkäyttäjille siitä, että ajoneuvoon on kohdistettu suuri hidastusvoima vallitseviin tieolosuhteisiin nähden.

| 2.29 | Laitteen lähettämän valon väri






  2.29.1 | ’Valkoisella’ tarkoitetaan valaisimen lähettämän valon värikoordinaatteja (x,y) (5), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:







  W12 | vihreä raja: | y = 0,150 + 0,640 x |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| W23 | kellanvihreä raja: | y = 0,440 |
| W34 | keltainen raja: | x = 0,500 |
| W45 | punavioletti raja: | y = 0,382 |
| W56 | violetti raja: | y = 0,050 + 0,750 x |
| W61 | sininen raja: | x = 0,310 |

2.29

Laitteen lähettämän valon väri

2.29.1

’Valkoisella’ tarkoitetaan valaisimen lähettämän valon värikoordinaatteja (x,y) (5), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:

5

W12

12

vihreä raja:

y = 0,150 + 0,640 x

W23

23

kellanvihreä raja:

y = 0,440

W34

34

keltainen raja:

x = 0,500

W45

45

punavioletti raja:

y = 0,382

W56

56

violetti raja:

y = 0,050 + 0,750 x

W61

61

sininen raja:

x = 0,310

Leikkauspisteet:

| | x | y |
| --- | --- | --- |
| W1 | 0,310 | 0,348 |
| W2 | 0,453 | 0,440 |
| W3 | 0,500 | 0,440 |
| W4 | 0,500 | 0,382 |
| W5 | 0,443 | 0,382 |
| W6 | 0,310 | 0,283 |

x

y

W1

1

0,310

0,348

W2

2

0,453

0,440

W3

3

0,500

0,440

W4

4

0,500

0,382

W5

5

0,443

0,382

W6

6

0,310

0,283

| 2.29.2 | ’Vaaleankeltaisella’ tarkoitetaan lähetetyn valon värikoordinaatteja (x,y) (5), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:







  SY12 | vihreä raja: | y = 1,290 x – 0,100 |
| --- | --- | --- | --- |
| SY23 | spektripaikka: | |
| SY34 | punainen raja: | y = 0,138 + 0,580 x |
| SY45 | kellanvalkoinen raja: | y = 0,440 |
| SY51 | valkoinen raja: | y = 0,940 – x |

2.29.2

’Vaaleankeltaisella’ tarkoitetaan lähetetyn valon värikoordinaatteja (x,y) (5), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:

5

SY12

12

vihreä raja:

y = 1,290 x – 0,100

SY23

23

spektripaikka:

SY34

34

punainen raja:

y = 0,138 + 0,580 x

SY45

45

kellanvalkoinen raja:

y = 0,440

SY51

51

valkoinen raja:

y = 0,940 – x

Leikkauspisteet:

| | x | y |
| --- | --- | --- |
| SY1 | 0,454 | 0,486 |
| SY2 | 0,480 | 0,519 |
| SY3 | 0,545 | 0,454 |
| SY4 | 0,521 | 0,440 |
| SY5 | 0,500 | 0,440 |

x

y

SY1

1

0,454

0,486

SY2

2

0,480

0,519

SY3

3

0,545

0,454

SY4

4

0,521

0,440

SY5

5

0,500

0,440

| 2.29.3 | ’Ruskeankeltaisella’ tarkoitetaan lähetetyn valon värikoordinaatteja (x,y) (5), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:







  A12 | vihreä raja: | y = x – 0,120 |
| --- | --- | --- | --- |
| A23 | spektripaikka: | |
| A34 | punainen raja: | y = 0,390 |
| A41 | valkoinen raja: | y = 0,790 – 0,670 x |

2.29.3

’Ruskeankeltaisella’ tarkoitetaan lähetetyn valon värikoordinaatteja (x,y) (5), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:

5

A12

12

vihreä raja:

y = x – 0,120

A23

23

spektripaikka:

A34

34

punainen raja:

y = 0,390

A41

41

valkoinen raja:

y = 0,790 – 0,670 x

Leikkauspisteet:

| | x | y |
| --- | --- | --- |
| A1 | 0,545 | 0,425 |
| A2 | 0,560 | 0,440 |
| A3 | 0,609 | 0,390 |
| A4 | 0,597 | 0,390 |

x

y

A1

1

0,545

0,425

A2

2

0,560

0,440

A3

3

0,609

0,390

A4

4

0,597

0,390

| 2.29.4 | ’Punaisella’ tarkoitetaan valaisimen lähetetyn valon värikoordinaatteja (x,y) (6), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:







  R12 | keltainen raja: | y = 0,335 |
| --- | --- | --- | --- |
| R23 | spektripaikka: | |
| R34 | violetti linja: | (lineaarinen ulottuvuus violetilla värialueella spektripaikan punaisen ja sinisen äärirajojen välillä) |
| R41 | violetti raja: | y = 0,980 – x |

2.29.4

’Punaisella’ tarkoitetaan valaisimen lähetetyn valon värikoordinaatteja (x,y) (6), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:

6

R12

12

keltainen raja:

y = 0,335

R23

23

spektripaikka:

R34

34

violetti linja:

(lineaarinen ulottuvuus violetilla värialueella spektripaikan punaisen ja sinisen äärirajojen välillä)

R41

41

violetti raja:

y = 0,980 – x

Leikkauspisteet:

| | x | y |
| --- | --- | --- |
| R1 | 0,645 | 0,335 |
| R2 | 0,665 | 0,335 |
| R3 | 0,735 | 0,265 |
| R4 | 0,721 | 0,259 |

x

y

R1

1

0,645

0,335

R2

2

0,665

0,335

R3

3

0,735

0,265

R4

4

0,721

0,259

| 2.30 | Laitteen heijastama väri yöaikaan (lukuun ottamatta säännön nro 88 mukaisia heijastavia renkaita)






  2.30.1 | ’Valkoisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (6), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:







  W12 | sininen raja: | y = 0,843 – 1,182 x |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| W23 | violetti raja: | y = 0,489 x + 0,146 |
| W34 | keltainen raja: | y = 0,968 – 1,010 x |
| W41 | vihreä raja: | y = 1,442 x – 0,136 |

2.30

Laitteen heijastama väri yöaikaan (lukuun ottamatta säännön nro 88 mukaisia heijastavia renkaita)

2.30.1

’Valkoisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (6), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:

6

W12

12

sininen raja:

y = 0,843 – 1,182 x

W23

23

violetti raja:

y = 0,489 x + 0,146

W34

34

keltainen raja:

y = 0,968 – 1,010 x

W41

41

vihreä raja:

y = 1,442 x – 0,136

Leikkauspisteet:

| | x | y |
| --- | --- | --- |
| W1 | 0,373 | 0,402 |
| W2 | 0,417 | 0,350 |
| W3 | 0,548 | 0,414 |
| W4 | 0,450 | 0,513 |

x

y

W1

1

0,373

0,402

W2

2

0,417

0,350

W3

3

0,548

0,414

W4

4

0,450

0,513

| 2.30.2 | ’Keltaisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (6), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:







  Y12 | vihreä raja: | y = x – 0,040 |
| --- | --- | --- | --- |
| Y23 | spektripaikka: | |
| Y34 | punainen raja: | y = 0,200 x + 0,268 |
| Y41 | valkoinen raja: | y = 0,970 – x |

2.30.2

’Keltaisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (6), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:

6

Y12

12

vihreä raja:

y = x – 0,040

Y23

23

spektripaikka:

Y34

34

punainen raja:

y = 0,200 x + 0,268

Y41

41

valkoinen raja:

y = 0,970 – x

Leikkauspisteet:

| | x | y |
| --- | --- | --- |
| Y1 | 0,505 | 0,465 |
| Y2 | 0,520 | 0,480 |
| Y3 | 0,610 | 0,390 |
| Y4 | 0,585 | 0,385 |

x

y

Y1

1

0,505

0,465

Y2

2

0,520

0,480

Y3

3

0,610

0,390

Y4

4

0,585

0,385

| 2.30.3 | ’Ruskeankeltaisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (7), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:







  A12 | vihreä raja: | y = 1,417 x – 0,347 |
| --- | --- | --- | --- |
| A23 | spektripaikka: | |
| A34 | punainen raja: | y = 0,390 |
| A41 | valkoinen raja: | y = 0,790 – 0,670 x |

2.30.3

’Ruskeankeltaisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (7), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:

7

A12

12

vihreä raja:

y = 1,417 x – 0,347

A23

23

spektripaikka:

A34

34

punainen raja:

y = 0,390

A41

41

valkoinen raja:

y = 0,790 – 0,670 x

Leikkauspisteet:

| | x | y |
| --- | --- | --- |
| A1 | 0,545 | 0,425 |
| A2 | 0,557 | 0,442 |
| A3 | 0,609 | 0,390 |
| A4 | 0,597 | 0,390 |

x

y

A1

1

0,545

0,425

A2

2

0,557

0,442

A3

3

0,609

0,390

A4

4

0,597

0,390

| 2.30.4 | ’Punaisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (7), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:







  R12 | keltainen raja: | y = 0,335 |
| --- | --- | --- | --- |
| R23 | spektripaikka: | |
| R34 | violetti linja: | |
| R41 | violetti raja: | y = 0,978 – x |

2.30.4

’Punaisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (7), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:

7

R12

12

keltainen raja:

y = 0,335

R23

23

spektripaikka:

R34

34

violetti linja:

R41

41

violetti raja:

y = 0,978 – x

Leikkauspisteet:

| | x | y |
| --- | --- | --- |
| R1 | 0,643 | 0,335 |
| R2 | 0,665 | 0,335 |
| R3 | 0,735 | 0,265 |
| R4 | 0,720 | 0,258 |

x

y

R1

1

0,643

0,335

R2

2

0,665

0,335

R3

3

0,735

0,265

R4

4

0,720

0,258

| 2.31 | Laitteen heijastaman valon väri päivällä






  2.31.1 | ’Valkoisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (7), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:







  W12 | violetti raja: | y = x – 0,030 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| W23 | keltainen raja: | y = 0,740 – x |
| W34 | vihreä raja: | y = x + 0,050 |
| W41 | sininen raja: | y = 0,570 – x |

2.31

Laitteen heijastaman valon väri päivällä

2.31.1

’Valkoisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (7), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:

7

W12

12

violetti raja:

y = x – 0,030

W23

23

keltainen raja:

y = 0,740 – x

W34

34

vihreä raja:

y = x + 0,050

W41

41

sininen raja:

y = 0,570 – x

Leikkauspisteet:

| | x | y |
| --- | --- | --- |
| W1 | 0,300 | 0,270 |
| W2 | 0,385 | 0,355 |
| W3 | 0,345 | 0,395 |
| W4 | 0,260 | 0,310 |

x

y

W1

1

0,300

0,270

W2

2

0,385

0,355

W3

3

0,345

0,395

W4

4

0,260

0,310

| 2.31.2 | ’Keltaisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (8), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:







  Y12 | punainen raja: | y = 0,534 x + 0,163 |
| --- | --- | --- | --- |
| Y23 | valkoinen raja: | y = 0,910 – x |
| Y34 | vihreä raja: | y = 1,342 x – 0,090 |
| Y41 | spektripaikka: | |

2.31.2

’Keltaisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (8), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:

8

Y12

12

punainen raja:

y = 0,534 x + 0,163

Y23

23

valkoinen raja:

y = 0,910 – x

Y34

34

vihreä raja:

y = 1,342 x – 0,090

Y41

41

spektripaikka:

Leikkauspisteet:

| | x | y |
| --- | --- | --- |
| Y1 | 0,545 | 0,454 |
| Y2 | 0,487 | 0,423 |
| Y3 | 0,427 | 0,483 |
| Y4 | 0,465 | 0,534 |

x

y

Y1

1

0,545

0,454

Y2

2

0,487

0,423

Y3

3

0,427

0,483

Y4

4

0,465

0,534

| 2.31.3 | ’Punaisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (8), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:







  R12 | punainen raja: | y = 0,346 – 0,053 x |
| --- | --- | --- | --- |
| R23 | violetti raja: | y = 0,910 – x |
| R34 | keltainen raja: | y = 0,350 |
| R41 | spektripaikka: | |

2.31.3

’Punaisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (8), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:

8

R12

12

punainen raja:

y = 0,346 – 0,053 x

R23

23

violetti raja:

y = 0,910 – x

R34

34

keltainen raja:

y = 0,350

R41

41

spektripaikka:

Leikkauspisteet:

| | x | y |
| --- | --- | --- |
| R1 | 0,690 | 0,310 |
| R2 | 0,595 | 0,315 |
| R3 | 0,560 | 0,350 |
| R4 | 0,650 | 0,350 |

x

y

R1

1

0,690

0,310

R2

2

0,595

0,315

R3

3

0,560

0,350

R4

4

0,650

0,350

| 2.32 | Fluoresoivan laitteen valon väri päivällä






  2.32.1 | ’Punaisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (8), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:







  FR12 | punainen raja: | y = 0,346 – 0,053 x |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| FR23 | violetti raja: | y = 0,910 – x |
| FR34 | keltainen raja: | y = 0,315 + 0,047 x |
| FR41 | spektripaikka: | |

2.32

Fluoresoivan laitteen valon väri päivällä

2.32.1

’Punaisella’ tarkoitetaan heijastuvan valon värikoordinaatteja (x,y) (8), jotka ovat seuraavien rajojen määrittämien alueiden sisällä:

8

FR12

12

punainen raja:

y = 0,346 – 0,053 x

FR23

23

violetti raja:

y = 0,910 – x

FR34

34

keltainen raja:

y = 0,315 + 0,047 x

FR41

41

spektripaikka:

Leikkauspisteet:

| | x | y |
| --- | --- | --- |
| FR1 | 0,690 | 0,310 |
| FR2 | 0,595 | 0,315 |
| FR3 | 0,569 | 0,341 |
| FR4 | 0,655 | 0,345 |

x

y

FR1

1

0,690

0,310

FR2

2

0,595

0,315

FR3

3

0,569

0,341

FR4

4

0,655

0,345

| 2.33 | ’Peräänajovaroitusvalolla’ (rear-end collision alert signal, RECAS) tarkoitetaan edellä kulkevan ajoneuvon takana tulevalle ajoneuvolle antamaa automaattista signaalia. Se varoittaa takana tulevaa ajoneuvoa siitä, että on ryhdyttävä hätätoimenpiteisiin törmäyksen välttämiseksi. |
| --- | --- |

2.33

’Peräänajovaroitusvalolla’ (rear-end collision alert signal, RECAS) tarkoitetaan edellä kulkevan ajoneuvon takana tulevalle ajoneuvolle antamaa automaattista signaalia. Se varoittaa takana tulevaa ajoneuvoa siitä, että on ryhdyttävä hätätoimenpiteisiin törmäyksen välttämiseksi.

| 2.34 | ’Gonio(foto)metrijärjestelmällä’ tarkoitetaan (jos ei muuten täsmennetty jossakin tietyssä säännössä) fotometrisissä mittauksissa käytettävää järjestelmää, jossa kulmakoordinaatit ilmoitetaan kansainvälisen valaistuskomission (CIE) julkaisun nro 70 (Wien 1987) mukaisesti asteina pallossa, jolla on pystysuora napa-akseli ja joka siis vastaa goniometriä, jonka vaaka-akseli on maahan nähden kiinteä ja jonka liikkuva kiertoakseli on kohtisuorassa asennossa kiinteään vaaka-akseliin nähden (ks. tämän säännön liite 14).

  Huomautus: Edellä mainitussa CIE:n julkaisussa esitetään menettely kulmakoordinaattien korjaamiseksi, jos käytetään vaihtoehtoista gonio(foto)metrijärjestelmää. |
| --- | --- |

2.34

’Gonio(foto)metrijärjestelmällä’ tarkoitetaan (jos ei muuten täsmennetty jossakin tietyssä säännössä) fotometrisissä mittauksissa käytettävää järjestelmää, jossa kulmakoordinaatit ilmoitetaan kansainvälisen valaistuskomission (CIE) julkaisun nro 70 (Wien 1987) mukaisesti asteina pallossa, jolla on pystysuora napa-akseli ja joka siis vastaa goniometriä, jonka vaaka-akseli on maahan nähden kiinteä ja jonka liikkuva kiertoakseli on kohtisuorassa asennossa kiinteään vaaka-akseliin nähden (ks. tämän säännön liite 14).

Huomautus: Edellä mainitussa CIE:n julkaisussa esitetään menettely kulmakoordinaattien korjaamiseksi, jos käytetään vaihtoehtoista gonio(foto)metrijärjestelmää.

Huomautus:

| 2.35 | ’H-tasolla’ tarkoitetaan vaakatasoa, jolla valaisimen vertailukeskipiste sijaitsee. |
| --- | --- |

2.35

’H-tasolla’ tarkoitetaan vaakatasoa, jolla valaisimen vertailukeskipiste sijaitsee.

| 2.36 | ’Perättäisellä aktivoitumisella’ tarkoitetaan sähköistä liitäntää, jossa valaisimen yksittäiset valonlähteet on kytketty siten, että ne aktivoituvat ennalta määrätyssä järjestyksessä. |
| --- | --- |

2.36

’Perättäisellä aktivoitumisella’ tarkoitetaan sähköistä liitäntää, jossa valaisimen yksittäiset valonlähteet on kytketty siten, että ne aktivoituvat ennalta määrätyssä järjestyksessä.

3.   HYVÄKSYNNÄN HAKEMINEN

3.1   Ajoneuvotyypin tyyppihyväksyntähakemuksen valaisinten ja merkkivalolaitteiden asennuksen osalta tekee ajoneuvon valmistaja tai tämän asianmukaisesti valtuuttama edustaja.

3.2   Hakemukseen on liitettävä seuraavat asiakirjat ja yksityiskohtaiset tiedot kolmena kappaleena:

| 3.2.1 | Ajoneuvotyypin kuvaus kohdissa 2.2.1–2.2.4 mainittujen seikkojen osalta sekä tiedot kuormitusta koskevista rajoituksista, erityisesti suurimmasta sallitusta kuormasta tavaratilassa. |
| --- | --- |

3.2.1

Ajoneuvotyypin kuvaus kohdissa 2.2.1–2.2.4 mainittujen seikkojen osalta sekä tiedot kuormitusta koskevista rajoituksista, erityisesti suurimmasta sallitusta kuormasta tavaratilassa.

| 3.2.2 | Luettelo ajoneuvon valmistajan ajoneuvoon tarkoittamista valaisin- ja merkkivalolaitteista. Luettelossa voidaan mainita useita erityyppisiä laitteita kutakin toimintoa varten. Jokainen tyyppi on määritettävä riittävän tarkasti (komponentti, tyyppihyväksyntämerkki, valmistajan nimi jne.), ja lisäksi luettelossa voi olla kunkin toiminnon yhteydessä maininta ”tai vastaava laite”. |
| --- | --- |

3.2.2

Luettelo ajoneuvon valmistajan ajoneuvoon tarkoittamista valaisin- ja merkkivalolaitteista. Luettelossa voidaan mainita useita erityyppisiä laitteita kutakin toimintoa varten. Jokainen tyyppi on määritettävä riittävän tarkasti (komponentti, tyyppihyväksyntämerkki, valmistajan nimi jne.), ja lisäksi luettelossa voi olla kunkin toiminnon yhteydessä maininta ”tai vastaava laite”.

| 3.2.3 | Piirros valaisin- ja merkkivalolaitteistosta kokonaisuudessaan siten, että eri laitteiden sijainti ajoneuvossa käy ilmi. |
| --- | --- |

3.2.3

Piirros valaisin- ja merkkivalolaitteistosta kokonaisuudessaan siten, että eri laitteiden sijainti ajoneuvossa käy ilmi.

| 3.2.4 | Tarvittaessa tämän säännön määräysten noudattamisen varmistamiseksi piirros tai piirrokset jokaisesta erillisestä valaisimesta, siten, että niistä käy ilmi kohdassa 2.9 määritelty valaiseva pinta, kohdassa 2.8 määritelty valoa lähettävä pinta, kohdassa 2.11 määritelty vertailuakseli ja kohdassa 2.12 määritelty vertailukeskipiste. Näitä tietoja ei tarvita, jos kyseessä on takarekisterikilven valaisin (kohta 2.7.13). |
| --- | --- |

3.2.4

Tarvittaessa tämän säännön määräysten noudattamisen varmistamiseksi piirros tai piirrokset jokaisesta erillisestä valaisimesta, siten, että niistä käy ilmi kohdassa 2.9 määritelty valaiseva pinta, kohdassa 2.8 määritelty valoa lähettävä pinta, kohdassa 2.11 määritelty vertailuakseli ja kohdassa 2.12 määritelty vertailukeskipiste. Näitä tietoja ei tarvita, jos kyseessä on takarekisterikilven valaisin (kohta 2.7.13).

| 3.2.5 | Maininta näkyvän pinnan määrittämiseen käytetystä menetelmästä (ks. kohta 2.10). |
| --- | --- |

3.2.5

Maininta näkyvän pinnan määrittämiseen käytetystä menetelmästä (ks. kohta 2.10).

| 3.2.6 | Jos ajoneuvoon on asennettu mukautuva etuvalaisujärjestelmä (AFS), hakijan on toimitettava yksityiskohtainen kuvaus, joka sisältää seuraavat tiedot:






  3.2.6.1 | valaisutoiminnot ja valaisumuodot, joiden osalta AFS-järjestelmä on hyväksytty |
| --- | --- | --- |

3.2.6

Jos ajoneuvoon on asennettu mukautuva etuvalaisujärjestelmä (AFS), hakijan on toimitettava yksityiskohtainen kuvaus, joka sisältää seuraavat tiedot:

3.2.6.1

valaisutoiminnot ja valaisumuodot, joiden osalta AFS-järjestelmä on hyväksytty

| 3.2.6.2 | AFS-käyttösignaalit ja niiden tekniset ominaisuudet, siten kuin ne on määritelty säännön nro 123 liitteessä 10 |
| --- | --- |

3.2.6.2

AFS-käyttösignaalit ja niiden tekniset ominaisuudet, siten kuin ne on määritelty säännön nro 123 liitteessä 10

| 3.2.6.3 | toimenpiteet etuvalaisutoimintojen ja -muotojen mukauttamiseksi automaattisesti tämän äännön kohdan 6.22.7.4 mukaisesti |
| --- | --- |

3.2.6.3

toimenpiteet etuvalaisutoimintojen ja -muotojen mukauttamiseksi automaattisesti tämän äännön kohdan 6.22.7.4 mukaisesti

| 3.2.6.4 | mahdolliset erityisohjeet valonlähteiden tarkastusta ja valojen silmämääräistä tarkastelua varten |
| --- | --- |

3.2.6.4

mahdolliset erityisohjeet valonlähteiden tarkastusta ja valojen silmämääräistä tarkastelua varten

| 3.2.6.5 | tämän säännön kohdassa 6.22.9.2 tarkoitetut asiakirjat |
| --- | --- |

3.2.6.5

tämän säännön kohdassa 6.22.9.2 tarkoitetut asiakirjat

| 3.2.6.6 | valaisimet, jotka on ryhmitelty, yhdistetty tai rakenteellisesti yhdistetty AFS-järjestelmään |
| --- | --- |

3.2.6.6

valaisimet, jotka on ryhmitelty, yhdistetty tai rakenteellisesti yhdistetty AFS-järjestelmään

| 3.2.6.7 | valaisinyksiköt, jotka on suunniteltu täyttämään tämän säännön kohdan 6.22.5 vaatimukset. |
| --- | --- |

3.2.6.7

valaisinyksiköt, jotka on suunniteltu täyttämään tämän säännön kohdan 6.22.5 vaatimukset.

| 3.2.7 | Luokkien M ja N ajoneuvojen osalta on toimitettava kuvaus kohdissa 2.7.9, 2.7.10, 2.7.12, 2.7.14 ja 2.7.15 tarkoitettujen laitteiden virransyöttövaatimuksista ja tapauksen mukaan tiedot erityisistä virransyötön ohjauslaitteista tai elektronisista valonlähteen ohjauslaitteista tai valovoiman säätimistä. |
| --- | --- |

3.2.7

Luokkien M ja N ajoneuvojen osalta on toimitettava kuvaus kohdissa 2.7.9, 2.7.10, 2.7.12, 2.7.14 ja 2.7.15 tarkoitettujen laitteiden virransyöttövaatimuksista ja tapauksen mukaan tiedot erityisistä virransyötön ohjauslaitteista tai elektronisista valonlähteen ohjauslaitteista tai valovoiman säätimistä.

3.3   Tyyppihyväksyntätesteistä vastaavalle tutkimuslaitokselle on toimitettava kuormittamaton ajoneuvo, johon on asennettu kohdan 3.2.2 mukainen täydellinen valaisin- ja merkkivalolaitteisto, ja hyväksyttävää ajoneuvotyyppiä edustava ajoneuvo.

3.4   Tyyppihyväksyntäasiakirjoihin on liitettävä tämän säännön liitteen 1 mukainen asiakirja.

4.   HYVÄKSYNTÄ

4.1   Jos tämän säännön mukaisesti hyväksyttäväksi toimitettu ajoneuvotyyppi täyttää säännön vaatimukset kaikkien luettelossa mainittujen laitteiden osalta, on kyseiselle ajoneuvotyypille annettava tyyppihyväksyntä.

4.2   Kullekin hyväksytylle tyypille annetaan hyväksyntänumero. Hyväksyntänumeron kahdesta ensimmäisestä numerosta (tällä hetkellä 06, mikä vastaa muutossarjaa 06) käy ilmi muutossarja, joka sisältää ne sääntöön tehdyt tärkeät tekniset muutokset, jotka ovat hyväksynnän myöntämishetkellä viimeisimmät. Sama sopimuspuoli ei saa antaa samaa numeroa toiselle ajoneuvotyypille tai samalle ajoneuvotyypille, joka on varusteltu muilla kuin kohdassa 3.2.2 tarkoitetussa luettelossa mainituilla laitteilla, ellei tämän säännön kohdassa 7 toisin määrätä.

4.3   Tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille on ilmoitettava tähän sääntöön perustuvasta ajoneuvotyypin/osan hyväksynnästä tai hyväksynnän laajentamisesta, tai epäämisestä taikka tuotannon lopettamisesta tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

4.4   Kaikkiin tämän säännön mukaisesti hyväksytyn ajoneuvotyypin mukaisiin ajoneuvoihin on kiinnitettävä näkyvästi hyväksyntälomakkeessa määriteltyyn helppopääsyiseen paikkaan kansainvälinen hyväksyntämerkki, joka koostuu seuraavista osista:

| 4.4.1 | E-kirjain ja hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumero (9), jotka ovat ympyrän sisällä |
| --- | --- |

4.4.1

E-kirjain ja hyväksynnän myöntäneen maan tunnusnumero (9), jotka ovat ympyrän sisällä

9

| 4.4.2 | kohdassa 4.4.1 tarkoitetun ympyrän oikealla puolella tämän säännön numero, R-kirjain, viiva ja hyväksyntänumero. |
| --- | --- |

4.4.2

kohdassa 4.4.1 tarkoitetun ympyrän oikealla puolella tämän säännön numero, R-kirjain, viiva ja hyväksyntänumero.

4.5   Jos ajoneuvo on sellaisen ajoneuvotyypin mukainen, jolle on myönnetty hyväksyntä yhden tai useamman sopimukseen liitetyn säännön perusteella maassa, joka on myöntänyt hyväksynnän tämän säännön perusteella, kohdassa 4.4.1 tarkoitettua tunnusta ei tarvitse toistaa. Tällöin sääntöjen ja hyväksyntien numerot sekä kaikkien niiden sääntöjen lisäsymbolit, joiden perusteella on myönnetty hyväksyntä maassa, joka on myöntänyt hyväksynnän tämän säännön perusteella, on sijoitettava pystysarakkeisiin kohdassa 4.4.1 määritellyn symbolin oikealle puolelle.

4.6   Hyväksyntämerkin on oltava selvästi luettavissa ja pysyvä.

4.7   Hyväksyntämerkki on sijoitettava valmistajan kiinnittämään ajoneuvon tyyppikilpeen tai lähelle sitä.

4.8   Tämän säännön liitteessä 2 annetaan esimerkkejä hyväksyntämerkeistä.

5.   YLEISET VAATIMUKSET

5.1   Valaisin- ja merkkivalolaitteet on asennettava siten, että kohdissa 2.24, 2.24.1 ja 2.24.2 esitetyissä tavanomaisissa käyttötiloissa ja mahdollisesta tärinästä huolimatta ne säilyttävät tässä säännössä määrätyt ominaisuudet ja mahdollistavat sen, että ajoneuvo on tämän säännön vaatimusten mukainen. Erityisesti valaisimien epähuomiossa tapahtuva virheellinen säätäminen on estettävä.

5.2   Kohdissa 2.7.9, 2.7.10 ja 2.7.19 kuvatut valaisimet on asennettava siten, että ne voidaan helposti suunnata oikein.

5.2.1   Kun kyseessä ovat ajovalaisimet, jotka on varustettu muille tienkäyttäjille aiheutuvan haitan estämiseksi niissä maissa, joissa liikenteen suunta on toinen verrattuna maahan, jota varten ajovalaisin on suunniteltu, haitan eston on toteuduttava automaattisesti tai pysäköintitilassa kuljettajan toimenpitein ilman erikoistyökaluja (muita kuin ajoneuvon mukana toimitettuja (10)). Ajoneuvon valmistajan on toimitettava ajoneuvon mukana tarkat ohjeet haitan estosta.

10

5.3   Kaikkien merkkivalolaitteiden, myös sivuseinämiin asennettujen, osalta ajoneuvoon asennetun valaisimen vertailuakselin on oltava yhdensuuntainen tiellä olevan ajoneuvon tukitasoon nähden. Lisäksi sen on oltava kohtisuorassa ajoneuvon pituussuuntaiseen keskitasoon nähden sivuheijastimien ja sivuvalaisimien osalta ja yhdensuuntainen tähän tasoon nähden kaikkien muiden merkkivalolaitteiden osalta. Joka suuntaan hyväksytään ± 3°:n toleranssi. Lisäksi on noudatettava kaikkia valmistajan antamia asennusta koskevia erityisiä ohjeita.

5.4   Erityisten ohjeiden puuttuessa valaisimien korkeus ja suuntaus on tarkastettava tasaisella, vaakasuoralla pinnalla olevalla kuormittamattomalla ajoneuvolla kohdissa 2.24, 2.24.1 ja 2.24.2 esitetyissä olosuhteissa ja niin, että mahdollinen AFS-järjestelmä on neutraalissa tilassa.

5.5   Erityisten ohjeiden puuttuessa parin muodostaviin valaisimiin sovelletaan seuraavia vaatimuksia:

| 5.5.1 | Valaisimet on asennettava ajoneuvoon symmetrisesti suhteessa pituussuuntaiseen keskitasoon (tämä arvio perustuu valaisimen ulkoiseen geometriseen muotoon eikä sen kohdassa 2.9 tarkoitetun valaisevan pinnan reunaan). |
| --- | --- |

5.5.1

Valaisimet on asennettava ajoneuvoon symmetrisesti suhteessa pituussuuntaiseen keskitasoon (tämä arvio perustuu valaisimen ulkoiseen geometriseen muotoon eikä sen kohdassa 2.9 tarkoitetun valaisevan pinnan reunaan).

| 5.5.2 | Valaisimien on oltava toisiinsa nähden symmetrisiä suhteessa pituussuuntaiseen keskitasoon. Tämä vaatimus ei koske valaisimen sisärakennetta. |
| --- | --- |

5.5.2

Valaisimien on oltava toisiinsa nähden symmetrisiä suhteessa pituussuuntaiseen keskitasoon. Tämä vaatimus ei koske valaisimen sisärakennetta.

| 5.5.3 | Valaisimien on täytettävä samat kolorimetriset vaatimukset, ja niiden fotometristen ominaisuuksien on oltava pääosin samanlaiset. Tämä ei koske luokkaan F3 kuuluvien sumuvalaisimien muodostamaa yhteensopivaa paria. |
| --- | --- |

5.5.3

Valaisimien on täytettävä samat kolorimetriset vaatimukset, ja niiden fotometristen ominaisuuksien on oltava pääosin samanlaiset. Tämä ei koske luokkaan F3 kuuluvien sumuvalaisimien muodostamaa yhteensopivaa paria.

| 5.5.4 | Valaisimilla on oltava likimain samanlaiset fotometriset ominaisuudet. |
| --- | --- |

5.5.4

Valaisimilla on oltava likimain samanlaiset fotometriset ominaisuudet.

5.6   Ulkoiselta muodoltaan epäsymmetristen ajoneuvojen tapauksessa edellä tarkoitetut vaatimukset on täytettävä mahdollisimman täydellisesti.

5.7   Ryhmitetyt, yhdistetyt tai rakenteellisesti yhdistetyt taikka yksittäiset valaisimet

5.7.1   Valaisimet voidaan ryhmitellä, yhdistää tai yhdistää rakenteellisesti toisiinsa, jos kaikki väriä, sijaintia, suuntausta, geometristä näkyvyyttä ja sähköliitäntöjä koskevat vaatimukset sekä mahdolliset muut vaatimukset täyttyvät.

5.7.1.1   Valaisimen fotometristen ja kolorimetristen vaatimusten on täytyttävä, kun kaikki muut toiminnot, joiden kanssa kyseinen valaisin on ryhmitetty, yhdistetty tai rakenteellisesti yhdistetty, ovat kytkettyinä pois päältä (OFF).

Edellä sanotusta poiketen silloin, kun etu- tai takavalaisin on rakenteellisesti yhdistetty yhden tai useamman muun sellaisen toiminnon kanssa, joka voi olla toiminnassa samanaikaisesti sen kanssa, näitä muita toimintoja koskevien värivaatimusten on täytyttävä silloin, kun rakenteellisesti yhdistetyt toiminnot ja etu- tai takavalaisin on kytkettyinä toimintaan (ON).

5.7.1.2   Jarru- ja suuntavalaisimia ei saa yhdistää rakenteellisesti muiden toimintojen kanssa.

5.7.1.3   Jos jarruvalaisimet ja suuntavalaisimet on ryhmitetty, niiden on täytettävä seuraavat vaatimukset:

| 5.7.1.3.1 | Vaaka- tai pystysuuntaiset suorat linjat, jotka kulkevat näiden toimintojen näkyvien pintojen projektioiden läpi tasolla, joka on kohtisuorassa vertailuakseliin nähden, saavat leikata korkeintaan kaksi rajalinjaa, jotka erottavat toisistaan vierekkäisiä erivärisiä alueita. |
| --- | --- |

5.7.1.3.1

Vaaka- tai pystysuuntaiset suorat linjat, jotka kulkevat näiden toimintojen näkyvien pintojen projektioiden läpi tasolla, joka on kohtisuorassa vertailuakseliin nähden, saavat leikata korkeintaan kaksi rajalinjaa, jotka erottavat toisistaan vierekkäisiä erivärisiä alueita.

| 5.7.1.3.2 | Valaisimien näkyvät pinnat, jotka perustuvat valoa lähettävien pintojen ääriviivojen rajoittamiin alueisiin, eivät ole päällekkäisiä vertailuakselin suunnassa. |
| --- | --- |

5.7.1.3.2

Valaisimien näkyvät pinnat, jotka perustuvat valoa lähettävien pintojen ääriviivojen rajoittamiin alueisiin, eivät ole päällekkäisiä vertailuakselin suunnassa.

5.7.2   Yksittäiset valaisimet

5.7.2.1   Kohdan 2.16.1 a alakohdassa määritellyt yksittäiset valaisimet, jotka koostuvat kahdesta tai useammasta erillisestä osasta, on asennettava seuraavasti:

| a) | erillisten osien projektion kokonaisala tasolla, joka sivuaa ulkolinssin ulkopintaa ja on kohtisuorassa vertailuakseliin nähden, peittää vähintään 60 prosenttia kyseistä projektiota ympäröivästä pienimmästä suorakulmiosta tai |
| --- | --- |

a)

erillisten osien projektion kokonaisala tasolla, joka sivuaa ulkolinssin ulkopintaa ja on kohtisuorassa vertailuakseliin nähden, peittää vähintään 60 prosenttia kyseistä projektiota ympäröivästä pienimmästä suorakulmiosta tai

| b) | vähimmäisetäisyys kahden vierekkäisen / toisiaan sivuavan erillisen osan toisiinsa suuntautuvien sivujen välillä on enintään 75 mm mitattuna kohtisuorasti vertailuakseliin nähden. |
| --- | --- |

b)

vähimmäisetäisyys kahden vierekkäisen / toisiaan sivuavan erillisen osan toisiinsa suuntautuvien sivujen välillä on enintään 75 mm mitattuna kohtisuorasti vertailuakseliin nähden.

Nämä vaatimukset eivät koske yksittäisiä heijastimia.

5.7.2.2   Kohdan 2.16.1 b tai c alakohdassa määritellyt yksittäiset valaisimet, jotka koostuvat kahdesta merkinnällä D varustetusta valaisimesta tai kahdesta erillisestä heijastimesta, on asennettava seuraavasti:

| a) | valaisimien tai heijastimien näkyvien pintojen projektio vertailuakselin suunnassa peittää vähintään 60 prosenttia mainittujen vertailuakselien suuntaisten näkyvien pintojen projektioita ympäröivästä pienimmästä suorakulmiosta tai |
| --- | --- |

a)

valaisimien tai heijastimien näkyvien pintojen projektio vertailuakselin suunnassa peittää vähintään 60 prosenttia mainittujen vertailuakselien suuntaisten näkyvien pintojen projektioita ympäröivästä pienimmästä suorakulmiosta tai

| b) | vähimmäisetäisyys näkyvien pintojen toisiinsa suuntautuvien sivujen välillä kahden valaisimen tai kahden erillisen heijastimen suuntaan on enintään 75 mm mitattuna kohtisuorasti vertailuakseliin nähden. |
| --- | --- |

b)

vähimmäisetäisyys näkyvien pintojen toisiinsa suuntautuvien sivujen välillä kahden valaisimen tai kahden erillisen heijastimen suuntaan on enintään 75 mm mitattuna kohtisuorasti vertailuakseliin nähden.

5.7.2.3   Kohdan 2.16.1 d alakohdassa määriteltyjen yksittäisten valaisimien on täytettävä kohdan 5.7.2.1 vaatimukset.

Jos samassa valaisinrungossa on kaksi valaisinta tai useampia ja/tai kaksi erillistä valaisevaa pintaa tai useampia ja/tai niillä on yhteinen ulkolinssi, asennelmaa ei pidetä toiminnallisesti integroituna valaisinjärjestelmänä.

Nauhanmuotoinen valaisin voi kuitenkin olla osa toiminnallisesti integroitua valaisinjärjestelmää.

5.7.2.4   Nauhanmuotoisen valaisimen muodostavat kaksi valaisinta tai parillinen määrä valaisimia on sijoitettava symmetrisesti ajoneuvon pituussuuntaiseen keskitasoon nähden siten, että sen etäisyys ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta ajoneuvon molemmilla puolilla on enintään 0,4 m ja että se on vähintään 0,8 m:n pituinen. Tällaisen pinnan valaisevuus on järjestettävä vähintään kahdella valonlähteellä, jotka on sijoitettu mahdollisimman lähelle pinnan päitä. Valoa lähettävä pinta voi koostua useista rinnan sijoitetuista osista, kunhan nämä yksittäiset valoa lähettävät pinnat täyttävät projisoituna poikittaistasolle kohdan 5.7.2.1 vaatimukset.

5.8   Suurin korkeus maanpinnasta on mitattava näkyvän pinnan korkeimmasta kohdasta ja pienin korkeus näkyvän pinnan alimmasta kohdasta vertailuakselin suunnassa.

Jos (suurin ja pienin) korkeus maanpinnan yläpuolella täyttää selvästi säännön vaatimukset, minkään pinnan tarkkoja reunoja ei tarvitse määrittää.

5.8.1   Geometrisen näkyvyyden kulmien pienentämiseksi valaisimen sijaintikorkeus maanpinnasta on mitattava H-tasosta.

5.8.2   Lähivalaisimien osalta pienin korkeus maanpintaan nähden mitataan optisen järjestelmän (esim. heijastin, linssi, heijastuslinssi) tehollisen valaisupinnan alimmasta kohdasta riippumatta järjestelmän käyttötarkoituksesta.

5.8.3   Sijainti määritetään leveyden osalta siitä näkyvän pinnan reunasta vertailuakselin suunnassa, joka on kauimpana ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta, kun tarkoitetaan kokonaisleveyttä, ja vertailuakselin suuntaisen näkyvän pinnan sisäreunoista, kun tarkoitetaan valaisimien välistä etäisyyttä.

Jos sijainti täyttää leveyden osalta selvästi säännön vaatimukset, minkään pinnan tarkkoja reunoja ei tarvitse määrittää.

5.9   Erityisten ohjeiden puuttuessa valaisimen fotometrisiä ominaisuuksia (esim. voimakkuutta, väriä tai näkyvää pintaa) ei saa tarkoituksellisesti muuttaa valaisimen toiminta-aikana.

5.9.1   Suuntavalaisimien, hätävilkkujen, kohdan 6.18.7 mukaisten ruskeankeltaisten sivuvalaisimien ja hätäjarrutuksen merkkivalon on oltava vilkkuvia valaisimia.

5.9.2   Valaisimien fotometriset ominaisuudet voivat vaihdella

| a) | suhteessa ympäristön valoisuuteen tai |
| --- | --- |

a)

suhteessa ympäristön valoisuuteen tai

| b) | muiden valaisimien toimintaan kytkeytymisen seurauksena tai |
| --- | --- |

b)

muiden valaisimien toimintaan kytkeytymisen seurauksena tai

| c) | kun valaisinta käytetään jonkin muun valaisutoiminnon tuottamiseen, |
| --- | --- |

c)

kun valaisinta käytetään jonkin muun valaisutoiminnon tuottamiseen,

kunhan fotometristen ominaisuuksien muutos on valaisinta koskevien teknisten määräysten mukainen.

5.9.3   Luokan 1, 1a, 1b, 2a tai 2b suuntavalaisimien fotometriset ominaisuudet voivat vaihdella säännön nro 6 kohdassa 5.6 tarkoitetun valonlähteiden perättäisen aktivoitumisen tuottaman vilkkutoiminnon aikana.

Tämä ei päde silloin, kun luokkien 2a ja 2b suuntavalaisimia käytetään hätäjarrutuksen merkkivalona tämän säännön kohdan 6.23.1 mukaisesti.

5.10   Kohdassa 2.7 määritelty valaisin ei saa lähettää eteenpäin punaista valoa, joka voisi aiheuttaa sekaannusta, eikä mikään kohdassa 2.7 määritelty valaisin saa lähettää taaksepäin valkoista valoa, joka voisi aiheuttaa sekaannusta. Ajoneuvon sisäpuolisia valaisinlaitteita ei oteta huomioon. Epäselvissä tapauksissa tämä vaatimus on tarkistettava seuraavasti:

| 5.10.1 | Punaisen valon näkyvyys ajoneuvosta eteenpäin lukuun ottamatta takimmaista punaista sivuvalaisinta: punaisen valaisimen näkyvä pinta ei saa näkyä suoraan, jos tarkastelija liikkuu liitteessä 4 kuvatulla alueella 1. |
| --- | --- |

5.10.1

Punaisen valon näkyvyys ajoneuvosta eteenpäin lukuun ottamatta takimmaista punaista sivuvalaisinta: punaisen valaisimen näkyvä pinta ei saa näkyä suoraan, jos tarkastelija liikkuu liitteessä 4 kuvatulla alueella 1.

| 5.10.2 | Valkoisen valon näkyvyys ajoneuvosta taaksepäin lukuun ottamatta ajoneuvoon asennettuja peruutusvalaisimia ja valkoisia sivunäkyvyysmerkintöjä: valkoisen valaisimen näkyvä pinta ei saa näkyä suoraan, jos tarkkailija liikkuu 25 metriä ajoneuvon takana sijaitsevalla poikittaistasolla olevalla alueella 2 (ks. liite 4). |
| --- | --- |

5.10.2

Valkoisen valon näkyvyys ajoneuvosta taaksepäin lukuun ottamatta ajoneuvoon asennettuja peruutusvalaisimia ja valkoisia sivunäkyvyysmerkintöjä: valkoisen valaisimen näkyvä pinta ei saa näkyä suoraan, jos tarkkailija liikkuu 25 metriä ajoneuvon takana sijaitsevalla poikittaistasolla olevalla alueella 2 (ks. liite 4).

| 5.10.3 | Tarkkailualueita 1 ja 2 rajaavat seuraavat tasot:






  5.10.3.1 | Korkeussuunnassa kaksi vaakasuoraa tasoa, jotka sijaitsevat 1 ja 2,2 metriä maanpinnan yläpuolella. |
| --- | --- | --- |

5.10.3

Tarkkailualueita 1 ja 2 rajaavat seuraavat tasot:

5.10.3.1

Korkeussuunnassa kaksi vaakasuoraa tasoa, jotka sijaitsevat 1 ja 2,2 metriä maanpinnan yläpuolella.

| 5.10.3.2 | Leveyssuunnassa kaksi pystytasoa, jotka muodostavat eteen ja taakse 15°:n kulman ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta ulospäin ja kulkevat ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason kanssa yhdensuuntaisten, ajoneuvon kokonaisleveyttä rajoittavien pystytasojen kosketuspisteen tai -pisteiden kautta. Jos kosketuspisteitä on useita, etummaisin vastaa etutasoa ja takimmaisin takatasoa. |
| --- | --- |

5.10.3.2

Leveyssuunnassa kaksi pystytasoa, jotka muodostavat eteen ja taakse 15°:n kulman ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta ulospäin ja kulkevat ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason kanssa yhdensuuntaisten, ajoneuvon kokonaisleveyttä rajoittavien pystytasojen kosketuspisteen tai -pisteiden kautta. Jos kosketuspisteitä on useita, etummaisin vastaa etutasoa ja takimmaisin takatasoa.

5.11   Sähköliitäntöjen on oltava sellaiset, että etu- ja takavalaisimet, mahdolliset äärivalaisimet, mahdolliset sivuvalaisimet ja takarekisterikilven valaisin voidaan kytkeä päälle (ON) ja pois päältä (OFF) ainoastaan samanaikaisesti.

5.11.1   Tätä vaatimusta ei sovelleta,

| 5.11.1.1 | kun etu- ja takavalaisimet sekä sivuvalaisimet, jotka on yhdistetty tai rakenteellisesti yhdistetty edellä tarkoitettuihin valaisimiin pysäköintivalaisimina, on kytketty toimintaan (ON) tai |
| --- | --- |

5.11.1.1

kun etu- ja takavalaisimet sekä sivuvalaisimet, jotka on yhdistetty tai rakenteellisesti yhdistetty edellä tarkoitettuihin valaisimiin pysäköintivalaisimina, on kytketty toimintaan (ON) tai

| 5.11.1.2 | kun sivuvalaisimet vilkkuvat yhdessä suuntavalaisimien kanssa. |
| --- | --- |

5.11.1.2

kun sivuvalaisimet vilkkuvat yhdessä suuntavalaisimien kanssa.

5.11.2   Vaatimusta ei sovelleta etuvalaisimiin, kun niiden toiminnot korvataan kohdan 5.12.1 mukaisesti.

5.11.3   Kun kyseessä on toiminnallisesti integroitu valaisinjärjestelmä, kaikkien valonlähteiden on kytkeydyttävä päälle (ON) ja pois (OFF) samanaikaisesti.

5.12   Sähköliitäntöjen on oltava sellaiset, että kauko- ja lähivalaisimia ja etusumuvalaisimia ei voida kytkeä päälle, ellei myös kohdassa 5.11 tarkoitettuja valaisimia kytketä päälle. Tätä vaatimusta ei kuitenkaan sovelleta kauko- ja lähivalaisimiin, kun niillä voidaan antaa varoitusvalomerkki siten, että kaukovalaisin tai että lähivalaisin lähettää lyhyin välein välkkyvää valoa tai että kaukovalaisin ja lähivalaisin lähettävät vuorotellen lyhyin välein välkkyvää valoa.

5.12.1   Lähivalaisimet ja/tai kaukovalaisimet ja/tai etusumuvalaisimet voivat korvata etuvalaisimien toiminnon seuraavilla edellytyksillä:

| 5.12.1.1 | valaisimien sähkökytkennät ovat sellaiset, että jos jokin näistä valaisinlaitteista vikaantuu, etuvalaisimet aktivoituvat uudelleen automaattisesti, ja |
| --- | --- |

5.12.1.1

valaisimien sähkökytkennät ovat sellaiset, että jos jokin näistä valaisinlaitteista vikaantuu, etuvalaisimet aktivoituvat uudelleen automaattisesti, ja

| 5.12.1.2 | korvaava valaisin tai toiminto täyttää vastaavan etuvalaisimen osalta vaatimukset, jotka koskevat






  a) | etuvalaisinten geometristä näkyvyyttä kohdan 6.9.5 mukaisesti ja |
| --- | --- | --- |

5.12.1.2

korvaava valaisin tai toiminto täyttää vastaavan etuvalaisimen osalta vaatimukset, jotka koskevat

a)

etuvalaisinten geometristä näkyvyyttä kohdan 6.9.5 mukaisesti ja

| b) | fotometrisiä vähimmäisarvoja valon jakautumiskulmien mukaisesti ja |
| --- | --- |

b)

fotometrisiä vähimmäisarvoja valon jakautumiskulmien mukaisesti ja

| 5.12.1.3 | korvaavan valaisimen testausselosteissa esitetään asianmukainen näyttö kohdan 5.12.1.2 vaatimusten täyttymisestä. |
| --- | --- |

5.12.1.3

korvaavan valaisimen testausselosteissa esitetään asianmukainen näyttö kohdan 5.12.1.2 vaatimusten täyttymisestä.

5.13   Ilmaisin

Kun tässä säännössä määrätään suljetun virtapiirin ilmaisimesta, se voidaan korvata ”toiminnan” ilmaisimella.

5.14   Peitettävät valaisimet

5.14.1   Valaisimien peittäminen on kielletty, lukuun ottamatta kaukovalaisimia, lähivalaisimia ja etusumuvalaisimia, jotka voidaan peittää silloin, kun ne eivät ole käytössä.

5.14.2   Jos jokin vika vaikuttaa peittämislaitteiden toimintaan, valaisimien on pysyttävä käyttöasennossaan, jos ne ovat jo käytössä, tai ne on voitava siirtää käyttöasentoon työkaluja käyttämättä.

5.14.3   On oltava mahdollista siirtää valaisimet käyttöasentoon ja kytkeä ne päälle yhdellä hallintalaitteella. Valaisimet on kuitenkin voitava siirtää käyttöasentoon myös kytkemättä niitä päälle. Ryhmitettyjen kaukovalaisimien ja lähivalaisimien osalta edellä tarkoitetulta hallintalaitteelta edellytetään kuitenkin ainoastaan lähivalaisimien aktivoimista.

5.14.4   Kuljettajan paikalta ei saa olla mahdollista tahallisesti pysäyttää päälle kytkeytyvien valaisimien liikettä, ennen kuin ne saavuttavat käyttöasentonsa. Jos valaisimien liike voi häikäistä muita tiellä liikkujia, ne saavat syttyä vasta, kun ne ovat saavuttaneet käyttöasentonsa.

5.14.5   Kun peittämislaitteen lämpötila on välillä – 30 °C ja + 50 °C, ajovalaisimien on kyettävä saavuttamaan käyttöasentonsa kolmen sekunnin kuluessa siitä, kun hallintalaitetta käytetään.

5.15   Valaisimien lähettämän valon värit ovat seuraavat (11):

11

| Kaukovalaisin: | valkoinen |
| --- | --- |
| Lähivalaisin: | valkoinen |
| Etusumuvalaisin: | valkoinen tai vaaleankeltainen |
| Peruutusvalaisin: | valkoinen |
| Suuntavalaisin: | ruskeankeltainen |
| Hätävilkkukytkentä: | ruskeankeltainen |
| Jarruvalaisin: | punainen |
| Hätäjarrutuksen merkkivalo: | ruskeankeltainen tai punainen |
| Peräänajovaroitusmerkkivalo: | ruskeankeltainen |
| Takarekisterikilven valaisin: | valkoinen |
| Etuvalaisin: | valkoinen |
| Takavalaisin: | punainen |
| Etusumuvalaisin: | valkoinen tai vaaleankeltainen |
| Takasumuvalaisin: | punainen |
| Pysäköintivalaisin: | valkoinen edessä, punainen takana, ruskeankeltainen, jos rakenteellisesti yhdistetty sivusuuntavalaisimeen tai sivuvalaisimeen |
| Sivuvalaisin: | ruskeankeltainen; takimmaisin sivuvalaisin voi kuitenkin olla punainen, jos se on ryhmitelty tai yhdistetty tai rakenteellisesti yhdistetty takavalaisimen, takaäärivalaisimen, takasumuvalaisimen tai jarruvalaisimen kanssa tai jos se on ryhmitelty tai osa sen valoa lähettävästä pinnasta on yhteinen takaheijastimen kanssa |
| Äärivalaisin: | valkoinen edessä, punainen takana |
| Huomiovalaisin: | valkoinen |
| Takaheijastimet, muut kuin kolmion muotoiset | punainen |
| Takaheijastin, kolmion muotoinen: | punainen |
| Etuheijastimet, muut kuin kolmion muotoiset | sama kuin saapuva valo (12) |
| Sivuheijastimet, muut kuin kolmion muotoiset | ruskeankeltainen; takimmaisin sivuheijastin voi kuitenkin olla punainen, jos se on ryhmitelty tai jos osa valoa lähettävästä pinnasta on yhteinen takavalaisimen, takaäärivalaisimen, takasumuvalaisimen, jarruvalaisimen, punaisen takimmaisen sivuvalaisimen tai muun kuin kolmion muotoisen takaheijastimen kanssa |
| Kulmavalaisin: | valkoinen |
| Näkyvyysmerkintä: | valkoinen eteen |
| valkoinen tai keltainen sivulle |
| punainen tai keltainen (13) taakse |
| Mukautuva etuvalaisujärjestelmä (AFS-järjestelmä): | valkoinen |
| Ulkovalaisin: | valkoinen |
| Apuvalaisin: | valkoinen |

Kaukovalaisin:

valkoinen

Lähivalaisin:

valkoinen

Etusumuvalaisin:

valkoinen tai vaaleankeltainen

Peruutusvalaisin:

valkoinen

Suuntavalaisin:

ruskeankeltainen

Hätävilkkukytkentä:

ruskeankeltainen

Jarruvalaisin:

punainen

Hätäjarrutuksen merkkivalo:

ruskeankeltainen tai punainen

Peräänajovaroitusmerkkivalo:

ruskeankeltainen

Takarekisterikilven valaisin:

valkoinen

Etuvalaisin:

valkoinen

Takavalaisin:

punainen

Etusumuvalaisin:

valkoinen tai vaaleankeltainen

Takasumuvalaisin:

punainen

Pysäköintivalaisin:

valkoinen edessä, punainen takana, ruskeankeltainen, jos rakenteellisesti yhdistetty sivusuuntavalaisimeen tai sivuvalaisimeen

Sivuvalaisin:

ruskeankeltainen; takimmaisin sivuvalaisin voi kuitenkin olla punainen, jos se on ryhmitelty tai yhdistetty tai rakenteellisesti yhdistetty takavalaisimen, takaäärivalaisimen, takasumuvalaisimen tai jarruvalaisimen kanssa tai jos se on ryhmitelty tai osa sen valoa lähettävästä pinnasta on yhteinen takaheijastimen kanssa

Äärivalaisin:

valkoinen edessä, punainen takana

Huomiovalaisin:

valkoinen

Takaheijastimet, muut kuin kolmion muotoiset

punainen

Takaheijastin, kolmion muotoinen:

punainen

Etuheijastimet, muut kuin kolmion muotoiset

sama kuin saapuva valo (12)

12

Sivuheijastimet, muut kuin kolmion muotoiset

ruskeankeltainen; takimmaisin sivuheijastin voi kuitenkin olla punainen, jos se on ryhmitelty tai jos osa valoa lähettävästä pinnasta on yhteinen takavalaisimen, takaäärivalaisimen, takasumuvalaisimen, jarruvalaisimen, punaisen takimmaisen sivuvalaisimen tai muun kuin kolmion muotoisen takaheijastimen kanssa

Kulmavalaisin:

valkoinen

Näkyvyysmerkintä:

valkoinen eteen

valkoinen tai keltainen sivulle

punainen tai keltainen (13) taakse

13

Mukautuva etuvalaisujärjestelmä (AFS-järjestelmä):

valkoinen

Ulkovalaisin:

valkoinen

Apuvalaisin:

valkoinen

5.16   Valaisimien lukumäärä

5.16.1   Ajoneuvoon kiinnitettyjen valaisimien lukumäärän on oltava tämän säännön valaisinkohtaisissa vaatimuksissa esitetty.

5.17   Valaisimia saa asentaa liikkuviin komponentteihin, mikäli kohtien 5.18, 5.19 ja 5.20 vaatimukset täyttyvät.

5.18   Takavalaisimia, takasuuntavalaisimia ja takaheijastimia (sekä kolmion muotoisia että muun kuin kolmion muotoisia) saa asentaa liikkuviin komponentteihin ainoastaan seuraavissa tapauksissa:

| 5.18.1 | Liikkuviin komponentteihin asennetut valaisimet täyttävät kaikissa liikkuvien komponenttien kiinteissä asennoissa kaikki niiden sijaintia ja geometristä näkyvyyttä koskevat sekä kolorimetriset ja fotometriset vaatimukset. |
| --- | --- |

5.18.1

Liikkuviin komponentteihin asennetut valaisimet täyttävät kaikissa liikkuvien komponenttien kiinteissä asennoissa kaikki niiden sijaintia ja geometristä näkyvyyttä koskevat sekä kolorimetriset ja fotometriset vaatimukset.

| 5.18.2 | Jos kohdassa 5.18 tarkoitetut toiminnot toteutetaan kahden D:llä merkityn (ks. kohta 2.16.1) valaisimen yhdistelmällä, vain toisen näistä valaisimista on täytettävä asentoa, geometristä näkyvyyttä ja fotometrisiä ominaisuuksia koskevat vaatimukset kyseisten valaisimien osalta kaikissa liikkuvien komponenttien kiinteissä asennoissa. Tai |
| --- | --- |

5.18.2

Jos kohdassa 5.18 tarkoitetut toiminnot toteutetaan kahden D:llä merkityn (ks. kohta 2.16.1) valaisimen yhdistelmällä, vain toisen näistä valaisimista on täytettävä asentoa, geometristä näkyvyyttä ja fotometrisiä ominaisuuksia koskevat vaatimukset kyseisten valaisimien osalta kaikissa liikkuvien komponenttien kiinteissä asennoissa. Tai

| 5.18.3 | Jos edellä mainittuja toimintoja varten on asennettu lisävalaisimia ja ne aktivoidaan, kun liikkuva komponentti on jossakin kiinteässä avoimessa asennossa, edellyttäen, että lisävalaisimet täyttävät kaikki liikkuvaan komponenttiin asennettuihin valaisimiin sovellettavat sijaintia ja geometristä näkyvyyttä koskevat sekä fotometriset vaatimukset. |
| --- | --- |

5.18.3

Jos edellä mainittuja toimintoja varten on asennettu lisävalaisimia ja ne aktivoidaan, kun liikkuva komponentti on jossakin kiinteässä avoimessa asennossa, edellyttäen, että lisävalaisimet täyttävät kaikki liikkuvaan komponenttiin asennettuihin valaisimiin sovellettavat sijaintia ja geometristä näkyvyyttä koskevat sekä fotometriset vaatimukset.

| 5.18.4 | Jos kohdassa 5.18 tarkoitetut toiminnot tuottaa toiminnallisesti integroitu valaisinjärjestelmä, jommankumman seuraavista edellytyksistä on toteuduttava:






  a) | Jos toiminnallisesti integroitu valaisinjärjestelmä on kokonaisuudessaan asennettu liikkuviin komponentteihin, kohdan 5.18.1 vaatimusten on täytyttävä. Edellä tarkoitettuja toimintoja varten voidaan kuitenkin aktivoida lisävalaisimia, kun liikkuva komponentti on jossakin kiinteässä avoimessa asennossa, edellyttäen, että lisävalaisimet täyttävät kaikki liikkuvaan komponenttiin asennettuihin valaisimiin sovellettavat sijaintia ja geometristä näkyvyyttä koskevat sekä kolorimetriset ja fotometriset vaatimukset. Tai |
| --- | --- | --- |

5.18.4

Jos kohdassa 5.18 tarkoitetut toiminnot tuottaa toiminnallisesti integroitu valaisinjärjestelmä, jommankumman seuraavista edellytyksistä on toteuduttava:

a)

Jos toiminnallisesti integroitu valaisinjärjestelmä on kokonaisuudessaan asennettu liikkuviin komponentteihin, kohdan 5.18.1 vaatimusten on täytyttävä. Edellä tarkoitettuja toimintoja varten voidaan kuitenkin aktivoida lisävalaisimia, kun liikkuva komponentti on jossakin kiinteässä avoimessa asennossa, edellyttäen, että lisävalaisimet täyttävät kaikki liikkuvaan komponenttiin asennettuihin valaisimiin sovellettavat sijaintia ja geometristä näkyvyyttä koskevat sekä kolorimetriset ja fotometriset vaatimukset. Tai

| b) | Jos toiminnallisesti integroitu valaisinjärjestelmä on asennettu osittain kiinteään komponenttiin ja osittain liikkuvaan komponenttiin, on suuntavalaisimia lukuun ottamatta integroitujen valaisimien, jotka hakija on eritellyt laitteen hyväksyntäprosessin aikana, täytettävä kaikki kyseisiin valaisimiin sovellettavat sijaintia ja geometristä näkyvyyttä ulospäin koskevat sekä kolorimetriset ja fotometriset vaatimukset.
  Geometristä näkyvyyttä sisäänpäin koskevien vaatimusten katsotaan täyttyvän, jos kyseiset toiminnallisesti integroidut valaisimet ovat liikkuvan komponentin kaikissa kiinteissä asennoissa niiden fotometristen arvojen mukaiset, joita sovelletaan laitteen hyväksyntään valon jakautumisen osalta.
  Suuntavalaisimien tapauksessa on hakijan laitteen hyväksyntämenettelyn aikana yksilöimien toiminnallisesti integroitujen valaisimien täytettävä kaikki sijaintia ja geometristä näkyvyyttä ulospäin koskevat sekä kolorimetriset ja fotometriset vaatimukset kaikissa liikkuvien komponenttien kiinteissä asennoissa. Vaatimusta ei kuitenkaan sovelleta, jos geometristä näkyvyyskulmaa koskevien vaatimusten täyttämiseksi aktivoidaan lisävalaisimia, kun liikkuva komponentti on jossakin kiinteässä avoimessa asennossa. Edellytyksenä on, että kyseiset lisävalaisimet täyttävät kaikki asentoa koskevat sekä fotometriset ja kolorimetriset vaatimukset, joita sovelletaan liikkuvaan komponenttiin asennettuihin suuntavalaisimiin. |
| --- | --- |

b)

Jos toiminnallisesti integroitu valaisinjärjestelmä on asennettu osittain kiinteään komponenttiin ja osittain liikkuvaan komponenttiin, on suuntavalaisimia lukuun ottamatta integroitujen valaisimien, jotka hakija on eritellyt laitteen hyväksyntäprosessin aikana, täytettävä kaikki kyseisiin valaisimiin sovellettavat sijaintia ja geometristä näkyvyyttä ulospäin koskevat sekä kolorimetriset ja fotometriset vaatimukset.

Geometristä näkyvyyttä sisäänpäin koskevien vaatimusten katsotaan täyttyvän, jos kyseiset toiminnallisesti integroidut valaisimet ovat liikkuvan komponentin kaikissa kiinteissä asennoissa niiden fotometristen arvojen mukaiset, joita sovelletaan laitteen hyväksyntään valon jakautumisen osalta.

Suuntavalaisimien tapauksessa on hakijan laitteen hyväksyntämenettelyn aikana yksilöimien toiminnallisesti integroitujen valaisimien täytettävä kaikki sijaintia ja geometristä näkyvyyttä ulospäin koskevat sekä kolorimetriset ja fotometriset vaatimukset kaikissa liikkuvien komponenttien kiinteissä asennoissa. Vaatimusta ei kuitenkaan sovelleta, jos geometristä näkyvyyskulmaa koskevien vaatimusten täyttämiseksi aktivoidaan lisävalaisimia, kun liikkuva komponentti on jossakin kiinteässä avoimessa asennossa. Edellytyksenä on, että kyseiset lisävalaisimet täyttävät kaikki asentoa koskevat sekä fotometriset ja kolorimetriset vaatimukset, joita sovelletaan liikkuvaan komponenttiin asennettuihin suuntavalaisimiin.

5.19   Kun liikkuvat komponentit ovat muussa kuin tavanomaisessa käyttöasennossa, niihin asennetut laitteet eivät saa aiheuttaa haittaa tienkäyttäjille.

5.20   Kun valaisin on asennettu liikkuvaan komponenttiin joka on tavanomaisessa käyttöasennossa, valaisimen on aina palattava valmistajan tämän säännön mukaisesti määrittämään asentoon. Lähivalaisimien ja etusumuvalaisimien osalta tämä vaatimus katsotaan täytetyksi, jos sen jälkeen, kun liikkuvia komponentteja on liikutettu ja sitten palautettu tavanomaiseen asentoon 10 kertaa, mikään kyseisten valaisimien kallistuskulmista suhteessa valaisimen alustaan ei eroa enempää kuin 0,15 prosenttia 10 mitatun arvon keskiarvosta, mitattuna liikkuvan komponentin kunkin toimintakerran jälkeen. Jos tämä arvo ylittyy, kutakin kohdassa 6.2.6.1.1 eriteltyä raja-arvoa on muutettava vastaavasti sallitun kallistuksen pienentämiseksi, kun ajoneuvo tarkastetaan liitteen 6 mukaisesti.

5.21   Mikään liikkuva komponentti, riippumatta siitä onko siihen asennettu merkkivalo tai ei, ei missään kiinteässä asennossa, joka ei ole tavanomainen käyttöasento, saa peittää enempää kuin 50 prosenttia etu- ja takavalaisimien, etu- ja takasuuntavalaisimien ja heijastimien näkyvästä pinnasta vertailuakselin suunnassa.

Liikkuvan komponentin kiinteällä asennolla tarkoitetaan ajoneuvon valmistajan määrittelemiä liikkuvan komponentin vakaita tai luonnollisia lepoasentoja riippumatta siitä, onko asento lukittu vai ei.

Jos edellä mainittua vaatimusta ei voida käytännössä noudattaa,

| 5.21.1 | lisävalaisimet, jotka täyttävät kaikki edellä mainittuihin valaisimiin sovellettavat sijaintia ja geometristä näkyvyyttä koskevat, kolorimetriset ja fotometriset vaatimukset, on otettava käyttöön, kun liikkuva komponentti peittää yli 50 prosenttia valaisimien näkyvästä pinnasta vertailuakselin suunnassa, tai |
| --- | --- |

5.21.1

lisävalaisimet, jotka täyttävät kaikki edellä mainittuihin valaisimiin sovellettavat sijaintia ja geometristä näkyvyyttä koskevat, kolorimetriset ja fotometriset vaatimukset, on otettava käyttöön, kun liikkuva komponentti peittää yli 50 prosenttia valaisimien näkyvästä pinnasta vertailuakselin suunnassa, tai

| 5.21.2 | ilmoituslomakkeessa (liitteen 1 kohta 10.1) on oltava huomautus muille viranomaisille siitä, että liikkuvat komponentit voivat peittää enemmän kuin 50 prosenttia näkyvästä pinnasta vertailuakselin suunnassa, ja
  ajoneuvoon on kiinnitettävä käyttäjän tiedoksi ilmoitus, että liikkuvien komponenttien tietyissä asennoissa muita tielläliikkujia on varoitettava tiellä olevasta ajoneuvosta varoituskolmiolla tai muilla kansallisten vaatimusten mukaisilla laitteilla. |
| --- | --- |

5.21.2

ilmoituslomakkeessa (liitteen 1 kohta 10.1) on oltava huomautus muille viranomaisille siitä, että liikkuvat komponentit voivat peittää enemmän kuin 50 prosenttia näkyvästä pinnasta vertailuakselin suunnassa, ja

ajoneuvoon on kiinnitettävä käyttäjän tiedoksi ilmoitus, että liikkuvien komponenttien tietyissä asennoissa muita tielläliikkujia on varoitettava tiellä olevasta ajoneuvosta varoituskolmiolla tai muilla kansallisten vaatimusten mukaisilla laitteilla.

| 5.21.3 | Kohtaa 5.21.2 ei sovelleta heijastimiin. |
| --- | --- |

5.21.3

Kohtaa 5.21.2 ei sovelleta heijastimiin.

5.22   Heijastimia lukuun ottamatta valaisimen, jota ei voi saada toimimaan pelkällä valonlähteen ja/tai varokkeen asennuksella, ei katsota olevan asennettuna, vaikka valaisimessa olisikin hyväksyntämerkki.

5.23   Kun kyse on valaisimista, jotka on hyväksytty varustettuina säännön nro 37 mukaisilla valonlähteillä, paitsi jos näitä valonlähteitä käytetään tämän säännön kohdassa 2.7.1.1.2 määriteltyinä ei-vaihdettavina valonlähteinä, valaisimet on asennettava ajoneuvoon siten, että valonlähde voidaan vaihtaa asianmukaisesti ilman ammattiapua ja käyttämättä muita erikoistyökaluja kuin niitä, jotka valmistaja on toimittanut ajoneuvon mukana. Valmistajan on toimitettava ajoneuvon mukana tarkat ohjeet vaihtamista varten.

5.23.1   Jos valonlähdemoduuliin kuuluu pidike säännön nro 37 mukaisesti hyväksytylle vaihdettavalle valonlähteelle, valonlähteen on oltava vaihdettavissa kohdan 5.23 vaatimusten mukaisesti.

5.24   Takavalaisimen merkkivalotoiminnon korvaaminen tilapäisesti varatoiminnolla on sallittu, mikäli korvaava toiminto on vikatapauksessa väriltään, teholtaan ja sijainniltaan sama kuin toiminto, joka on lakannut toimimasta, ja mikäli korvaava laite täyttää myös alkuperäisen varoitustoimintonsa. Varavalaisimen ollessa toiminnassa kojelaudassa olevan ilmaisimen (ks. tämän säännön kohta 2.18) on ilmoitettava tilapäisestä vaihtumisesta ja korjaustarpeesta.

5.25   Jos ajoneuvossa on mukautuva etuvalaisujärjestelmä (AFS), sen katsotaan vastaavan lähivalaisinparia. Jos AFS-järjestelmä tuottaa kaukovalotoimintoja, sen katsotaan vastaavan kaukovalaisinparia.

5.26   Sellaiset valovoiman säädöllä varustetut takasuuntavalaisimet, takavalaisimet, jarruvalaisimet (lukuun ottamatta luokan S4 jarruvalaisimia) ja takasumuvalaisimet ovat sallittuja, jotka reagoivat samanaikaisesti ainakin yhteen seuraavista ulkoisista olosuhteista: ympäristön valoisuus, sumu, lumisade, vesisade, tihku, pölyäminen ja valoa lähettävän pinnan likaisuus, sillä edellytyksellä, että valaisimien valovoiman suhde säilyy muutosten aikana määräysten mukaisena. Siirtymävaiheessa ei saa tapahtua äkkinäistä valovoiman muutosta. Luokan S4 jarruvalaisimet voivat tuottaa vaihtuvaa valovoimaa muista valaisimista riippumatta. Kuljettajalla voi olla mahdollisuus asettaa valaisimet toimimaan vakiovalovoimalla tai vaihtuvalla valovoimalla.

5.27   Luokkien M ja N ajoneuvojen osalta hakijan on osoitettava typpihyväksyntätestauksesta vastaavalle tutkimuslaitokselle, että kohdissa 2.7.9, 2.7.10, 2.7.12, 2.7.14 ja 2.7.15 tarkoitettujen laitteiden virransyöttö vastaa seuraavassa esitettyjä vaatimuksia silloin, kun ajoneuvo on vakiojännitteellisessä, hakijan ilmoittamalle moottoriajoneuvoluokalle tyypillisessä toimintatilassa:

| 5.27.1 | Niiden laitteiden liittimille tuleva jännite, jotka on tyyppihyväksyntäasiakirjojensa mukaan testattu joko erityisellä virransyötön ohjauslaitteella tai elektronisella valonlähteen ohjauslaitteella tai sekundaarisessa toimintatilassa taikka hakijan pyytämällä jännitteellä, ei saa olla suurempi kuin jännite, joka on määritetty asianomaisille laitteille tai toiminnoille sellaisina kuin ne on hyväksytty. |
| --- | --- |

5.27.1

Niiden laitteiden liittimille tuleva jännite, jotka on tyyppihyväksyntäasiakirjojensa mukaan testattu joko erityisellä virransyötön ohjauslaitteella tai elektronisella valonlähteen ohjauslaitteella tai sekundaarisessa toimintatilassa taikka hakijan pyytämällä jännitteellä, ei saa olla suurempi kuin jännite, joka on määritetty asianomaisille laitteille tai toiminnoille sellaisina kuin ne on hyväksytty.

| 5.27.2 | Muissa kuin kohdassa 5.27.1 tarkoitetuissa virransyöttöolosuhteissa laitteiden tai toimintojen liittimille tuleva jännite saa ylittää enintään 3 prosentilla seuraavat arvot: 6,75 V (6 voltin järjestelmät), 13,5 V (12 voltin järjestelmät) tai 28 V (24 voltin järjestelmät). Laitteen liittimille tulevan suurimman jännitteen rajoitin voidaan käytännöllisyyden vuoksi sijoittaa laitteen runkoon. |
| --- | --- |

5.27.2

Muissa kuin kohdassa 5.27.1 tarkoitetuissa virransyöttöolosuhteissa laitteiden tai toimintojen liittimille tuleva jännite saa ylittää enintään 3 prosentilla seuraavat arvot: 6,75 V (6 voltin järjestelmät), 13,5 V (12 voltin järjestelmät) tai 28 V (24 voltin järjestelmät). Laitteen liittimille tulevan suurimman jännitteen rajoitin voidaan käytännöllisyyden vuoksi sijoittaa laitteen runkoon.

| 5.27.3 | Kohtien 5.27.1 ja 5.27.2 määräyksiä ei sovelleta laitteisiin, joihin sisältyy elektroninen valonlähteen säädin tai valovoiman säädin. |
| --- | --- |

5.27.3

Kohtien 5.27.1 ja 5.27.2 määräyksiä ei sovelleta laitteisiin, joihin sisältyy elektroninen valonlähteen säädin tai valovoiman säädin.

| 5.27.4 | Hyväksyntäasiakirjaan on liitettävä seloste, jossa esitetään vaatimusten noudattamisen osoittamisessa käytetyt menetelmät ja saadut tulokset. |
| --- | --- |

5.27.4

Hyväksyntäasiakirjaan on liitettävä seloste, jossa esitetään vaatimusten noudattamisen osoittamisessa käytetyt menetelmät ja saadut tulokset.

5.28   Geometriseen näkyvyyteen liittyvät yleiset määräykset

5.28.1   Geometrisen näkyvyyden kulmien sisällä ei saa olla mitään estettä valaisimen näkyvästä pinnasta lähtevän valon etenemiselle äärettömyydestä havainnoituna. Huomioon ei kuitenkaan oteta sellaisia esteitä, jotka olivat olemassa jo valaisinta tyyppihyväksyttäessä.

5.28.2   Jos mittaukset tehdään lähempänä valaisinta, havaintosuuntaa on siirrettävä yhdensuuntaisesti, jotta saavutettaisiin sama tarkkuus.

5.28.3   Jos valaisimen ollessa asennettuna ajoneuvon muut osat peittävät valaisimen näkyvän pinnan osia, on toimitettava todisteet siitä, että se valaisimen osa, jota esteet eivät peitä, vastaa yhä laitteen hyväksynnälle määrättyjä fotometrisiä arvoja.

5.28.4   Jos vaakatason alapuolella oleva geometrisen näkyvyyden pystykulma voidaan pienentää 5 asteeseen (valaisin sijaitsee alle 750 mm maanpinnan yläpuolella kohdan 5.8.1 mukaisesti mitattuna), asennetun optisen yksikön fotometristä mittauskenttää voidaan pienentää 5 asteeseen vaakatason alapuolella.

5.28.5   Kun kyseessä on toiminnallisesti integroitu valaisinjärjestelmä, geometristä näkyvyyttä koskevien vaatimusten on täytyttävä, kun kaikki integroidut valaisimet ovat toiminnassa samanaikaisesti.

5.29   LED-moduulin ei tarvitse olla vaihdettavaa tyyppiä, jos komponentin tyyppihyväksynnän ilmoituslomakkeessa niin ilmoitetaan.

5.30   Kaikki ajoneuvoon asennetut valaisimet (laitteet) on tapauksen mukaan tyyppihyväksyttävä tämän säännön kohdan 6 asianomaisissa alakohdissa mainittujen laitetta vastaavien E-sääntöjen mukaisesti.

5.31   Tämän säännön mukaisesti hyväksyttyyn ajoneuvoon asennetut valaisimet, jotka on hyväksytty E-säännön nro 37, 99 tai 128 mukaisesti käytettäväksi yhden tai useamman vaihdettavien valonlähteiden luokan kanssa, on varustettava ainoastaan näiden luokkien mukaisilla valonlähteillä.

Tämä vaatimus ei koske valonlähdemoduuleja, LED-moduuleja ja ei-vaihdettavia valonlähteitä, ellei sovellettavassa E-säännössä edellytetä niiden hyväksyntää.

6.   VALAISINKOHTAISET VAATIMUKSET

6.1   Kaukovalaisin (säännöt nro 98 ja 112)

6.1.1   Asennus

Pakollinen moottoriajoneuvoissa. Kielletty perävaunuissa.

6.1.2   Lukumäärä

Kaksi tai neljä; tyyppihyväksyntä säännön nro 98 tai 112 mukaisesti, lukuun ottamatta luokan A ajovalaisimia.

Luokan N3 ajoneuvot: Voidaan asentaa kaksi ylimääräistä kaukovalaisinta.

3

Jos ajoneuvoon on asennettu neljä peitettävää ajovalaisinta, kahden lisäajovalaisimen asennus on sallittu ainoastaan lyhyin välein vilkkuvan merkkivalon (ks. kohta 5.12) lähettämiseksi päivänvalossa.

6.1.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.1.4   Sijainti

6.1.4.1   Leveyssuunnassa: Ei erityisiä vaatimuksia.

6.1.4.2   Korkeussuunnassa: Ei erityisiä vaatimuksia.

6.1.4.3   Pituussuunnassa: Ajoneuvon etuosassa. Tämä vaatimus katsotaan täytetyksi, jos lähetetty valo ei häiritse kuljettajaa suoraan tai epäsuorasti epäsuoran näkemän tarjoavien laitteiden ja/tai ajoneuvon muiden heijastavien pintojen kautta.

6.1.5   Geometrinen näkyvyys

Valaisevan pinnan näkyvyys, myös niillä alueilla, jotka eivät näy valaistuina havaintosuunnassa, on varmistettava avauskulmassa, jonka määrittävät valaisevan pinnan kehältä lähtevät suorat, jotka muodostavat vähintään 5 asteen kulman ajovalaisimen vertailuakselin kanssa. Geometrisen näkyvyyden kulmien alkupisteenä on valaisevan pinnan projektion kehä poikittaisella tasolla, joka sivuaa ajovalaisimen linssin etumaisinta osaa.

6.1.6   Suuntaus

Eteenpäin.

Korkeintaan yksi kaukovalaisin ajoneuvon kummallakin sivulla saa kääntyä ja siten lähettää kääntyvää valoa.

6.1.7   Sähköliitännät

6.1.7.1   Lukuun ottamatta tilannetta, jossa kaukovalaisimia käytetään lyhyin välein välkkyvän merkkivalon tuottamiseen, kaukovalaisimet voidaan kytkeä päälle (ON) vain silloin, kun päävalokytkin on asennossa ”ajovalot päällä” (ON) tai automaattiasennossa (AUTO) ja lähivalojen automaattisen päällekytkeytymisen edellytykset ovat voimassa. Jälkimmäisessä tapauksessa kaukovalojen on kytkeydyttävä pois päältä automaattisesti, kun lähivalojen automaattisen kytkeytymisen edellytykset eivät enää ole voimassa.

6.1.7.2   Kaukovalaisimien kytkeminen päälle ja pois päältä voi tapahtua automaattisesti, kun säätösignaalit tuottaa anturijärjestelmä, joka pystyy havaitsemaan kaikki seuraavat syötteet ja reagoimaan niihin:

| a) | ympäristön valoisuus |
| --- | --- |

a)

ympäristön valoisuus

| b) | vastaantulevien ajoneuvojen etuvalaisimien ja etumerkkivalolaitteiden lähettämä valo |
| --- | --- |

b)

vastaantulevien ajoneuvojen etuvalaisimien ja etumerkkivalolaitteiden lähettämä valo

| c) | edellä kulkevien ajoneuvojen takamerkkivalolaitteiden lähettämä valo. |
| --- | --- |

c)

edellä kulkevien ajoneuvojen takamerkkivalolaitteiden lähettämä valo.

Toiminnan parantamiseksi voidaan käyttää lisää anturitoiminteita.

Tätä kohtaa sovellettaessa ’ajoneuvoilla’ tarkoitetaan luokkien L, M, N, O ja T ajoneuvoja sekä polkupyöriä, kun nämä ajoneuvot on varustettu heijastimilla sekä päälle kytketyillä valaisimilla ja merkkivalolaitteilla.

6.1.7.3   Kaukovalaisimien kytkeminen päälle ja pois päältä ja niiden automaattisen säädön kytkeminen pois päältä on aina voitava tehdä manuaalisesti.

Kaukovalaisimet ja niiden automaattinen säätö on lisäksi voitava kytkeä pois päältä yksinkertaisella ja välittömällä manuaalisella toiminnolla. Alavalikkojen käyttöä ei sallita.

6.1.7.4   Kaukovalaisimet voidaan kytkeä päälle joko yhtäaikaisesti tai pareittain. Jos luokan N3 ajoneuvoon on asennettu ylimääräiset kaksi kaukovalaisinta kohdan 6.1.2 mukaisesti, korkeintaan kaksi paria saa syttyä yhtä aikaa. Vaihdettaessa lähivaloilta kaukovaloille on ainakin yhden kaukovalaisinparin kytkeydyttävä päälle. Vaihdettaessa kaukovaloilta lähivaloille on kaikkien kaukovalaisimien sammuttava yhtäaikaisesti.

3

6.1.7.5   Lähivalaisimet voivat pysyä kytkettyinä päälle samaan aikaan kuin kaukovalaisimet.

6.1.7.6   Kun ajoneuvoon on asennettu neljä peitettävää ajovalaisinta, niiden toiminta-asennon on estettävä mahdollisten muiden ajovalaisimien yhtäaikainen toiminta, jos nämä on tarkoitettu lyhyin välein välkkyvän merkkivalon (ks. kohta 5.12) lähettämiseksi päivänvalossa.

6.1.8   Ilmaisin

Suljetun piirin ilmaisin on pakollinen.

6.1.8.1   Jos kaukovalaisimien säätö tapahtuu automaattisesti kohdassa 6.1.7.1 kuvatulla tavalla, kuljettajalle on ilmoitettava, että kaukovalaisimien toiminnan automaattinen säätö on käytössä. Ilmoituksen on näyttävä niin kauan kuin automaattitoiminta on käytössä.

6.1.9   Muut vaatimukset

6.1.9.1   Kaukovalaisimien, jotka voidaan kytkeä päälle samanaikaisesti, suurin yhteinen kytkettävissä oleva voimakkuus saa olla enintään 430 000 cd, joka vastaa vertailuarvoa 100.

6.1.9.2   Tämä suurin voimakkuus määritetään laskemalla yhteen valaisimiin merkityt vertailumerkit. Valaisimien, jotka on varustettu merkinnällä R tai CR, vertailumerkki on 10.

6.1.9.3   Kaukovalaisimien automaattinen kytkeminen päälle ja pois päältä

| 6.1.9.3.1 | Kaukovalojen automaattisen päälle ja pois päältä kytkemisen hallintaan kohdan 6.1.7.1 mukaisesti käytettävän anturijärjestelmän on täytettävä seuraavat vaatimukset:






  6.1.9.3.1.1 | Seuraavassa ilmoitetut kulmat määrittävät niiden vähimmäisalueiden rajat, joilla anturi pystyy havaitsemaan muiden ajoneuvojen lähettämän valon kohdan 6.1.7.1 mukaisesti.






  6.1.9.3.1.1.1 | Vaakakulmat: 15° vasemmalle ja 15° oikealle
  Pystykulmat:








  Kulma ylöspäin | 5° |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Anturin asennuskorkeus (anturin aukon keskipiste maanpinnan yläpuolella) | alle 2 m | 1,5–2,5 m | yli 2,0 m |
| Kulma alaspäin | 2° | 2–5° | 5° |

6.1.9.3.1

Kaukovalojen automaattisen päälle ja pois päältä kytkemisen hallintaan kohdan 6.1.7.1 mukaisesti käytettävän anturijärjestelmän on täytettävä seuraavat vaatimukset:

6.1.9.3.1.1

Seuraavassa ilmoitetut kulmat määrittävät niiden vähimmäisalueiden rajat, joilla anturi pystyy havaitsemaan muiden ajoneuvojen lähettämän valon kohdan 6.1.7.1 mukaisesti.

6.1.9.3.1.1.1

Vaakakulmat: 15° vasemmalle ja 15° oikealle

Pystykulmat:

Kulma ylöspäin

5°

Anturin asennuskorkeus (anturin aukon keskipiste maanpinnan yläpuolella)

alle 2 m

1,5–2,5 m

yli 2,0 m

Kulma alaspäin

2°

2–5°

5°

Kulmat mitataan anturin aukon keskipisteestä suhteessa keskipisteen kautta kulkevaan pystylinjaan ja yhdensuuntaisesti ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason kanssa.

| 6.1.9.3.1.2 | Anturijärjestelmän on pystyttävä havaitsemaan suoralla tasaisella tiellä seuraavat:






  a) | vastaantuleva moottoriajoneuvo vähintään 400 metrin etäisyydeltä |
| --- | --- | --- |

6.1.9.3.1.2

Anturijärjestelmän on pystyttävä havaitsemaan suoralla tasaisella tiellä seuraavat:

a)

vastaantuleva moottoriajoneuvo vähintään 400 metrin etäisyydeltä

| b) | edellä kulkeva moottoriajoneuvo tai ajoneuvoyhdistelmä vähintään 100 metrin etäisyydeltä |
| --- | --- |

b)

edellä kulkeva moottoriajoneuvo tai ajoneuvoyhdistelmä vähintään 100 metrin etäisyydeltä

| c) | vastaantuleva polkupyörä vähintään 75 metrin etäisyydeltä, kun polkupyörän lähettämää valoa edustaa valkoista valoa lähettävä valaisin, jonka valovoima on 150 cd ja valoa lähettävä alue 10 ± 3 cm2 ja joka on 0,8 metrin korkeudella maanpinnasta. |
| --- | --- |

c)

vastaantuleva polkupyörä vähintään 75 metrin etäisyydeltä, kun polkupyörän lähettämää valoa edustaa valkoista valoa lähettävä valaisin, jonka valovoima on 150 cd ja valoa lähettävä alue 10 ± 3 cm2 ja joka on 0,8 metrin korkeudella maanpinnasta.

2

Alakohtien a ja b vaatimusten täyttymisen todentamiseksi on vastaantulevassa ja edellä kulkevassa moottoriajoneuvossa (tai ajoneuvoyhdistelmässä) oltava (tapauksen mukaan) etu- ja takavalaisimet ja lähivalaisimet päälle kytkettyinä.

| 6.1.9.3.2 | Siirtyminen kaukovalaisinten käytöstä lähivalaisinten käyttöön ja päinvastoin kohdassa 6.1.7.1 esitettyjen olosuhteiden mukaan voi tapahtua automaattisesti, kunhan se ei aiheuta haittaa, häiriötä tai häikäisyä. |
| --- | --- |

6.1.9.3.2

Siirtyminen kaukovalaisinten käytöstä lähivalaisinten käyttöön ja päinvastoin kohdassa 6.1.7.1 esitettyjen olosuhteiden mukaan voi tapahtua automaattisesti, kunhan se ei aiheuta haittaa, häiriötä tai häikäisyä.

| 6.1.9.3.3 | Automaattissäädön yleinen toiminta on varmennettava






  6.1.9.3.3.1 | simulaatiolla tai muulla hakijan toimittamalla varmennustavalla, jonka tyyppihyväksyntäviranomainen on hyväksynyt |
| --- | --- | --- |

6.1.9.3.3

Automaattissäädön yleinen toiminta on varmennettava

6.1.9.3.3.1

simulaatiolla tai muulla hakijan toimittamalla varmennustavalla, jonka tyyppihyväksyntäviranomainen on hyväksynyt

| 6.1.9.3.3.2 | liitteen 12 kohdan 1 mukaisella testiajolla. Automaattissäädön toiminta on dokumentoitava ja tarkastettava suhteessa hakijan toimittamaan kuvaukseen. Ilmeiset virhetoiminnat (kuten liian suuret liikkeet tai välkyntä) on tuotava esiin. |
| --- | --- |

6.1.9.3.3.2

liitteen 12 kohdan 1 mukaisella testiajolla. Automaattissäädön toiminta on dokumentoitava ja tarkastettava suhteessa hakijan toimittamaan kuvaukseen. Ilmeiset virhetoiminnat (kuten liian suuret liikkeet tai välkyntä) on tuotava esiin.

| 6.1.9.3.4 | Kaukovalaisimien säätö voidaan toteuttaa niin, että kaukovalaisimet kytkeytyvät päälle automaattisesti vain seuraavissa tapauksissa:






  a) | yhtään kohdassa 6.1.7.1 mainittua ajoneuvoa ei havaita kohtien 6.1.9.3.1.1 ja 6.1.9.3.1.2 mukaisten alueiden ja etäisyyksien sisällä ja |
| --- | --- | --- |

6.1.9.3.4

Kaukovalaisimien säätö voidaan toteuttaa niin, että kaukovalaisimet kytkeytyvät päälle automaattisesti vain seuraavissa tapauksissa:

a)

yhtään kohdassa 6.1.7.1 mainittua ajoneuvoa ei havaita kohtien 6.1.9.3.1.1 ja 6.1.9.3.1.2 mukaisten alueiden ja etäisyyksien sisällä ja

| b) | havaittu ympäristön valoisuus on kohdassa 6.1.9.3.5 määrättyjen arvojen mukainen. |
| --- | --- |

b)

havaittu ympäristön valoisuus on kohdassa 6.1.9.3.5 määrättyjen arvojen mukainen.

| 6.1.9.3.5 | Jos kaukovalaisimet kytkeytyvät päälle automaattisesti, niiden on kytkeydyttävä pois päältä automaattisesti, kun kohdassa 6.1.7.1 tarkoitettu vastaantuleva tai edellä kulkeva ajoneuvo havaitaan kohtien 6.1.9.3.1.1 ja 6.1.9.3.1.2 mukaisten alueiden ja etäisyyksien sisällä.
  Niiden on kytkeydyttävä automaattisesti pois päältä myös silloin, kun ympäristön valo-olosuhteiden tuottama valaistus on voimakkuudeltaan yli 7 000 luksia.
  Hakijan on osoitettava näiden vaatimusten täyttyminen simulaatiolla tai muulla tyyppihyväksyntäviranomaisen hyväksymällä tavalla. Valaistusvoimakkuus on mitattava vaakasuoralla pinnalla käyttäen kosinikorjattua anturia, joka on samalla korkeudella kuin ajoneuvossa oleva anturi. Valmistaja voi osoittaa tämän asiakirjoilla tai muulla tyyppihyväksyntäviranomaisen hyväksymällä tavalla. |
| --- | --- |

6.1.9.3.5

Jos kaukovalaisimet kytkeytyvät päälle automaattisesti, niiden on kytkeydyttävä pois päältä automaattisesti, kun kohdassa 6.1.7.1 tarkoitettu vastaantuleva tai edellä kulkeva ajoneuvo havaitaan kohtien 6.1.9.3.1.1 ja 6.1.9.3.1.2 mukaisten alueiden ja etäisyyksien sisällä.

Niiden on kytkeydyttävä automaattisesti pois päältä myös silloin, kun ympäristön valo-olosuhteiden tuottama valaistus on voimakkuudeltaan yli 7 000 luksia.

Hakijan on osoitettava näiden vaatimusten täyttyminen simulaatiolla tai muulla tyyppihyväksyntäviranomaisen hyväksymällä tavalla. Valaistusvoimakkuus on mitattava vaakasuoralla pinnalla käyttäen kosinikorjattua anturia, joka on samalla korkeudella kuin ajoneuvossa oleva anturi. Valmistaja voi osoittaa tämän asiakirjoilla tai muulla tyyppihyväksyntäviranomaisen hyväksymällä tavalla.

6.2   Lähivalaisin (säännöt nro 98 ja 112)

6.2.1   Asennus

Pakollinen moottoriajoneuvoissa. Kielletty perävaunuissa.

6.2.2   Lukumäärä

Kaksi; tyyppihyväksyntä säännön nro 98 tai 112 mukaisesti, lukuun ottamatta luokan A ajovalaisimia.

6.2.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.2.4   Sijainti

6.2.4.1   Leveyssuunnassa: näkyvän pinnan se reuna vertailuakselin suunnassa, joka on kauimpana ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta, saa sijaita enintään 400 mm:n etäisyydellä ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta.

Näkyvien pintojen sisäreunojen välisen etäisyyden vertailuakselien suuntaisesti on oltava vähintään 600 mm. Tätä vaatimusta ei kuitenkaan sovelleta luokkien M1 ja N1 ajoneuvoihin. Kaikkien muiden moottoriajoneuvoluokkien osalta vähimmäisetäisyys voi olla 400 mm, mikäli ajoneuvon kokonaisleveys on alle 1 300 mm.

1

1

6.2.4.2   Korkeussuunnassa: vähintään 500 mm mutta enintään 1 200 mm maanpinnan yläpuolella. Luokan N3G (maasto)ajoneuvoissa (14) enimmäiskorkeus voi olla 1 500 mm.

3

14

6.2.4.3   Pituussuunnassa: ajoneuvon etuosassa. Tämä vaatimus katsotaan täytetyksi, jos lähetetty valo ei häiritse kuljettajaa suoraan tai epäsuorasti epäsuoran näkemän tarjoavien laitteiden ja/tai ajoneuvon muiden heijastavien pintojen kautta.

6.2.5   Geometrinen näkyvyys

Määritetään kulmien α ja β avulla kohdan 2.13 mukaisesti:

| | α = 15° ylöspäin ja 10° alaspäin |
| --- | --- |

α = 15° ylöspäin ja 10° alaspäin

| | β = 45° ulospäin ja 10° sisäänpäin. |
| --- | --- |

β = 45° ulospäin ja 10° sisäänpäin.

Väliseinät tai muut varusteosat valaisimen lähellä eivät saa aiheuttaa muita tienkäyttäjiä häiritseviä ilmiöitä.

6.2.6   Suuntaus

Eteenpäin.

6.2.6.1   Pystysuuntaus

6.2.6.1.1   Ajoneuvon valmistajan on määriteltävä 0,1 prosentin tarkkuudella lähivalon valorajan alkukaltevuus alaspäin (mitataan kuormittamattomassa ajoneuvossa), kun yksi henkilö istuu kuljettajan istuimella. Tämä arvo on merkittävä kaikkiin ajoneuvoihin joko toisen ajovalaisimen tai valmistajan kilven läheisyyteen helposti luettavalla ja pysyvällä, liitteessä 7 esitetyllä merkillä.

Tämä kaltevuus alaspäin määritetään kohdan 6.2.6.1.2 mukaisesti.

6.2.6.1.2   Sen mukaan, mikä on vertailuakselin suunnassa lähivalaisimen näkyvän pinnan alemman reunan asennuskorkeus h (joka mitataan kuormittamattomassa ajoneuvossa ja ilmaistaan metreinä), lähivalon valorajan pystykaltevuuden on kaikissa liitteessä 5 esitetyissä staattisissa olosuhteissa pysyttävä jäljempänä esitettyjen raja-arvojen sisällä, ja alkusuuntauksella on oltava seuraavat arvot:

| | h < 0,8







  raja-arvot | : | välillä – 0,5 % ja – 2,5 % |
| --- | --- | --- | --- |
| alkusuuntaus | : | välillä – 1,0 % ja – 1,5 % |

h < 0,8

raja-arvot

:

välillä – 0,5 % ja – 2,5 %

alkusuuntaus

:

välillä – 1,0 % ja – 1,5 %

| | 0,8 < h < 1,0







  raja-arvot | : | välillä – 0,5 % ja – 2,5 % |
| --- | --- | --- | --- |
| alkusuuntaus | : | välillä – 1,0 % ja – 1,5 % |

0,8 < h < 1,0

raja-arvot

:

välillä – 0,5 % ja – 2,5 %

alkusuuntaus

:

välillä – 1,0 % ja – 1,5 %

tai, ajoneuvon valmistajan valinnan mukaan,

| raja-arvot | : | välillä – 1,0 % ja – 3,0 % |
| --- | --- | --- |
| alkusuuntaus | : | välillä – 1,5 % ja – 2,0 % |

raja-arvot

:

välillä – 1,0 % ja – 3,0 %

alkusuuntaus

:

välillä – 1,5 % ja – 2,0 %

Ajoneuvon tyyppihyväksyntähakemuksessa on tässä tapauksessa ilmoitettava, kumpaa kahdesta vaihtoehdosta käytetään.

| | h > 1,0







  raja-arvot | : | välillä – 1,0 % ja – 3,0 % |
| --- | --- | --- | --- |
| alkusuuntaus | : | välillä – 1,5 % ja – 2,0 % |

h > 1,0

raja-arvot

:

välillä – 1,0 % ja – 3,0 %

alkusuuntaus

:

välillä – 1,5 % ja – 2,0 %

Näistä raja-arvoista ja alkusuuntausarvoista esitetään yhteenveto jäljempänä olevassa kaaviossa.

Luokan N3G (maasto)ajoneuvojen tapauksessa, kun valaisin on yli 1 200 mm:n korkeudella, valorajan pystykaltevuuden on oltava – 1,5 % – – 3,5 %

3

Alkusuuntaus on välillä – 2 % ja – 2,5 %.

I(%)

h(m)

6.2.6.2   Ajovalaisimien tasonsäätölaite

6.2.6.2.1   Jos ajovalaisimien tasonsäätölaite on tarpeen kohtien 6.2.6.1.1 ja 6.2.6.1.2 vaatimusten täyttämiseksi, laitteen on oltava automaattinen.

6.2.6.2.2   Manuaalisesti portaittaisesti tai portaattomasti säädettävät laitteet voidaan kuitenkin hyväksyä, jos niissä on pysäytysasento, jossa valaisimet voidaan suunnata kohdassa 6.2.6.1.1 määriteltyyn alkukaltevuuteen tavallisten säätöruuvien avulla tai samankaltaisin keinoin.

Näitä manuaalisesti säädettäviä laitteita on voitava käyttää kuljettajan istuimelta.

Portaattomasti säädettävissä laitteissa on oltava vertailumerkit, jotka ilmoittavat lähivalon säätöä vaativat kuormitusolosuhteet.

Asentojen lukumäärän portaittain säädettävissä laitteissa on oltava sellainen, että kohdassa 6.2.6.1.2 esitetyt arvot saavutetaan kaikissa liitteessä 5 esitetyissä kuormitusolosuhteissa.

Liitteessä 5 esitetyt kuormitusolosuhteet, jotka vaativat lähivalon säätämistä, on merkittävä selvästi myös näiden laitteiden hallintalaitteen läheisyyteen (ks. liite 8).

6.2.6.2.3   Jos kohdissa 6.2.6.2.1 ja 6.2.6.2.2 kuvatut laitteet vioittuvat, lähivalo ei saa joutua asentoon, jossa kallistus on pienempi kuin laitteen vioittumishetkellä.

6.2.6.3   Mittausmenettely

6.2.6.3.1   Alkukaltevuuden säätämisen jälkeen mitataan lähivalon pystykaltevuus prosentteina staattisissa olosuhteissa kaikissa liitteessä 5 määritellyissä kuormitusolosuhteissa.

6.2.6.3.2   Lähivalaisimien kaltevuuden vaihtelun mittaaminen kuormituksen funktiona on tehtävä liitteen 6 mukaista testausmenettelyä noudattaen.

6.2.6.4   Vaakasuuntaus

Toisen tai molempien lähivalaisimien vaakasuuntausta voidaan muuttaa kaarrevalon tuottamiseksi sillä edellytyksellä, että jos koko valokeilaa tai valorajan kulmaa siirretään, valorajan kulma ei leikkaa ajoneuvon painopisteen kulkulinjaa sellaiselta etäisyydeltä ajoneuvon etuosasta, joka on enemmän kuin 100 kertaa kyseisten lähivalaisimien asennuskorkeus.

6.2.7   Sähköliitännät

6.2.7.1   Hallintalaitteen, jolla vaihdetaan lähivalaisimet päälle, on kytkettävä pois kaikki kaukovalaisimet samanaikaisesti.

6.2.7.2   Lähivalo voi pysyä kytkettynä samaan aikaan kuin kaukovalot.

6.2.7.3   Säännön nro 98 mukaisten lähivalaisimien tapauksessa kaasupurkausvalonlähteiden on pysyttävä kytkettyinä kaukovalaisimien toiminnan aikana.

6.2.7.4   Yksi ylimääräinen valonlähde tai yksi tai useampi LED-moduuli, joka sijaitsee lähivalaisinten sisällä tai kyseisten lähivalaisimien kanssa ryhmitellyssä tai rakenteellisesti yhdistetyssä valaisimessa (lukuun ottamatta kaukovalaisinta), voidaan käynnistää kaarrevalon tuottamiseksi, mikäli ajoneuvon painopisteen kulkulinjan vaakasuuntainen kaarevuussäde on enintään 500 m. Valmistaja voi osoittaa tämän laskelmalla tai muulla tyyppihyväksyntäviranomaisen hyväksymällä tavalla.

6.2.7.5   Lähivalaisimet voivat kytkeytyä päälle ja pois automaattisesti. Lähivalaisimet on kuitenkin aina voitava kytkeä päälle tai pois päältä manuaalisesti.

6.2.7.6   lähivalaisimien on kytkeydyttävä päälle ja pois automaattisesti vallitsevien valaistusolosuhteiden mukaan (esim. päälle yöolosuhteissa, tunneleissa jne.) liitteen 13 vaatimusten mukaisesti

6.2.7.7   Sen estämättä, mitä kohdassa 6.2.7.6.1 kohdassa määrätään, lähivalaisimet voivat kytkeytyä päälle ja pois automaattisesti muiden tekijöiden vaikutuksesta. Tällaisia tekijöitä ovat esimerkiksi aika tai vallitsevat ympäristöolosuhteet (esim. vuorokaudenaika, ajoneuvon sijainti, sade ja sumu).

6.2.8   Ilmaisin

6.2.8.1   Ilmaisin on valinnainen.

6.2.8.2   Vilkkuva tai vilkkumaton optinen ilmaisin on kuitenkin pakollinen seuraavissa tapauksissa:

| a) | jos koko valokeilaa tai valorajan kulmaa siirretään kääntyvän valon tuottamiseksi tai |
| --- | --- |

a)

jos koko valokeilaa tai valorajan kulmaa siirretään kääntyvän valon tuottamiseksi tai

| b) | jos pääasiallisen lähivalon tuottamiseen käytetään yhtä tai useampaa LED-moduulia. Vaatimusta ei kuitenkaan sovelleta, jos moduulit on kytketty siten, että yhden moduulin vikaantuessa mikään moduuli ei enää lähetä valoa. |
| --- | --- |

b)

jos pääasiallisen lähivalon tuottamiseen käytetään yhtä tai useampaa LED-moduulia. Vaatimusta ei kuitenkaan sovelleta, jos moduulit on kytketty siten, että yhden moduulin vikaantuessa mikään moduuli ei enää lähetä valoa.

Ilmaisimen on toimittava seuraavissa tilanteissa:

| a) | jos valorajan kulman siirrossa tapahtuu toimintahäiriö tai |
| --- | --- |

a)

jos valorajan kulman siirrossa tapahtuu toimintahäiriö tai

| b) | jos jokin pääasiallisen lähivalon tuottamiseen käytettävä LED-moduuli vikaantuu. Vaatimusta ei kuitenkaan sovelleta, jos moduulit on kytketty siten, että yhden moduulin vikaantuessa mikään moduuli ei enää lähetä valoa. |
| --- | --- |

b)

jos jokin pääasiallisen lähivalon tuottamiseen käytettävä LED-moduuli vikaantuu. Vaatimusta ei kuitenkaan sovelleta, jos moduulit on kytketty siten, että yhden moduulin vikaantuessa mikään moduuli ei enää lähetä valoa.

Ilmaisimen on toimittava niin kauan, kuin vika esiintyy. Ilmaisimen toiminta voidaan keskeyttää väliaikaisesti, mutta sen on kytkeydyttävä uudelleen toimintaan aina, kun moottorin käynnistävä ja sammuttava laite kytketään päälle tai pois päältä.

6.2.9   Muut vaatimukset

Kohdan 5.5.2 vaatimuksia ei sovelleta lähivalaisimiin.

Lähivalaisimet, jotka on varustettu pääasiallisen lähivalon tuottavilla valonlähteillä tai LED-moduuleilla, joiden nimellisvalovirta on yli 2 000 luumenia, voidaan asentaa ainoastaan yhdessä säännön nro 45 mukaisten ajovalaisimien puhdistuslaitteiden kanssa (15).

15

Pystykaltevuuden osalta kohdan 6.2.6.2.2 määräyksiä ei sovelleta lähivalaisimiin, joissa pääasiallisen lähivalon tuottamiseen käytetään valonlähdettä tai LED-moduuleja, joiden nimellisvalovirta on yli 2 000 luumenia.

Kun kyse on hehkulampuista, joille on ilmoitettu useampi kuin yksi testijännite, sovelletaan pääasiallisen lähivalon tuottavaa nimellisvalovirtaa, joka on ilmoitettu laitteen tyyppihyväksynnän ilmoituslomakkeessa.

Hyväksytyllä valonlähteellä varustettujen lähivalaisimien tapauksessa sovellettava nimellisvalovirran arvo on asianmukaisella testijännitteellä ilmoitettu arvo siinä asetuksen mukaisessa valonlähdeselosteessa, jonka mukaisesti valonlähde on hyväksytty, ottamatta huomioon selosteessa ilmoitetun nimellisvalovirran toleransseja.

Kääntyvän valon tuottamiseen voidaan käyttää vain säännön nro 98 tai 112 mukaisia lähivalaisimia.

Jos kaarrevalo tuotetaan koko valokeilan tai valorajan kulman vaakasuuntaisella liikkeellä, se on voitava ottaa käyttöön vain, jos ajoneuvo liikkuu eteenpäin. Tätä ei sovelleta, jos kaarrevaloa tuotetaan käännyttäessä oikealle oikeanpuoleisessa liikenteessä tai käännyttäessä vasemmalle vasemmanpuoleisessa liikenteessä.

6.3   Etusumuvalaisin (sääntö nro 19)

6.3.1   Asennus

Valinnainen moottoriajoneuvoissa. Kielletty perävaunuissa.

6.3.2   Lukumäärä

Kaksi valaisinta, jotka täyttävät säännön nro 19 muutossarjan 03 ja myöhempien muutossarjojen vaatimukset.

6.3.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.3.4   Sijainti

6.3.4.1   Leveyssuunnassa: se näkyvän pinnan piste vertailuakselin suunnassa, joka on kauimpana ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta, saa sijaita enintään 400 mm:n etäisyydellä ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta.

6.3.4.2   Korkeussuunnassa:

| Vähimmäisarvo | : | 250 mm maanpinnan yläpuolella. |
| --- | --- | --- |
| Enimmäisarvo | : | Luokkien M1 ja N1 ajoneuvot: enintään 800 mm maanpinnan yläpuolella.
  Kaikki muut luokat lukuun ottamatta luokkaa N3G (16) (maastoajoneuvot): enintään 1 200 mm maanpinnan yläpuolella.
  Luokan N3G ajoneuvot: enimmäiskorkeus voi olla 1 500 mm. |

Vähimmäisarvo

:

250 mm maanpinnan yläpuolella.

Enimmäisarvo

:

Luokkien M1 ja N1 ajoneuvot: enintään 800 mm maanpinnan yläpuolella.

1

1

Kaikki muut luokat lukuun ottamatta luokkaa N3G (16) (maastoajoneuvot): enintään 1 200 mm maanpinnan yläpuolella.

3

16

Luokan N3G ajoneuvot: enimmäiskorkeus voi olla 1 500 mm.

3

Mikään näkyvän pinnan piste vertailuakselin suunnassa ei saa olla korkeammalla kuin lähivalaisimen näkyvän pinnan korkein piste vertailuakselin suunnassa.

6.3.4.3   Pituussuunnassa: ajoneuvon etuosassa. Tämä vaatimus katsotaan täytetyksi, jos lähetetty valo ei häiritse kuljettajaa suoraan tai epäsuorasti epäsuoran näkemän tarjoavien laitteiden ja/tai ajoneuvon muiden heijastavien pintojen kautta.

6.3.5   Geometrinen näkyvyys

Määritetään kulmien α ja β avulla kohdan 2.13 mukaisesti:

| | α = 5° ylöspäin ja alaspäin; |
| --- | --- |

α = 5° ylöspäin ja alaspäin;

| | β = 45° ulospäin ja 10° sisäänpäin. |
| --- | --- |

β = 45° ulospäin ja 10° sisäänpäin.

Väliseinät tai muut varusteosat valaisimen lähellä eivät saa aiheuttaa muita tienkäyttäjiä häiritseviä ilmiöitä (17).

17

6.3.6   Suuntaus

Eteenpäin.

6.3.6.1   Pystysuuntaus

6.3.6.1.1   Luokan B etusumuvalaisimet: valorajan pystysuuntaisen kaltevuuden, joka määritellään kuormittamattomassa ajoneuvossa, kun yksi henkilö istuu kuljettajan istuimella, on oltava – 1,5 prosenttia tai pienempi (17).

17

6.3.6.1.2   Luokan F3 etusumuvalaisimet:

| 6.3.6.1.2.1 | Kun valonlähteen nimellisvalovirran kokonaisarvo on enintään 2 000 luumenia,






  6.3.6.1.2.1.1 | valorajan pystysuuntaisen kaltevuuden, joka määritellään kuormittamattomassa ajoneuvossa, kun yksi henkilö istuu kuljettajan istuimella, on oltava – 1,0 prosenttia tai pienempi. |
| --- | --- | --- |

6.3.6.1.2.1

Kun valonlähteen nimellisvalovirran kokonaisarvo on enintään 2 000 luumenia,

6.3.6.1.2.1.1

valorajan pystysuuntaisen kaltevuuden, joka määritellään kuormittamattomassa ajoneuvossa, kun yksi henkilö istuu kuljettajan istuimella, on oltava – 1,0 prosenttia tai pienempi.

| 6.3.6.1.2.2 | Kun valonlähteen nimellisvalovirran kokonaisarvo on yli 2 000 luumenia,






  6.3.6.1.2.2.1 | valorajan pystysuuntaisen kaltevuuden arvojen on kaikissa liitteessä 5 määritellyissä staattisissa olosuhteissa pysyttävä seuraavien arvojen välissä sen mukaan, mikä on etusumuvalaisimen näkyvän pinnan alareunan asennuskorkeus (h) metreinä vertailuakselin suunnassa kuormittamattomassa ajoneuvossa mitattuna: | h ≤ 0,8







  raja-arvot | : | välillä – 1,0 % ja – 3,0 % |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| alkusuuntaus | : | välillä – 1,5 % ja – 2,0 % |

6.3.6.1.2.2

Kun valonlähteen nimellisvalovirran kokonaisarvo on yli 2 000 luumenia,

6.3.6.1.2.2.1

valorajan pystysuuntaisen kaltevuuden arvojen on kaikissa liitteessä 5 määritellyissä staattisissa olosuhteissa pysyttävä seuraavien arvojen välissä sen mukaan, mikä on etusumuvalaisimen näkyvän pinnan alareunan asennuskorkeus (h) metreinä vertailuakselin suunnassa kuormittamattomassa ajoneuvossa mitattuna:

h ≤ 0,8

raja-arvot

:

välillä – 1,0 % ja – 3,0 %

alkusuuntaus

:

välillä – 1,5 % ja – 2,0 %

| | h > 0,8







  raja-arvot | : | välillä – 1,5 % ja – 3,5 % |
| --- | --- | --- | --- |
| alkusuuntaus | : | välillä – 2,0 % ja – 2,5 %. |

h > 0,8

raja-arvot

:

välillä – 1,5 % ja – 3,5 %

alkusuuntaus

:

välillä – 2,0 % ja – 2,5 %.

| 6.3.6.1.2.2.2 | Ajoneuvon valmistajan on määriteltävä yhden desimaalin tarkkuudella lähivalon valorajan alkukaltevuus alaspäin. Arvo mitataan kuormittamattomassa ajoneuvossa, kun yksi henkilö istuu kuljettajan istuimella. Se on merkittävä helposti luettavalla ja pysyvällä tavalla kaikkiin ajoneuvoihin joko etusumuvalaisimen tai valmistajan kilven läheisyyteen taikka kohdassa 6.2.6.1.1 tarkoitetun merkinnän yhteyteen liitteessä 7 esitetyllä merkillä. Tämä kaltevuus alaspäin määritetään kohdan 6.3.6.1.2.2.1 mukaisesti. |
| --- | --- |

6.3.6.1.2.2.2

Ajoneuvon valmistajan on määriteltävä yhden desimaalin tarkkuudella lähivalon valorajan alkukaltevuus alaspäin. Arvo mitataan kuormittamattomassa ajoneuvossa, kun yksi henkilö istuu kuljettajan istuimella. Se on merkittävä helposti luettavalla ja pysyvällä tavalla kaikkiin ajoneuvoihin joko etusumuvalaisimen tai valmistajan kilven läheisyyteen taikka kohdassa 6.2.6.1.1 tarkoitetun merkinnän yhteyteen liitteessä 7 esitetyllä merkillä. Tämä kaltevuus alaspäin määritetään kohdan 6.3.6.1.2.2.1 mukaisesti.

6.3.6.2   Etusumuvalaisimen tasonsäätölaite

6.3.6.2.1   Jos ajoneuvossa on etusumuvalaisimen tasonsäätölaite, joka voi olla erillinen tai ryhmitetty muiden etu- ja merkkivalaisintoimintojen kanssa, laitteen on oltava sellainen, että pystysuuntainen kaltevuus on kaikissa tämän säännön liitteessä 5 tarkoitetuissa staattisissa kuormitusolosuhteissa kohdassa 6.3.6.1.2.2.1 vahvistettujen raja-arvojen mukainen.

6.3.6.2.2   Jos luokan F3 etusumuvalaisin on osa lähivalaisinta tai mukautuvaa etuvalaisujärjestelmää (AFS), kohdan 6.2.6 vaatimuksia sovelletaan silloin, kun etusumuvaloa käytetään osana lähivaloa.

Tässä tapauksessa voidaan kohdassa 6.2.6 määriteltyjä tasonsäätörajoja soveltaa myös silloin, kun tällaista sumuvalaisinta käytetään yksinään.

6.3.6.2.3   Tasonsäätölaitetta voidaan käyttää myös etusumuvalaisimen kaltevuuden säätämiseksi automaattisesti vallitsevien olosuhteiden mukaisesti sillä edellytyksellä, että kohdassa 6.3.6.1.2.2.1 määriteltyjä kaltevuusrajoja alaspäin ei ylitetä.

6.3.6.2.4   Jos tasonsäätölaite vioittuu, etusumuvalo ei saa joutua asentoon, jossa valorajan kaltevuus on pienempi kuin se oli laitteen vioittumishetkellä.

6.3.7   Sähköliitännät

Etusumuvalaisimet on voitava kytkeä päälle ja pois päältä kaukovalaisimista, lähivalaisimista tai mistään kauko- ja lähivalaisimien yhdistelmästä riippumatta lukuun ottamatta seuraavia tapauksia:

| a) | Sumuvalaisimia käytetään osana muuta valaisutoimintoa mukautuvassa etuvalaisujärjestelmässä. Etusumuvalotoiminnon päällekytkennällä on kuitenkin oltava etusija siihen toimintoon nähden, jonka osana etusumuvalaisimia käytetään. |
| --- | --- |

a)

Sumuvalaisimia käytetään osana muuta valaisutoimintoa mukautuvassa etuvalaisujärjestelmässä. Etusumuvalotoiminnon päällekytkennällä on kuitenkin oltava etusija siihen toimintoon nähden, jonka osana etusumuvalaisimia käytetään.

| b) | Etusumuvalaisimia ei voida kytkeä päälle samanaikaisesti muiden sellaisten valaisimien kanssa, joihin ne on yhdistetty rakenteellisesti, mikä ilmoitetaan vinoviivalla ”/” säännön nro 19 liitteen 1 kohdan 10.1 mukaisesti. |
| --- | --- |

b)

Etusumuvalaisimia ei voida kytkeä päälle samanaikaisesti muiden sellaisten valaisimien kanssa, joihin ne on yhdistetty rakenteellisesti, mikä ilmoitetaan vinoviivalla ”/” säännön nro 19 liitteen 1 kohdan 10.1 mukaisesti.

6.3.8   Ilmaisin

Suljetun piirin ilmaisin on pakollinen. Erillinen vilkkumaton varoitusvalo.

6.3.9   Muut vaatimukset

Jos säännön nro 19 liitteessä 1 olevan ilmoituslomakkeen kohdassa 10.9 on myönteinen merkintä, luokan F3 etusumuvalaisimen suuntaus ja valovoima voivat mukautua automaattisesti vallitsevien olosuhteiden mukaan. Kaikki valovoiman ja suuntauksen muutokset on suoritettava automaattisesti ja siten, että kuljettajalle tai muille tienkäyttäjille ei aiheuteta haittaa.

6.4   Peruutusvalaisin (sääntö nro 23)

6.4.1   Asennus

Pakollinen moottoriajoneuvoissa ja luokkien O2, O3 ja O4 perävaunuissa. Valinnainen luokan O1 perävaunuissa.

2

3

4

1

6.4.2   Lukumäärä

6.4.2.1   Yksi laite pakollinen ja toinen laite valinnainen luokan M1 moottoriajoneuvoissa ja kaikissa muissa ajoneuvoissa, joiden pituus on enintään 6 000 mm.

1

6.4.2.2   Kaksi pakollista laitetta ja kaksi valinnaista laitetta kaikissa ajoneuvoissa, joiden pituus on yli 6 000 mm, lukuun ottamatta luokan M1 ajoneuvoja.

1

6.4.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.4.4   Sijainti

6.4.4.1   Leveyssuunnassa: Ei erityisiä vaatimuksia.

6.4.4.2   Korkeussuunnassa: Vähintään 250 mm ja enintään 1 200 mm maanpinnan yläpuolella.

6.4.4.3   Pituussuunnassa: ajoneuvon takaosassa.

Jos kohdassa 6.4.2.2 mainitut kaksi valinnaista laitetta asennetaan, ne on kuitenkin asennettava ajoneuvon sivuille tai taakse kohtien 6.4.5.2 ja 6.4.6.2 vaatimusten mukaisesti.

6.4.5   Geometrinen näkyvyys

6.4.5.1   Ajoneuvon takaosaan asennetut laitteet:

Määritetään kulmien α ja β avulla kohdan 2.13 mukaisesti:

| | α = 15° ylöspäin ja 5° alaspäin |
| --- | --- |

α = 15° ylöspäin ja 5° alaspäin

| | β = 45° oikealle ja vasemmalle, jos laitteita on vain yksi, |
| --- | --- |

β = 45° oikealle ja vasemmalle, jos laitteita on vain yksi,

β = 45° ulospäin ja 30° sisäänpäin, jos valaisimia on kaksi.

6.4.5.2   Kohdassa 6.4.2.2 mainitut kaksi valinnaista laitetta, jotka on asennettu ajoneuvon sivulle:

Geometrisen näkyvyyden katsotaan olevan varmistettu, jos laitteen vertailuakseli suuntautuu ulospäin ajoneuvon pituussuuntaiseen keskitasoon nähden kulmassa β, joka on enintään 15°. Nämä kaksi valinnaista laitetta voidaan suunnata pystysuunnassa alaspäin.

6.4.6   Suuntaus

6.4.6.1   Taaksepäin.

6.4.6.2   Jos kohdassa 6.4.2.2 mainitut kaksi valinnaista laitetta on asennettu ajoneuvon sivulle, sovelletaan lisäksi kohdan 6.4.5.2 vaatimuksia.

6.4.7   Sähköliitännät

6.4.7.1   Sähköliitäntöjen on oltava sellaiset, että valaisin voi syttyä ainoastaan, jos peruutusvaihde on kytkettynä ja jos moottorin käynnistys- ja pysäytyslaite on sellaisessa asennossa, että moottorin toiminta on mahdollista. Valaisin ei saa syttyä eikä pysyä sytytettynä, jos jompikumpi edellä mainituista edellytyksistä ei täyty.

6.4.7.2   Kohdassa 6.4.2.2 mainittujen kahden valinnaisen laitteen sähköliitäntöjen on lisäksi oltava sellaiset, että laitteet eivät voi syttyä, elleivät kohdassa 5.11 mainitut valaisimet ole päällä.

Ajoneuvon sivulle asennetut laitteet on sallittua kytkeä toimintaan ajoneuvon hitaita eteenpäin suuntautuvia liikkeitä varten, kun nopeus on enintään 10 km/h ja seuraavat ehdot täyttyvät:

| a) | Laitteet on kytkettävä päälle ja pois päältä manuaalisesti erillisellä kytkimellä. |
| --- | --- |

a)

Laitteet on kytkettävä päälle ja pois päältä manuaalisesti erillisellä kytkimellä.

| b) | Näin kytkettyinä valaisimet voivat pysyä sytytettyinä silloinkin, kun peruutusvaihde kytketään pois. |
| --- | --- |

b)

Näin kytkettyinä valaisimet voivat pysyä sytytettyinä silloinkin, kun peruutusvaihde kytketään pois.

| c) | Laitteiden on kytkeydyttävä automaattisesti pois päältä, kun ajoneuvon nopeus eteenpäin ylittää 10 km/h riippumatta erillisen kytkimen asennosta. Tällöin niiden on pysyttävä sammutettuina, kunnes ne kytketään jälleen päälle tarkoituksellisesti. |
| --- | --- |

c)

Laitteiden on kytkeydyttävä automaattisesti pois päältä, kun ajoneuvon nopeus eteenpäin ylittää 10 km/h riippumatta erillisen kytkimen asennosta. Tällöin niiden on pysyttävä sammutettuina, kunnes ne kytketään jälleen päälle tarkoituksellisesti.

6.4.8   Ilmaisin

Ilmaisin on valinnainen.

6.4.9   Muut vaatimukset

Ei mitään.

6.5   Suuntavalaisin (sääntö nro 6)

6.5.1   Käyttö (ks. kuva jäljempänä)

Pakollinen. Suuntavalaisimien tyypit jaetaan luokkiin (1, 1a, 1b, 2a, 2b, 5 ja 6), joiden asennelma yhdessä ajoneuvossa muodostaa järjestelyn (A ja B).

Järjestelyä A sovelletaan kaikkiin moottoriajoneuvoihin.

Järjestelyä B sovelletaan ainoastaan perävaunuihin.

6.5.2   Lukumäärä

Sijoittelun mukaisesti.

6.5.3   Järjestelyt (ks. kuva jäljempänä)

A: kaksi seuraaviin luokkiin kuuluvaa etusuuntavalaisinta:

| | 1 tai 1a tai 1b,
  jos tämän valaisimen näkyvän pinnan reunan ja lähivalaisimen ja/tai etusumuvalaisimen, jos sellainen on asennettu, näkyvän pinnan reunan välinen etäisyys vertailuakselin suunnassa on vähintään 40 mm |
| --- | --- |

1 tai 1a tai 1b,

jos tämän valaisimen näkyvän pinnan reunan ja lähivalaisimen ja/tai etusumuvalaisimen, jos sellainen on asennettu, näkyvän pinnan reunan välinen etäisyys vertailuakselin suunnassa on vähintään 40 mm

| | 1a tai 1b,
  jos tämän valaisimen näkyvän pinnan reunan ja lähivalaisimen ja/tai etusumuvalaisimen, jos sellainen on asennettu, näkyvän pinnan reunan välinen etäisyys vertailuakselin suunnassa on suurempi kuin 20 mm ja pienempi kuin 40 mm |
| --- | --- |

1a tai 1b,

jos tämän valaisimen näkyvän pinnan reunan ja lähivalaisimen ja/tai etusumuvalaisimen, jos sellainen on asennettu, näkyvän pinnan reunan välinen etäisyys vertailuakselin suunnassa on suurempi kuin 20 mm ja pienempi kuin 40 mm

| | 1b,
  jos tämän valaisimen näkyvän pinnan reunan ja lähivalaisimen ja/tai etusumuvalaisimen, jos sellainen on asennettu, näkyvän pinnan reunan välinen etäisyys vertailuakselin suunnassa on enintään 20 mm
  kaksi takasuuntavalaisinta (luokka 2a tai 2b)
  kaksi valinnaista valaisinta (luokka 2a tai 2b) kaikissa luokkien M2, M3, N2 ja N3 ajoneuvoissa.
  kaksi luokan 5 tai 6 sivusuuntavalaisinta (vähimmäisvaatimukset): | 5
  kaikki luokan M1 ajoneuvot
  luokkien N1, M2 ja M3 ajoneuvot, joiden pituus on enintään 6 metriä |
| --- | --- | --- |

1b,

jos tämän valaisimen näkyvän pinnan reunan ja lähivalaisimen ja/tai etusumuvalaisimen, jos sellainen on asennettu, näkyvän pinnan reunan välinen etäisyys vertailuakselin suunnassa on enintään 20 mm

kaksi takasuuntavalaisinta (luokka 2a tai 2b)

kaksi valinnaista valaisinta (luokka 2a tai 2b) kaikissa luokkien M2, M3, N2 ja N3 ajoneuvoissa.

2

3

2

3

kaksi luokan 5 tai 6 sivusuuntavalaisinta (vähimmäisvaatimukset):

5

kaikki luokan M1 ajoneuvot

1

luokkien N1, M2 ja M3 ajoneuvot, joiden pituus on enintään 6 metriä

1

2

3

| | 6
  kaikki luokkien M2 ja N3 ajoneuvot
  luokkien N1, M2 ja M3 ajoneuvot, joiden pituus on yli 6 metriä. |
| --- | --- |

6

kaikki luokkien M2 ja N3 ajoneuvot

2

3

luokkien N1, M2 ja M3 ajoneuvot, joiden pituus on yli 6 metriä.

1

2

3

Luokan 5 sivusuuntavalaisimien korvaaminen luokan 6 sivusuuntavalaisimilla on sallittua kaikissa tapauksissa.

Jos ajoneuvoon on asennettu etusuuntavalaisimien (luokat 1, 1a ja 1b) ja sivusuuntavalaisimien (luokka 5 tai 6) toiminnot yhdistäviä valaisimia, voidaan asentaa kaksi sivusuuntavalaisinta (luokka 5 tai 6) lisää, jotta kohdan 6.5.5 näkyvyysvaatimukset täyttyvät.

B: kaksi takasuuntavalaisinta (luokka 2a tai 2b)

kaksi valinnaista valaisinta (luokka 2a tai 2b) kaikissa luokkien O2, O3 ja O4 ajoneuvoissa.

2

3

4

enintään kolme valinnaista luokan 5 laitetta tai yksi valinnainen luokan 6 laite sivua kohti luokan O2, ajoneuvoissa, joiden pituus on yli 9 m.

2

Jos ajoneuvossa on mukautuva etuvalaisujärjestelmä (AFS), luokkaa valittaessa huomioon otettava etäisyys on etusuuntavalaisimen ja lähivalon tuottavan tai sen tuottamiseen osallistuvan lähimmässä asennossaan olevan lähimmän valaisinyksikön välinen etäisyys.

6.5.3.1   Lisäksi seuraavien luokkien ajoneuvojen tapauksessa:

| a) | Luokkien M2, M3, N2, ja N3 ajoneuvoissa, joiden pituus on yli 6 m mutta enintään 9 m, sallitaan yksi luokan 5 valinnainen lisälaite. |
| --- | --- |

a)

Luokkien M2, M3, N2, ja N3 ajoneuvoissa, joiden pituus on yli 6 m mutta enintään 9 m, sallitaan yksi luokan 5 valinnainen lisälaite.

2

3

2

3

| b) | Luokkien M2, M3, N2 ja N3 ajoneuvoihin, joiden pituus on yli 9 m, on asennettava lisäksi kolme luokan 5 laitetta niin tasaisin välein kuin mahdollista kummallekin sivulle. |
| --- | --- |

b)

Luokkien M2, M3, N2 ja N3 ajoneuvoihin, joiden pituus on yli 9 m, on asennettava lisäksi kolme luokan 5 laitetta niin tasaisin välein kuin mahdollista kummallekin sivulle.

2

3

2

3

| c) | Luokkien O3 ja O4 ajoneuvoihin on asennettava lisäksi kolme luokan 5 laitetta niin tasaisin välein kuin mahdollista kummallekin sivulle. |
| --- | --- |

c)

Luokkien O3 ja O4 ajoneuvoihin on asennettava lisäksi kolme luokan 5 laitetta niin tasaisin välein kuin mahdollista kummallekin sivulle.

3

4

Näitä vaatimuksia ei sovelleta, jos asennetaan vähintään kolme ruskeankeltaista sivuvalaisinta, jotka vilkkuvat samassa tahdissa ja samalla tiheydellä kuin ajoneuvon samalla puolella sijaitsevat suuntavalaisimet.

6.5.4   Sijainti

6.5.4.1   Leveyssuunnassa: se näkyvän pinnan reuna vertailuakselin suunnassa, joka on kauimpana ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta, saa sijaita enintään 400 mm:n etäisyydellä ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta. Tätä ehtoa ei sovelleta valinnaisiin takavalaisimiin.

Kahden näkyvän pinnan sisäreunojen välisen etäisyyden vertailuakselin suunnassa on oltava vähintään 600 mm.

Tätä etäisyyttä voidaan pienentää 400 mm:iin, jos ajoneuvon kokonaisleveys on pienempi kuin 1 300 mm.

6.5.4.2   Korkeussuunnassa: maanpinnan yläpuolella.

6.5.4.2.1   Luokan 5 tai 6 sivusuuntavalaisimen valoa lähettävän pinnan korkeus ei saa olla

| pienempi kuin | 350 mm luokan M1 ja N1 ajoneuvojen osalta ja 500 mm kaikkien muiden ajoneuvoluokkien osalta mitattuna alimmasta pisteestä ja |
| --- | --- |
| suurempi kuin | 1 500 mm mitattuna korkeimmasta pisteestä. |

pienempi kuin

350 mm luokan M1 ja N1 ajoneuvojen osalta ja 500 mm kaikkien muiden ajoneuvoluokkien osalta mitattuna alimmasta pisteestä ja

1

1

suurempi kuin

1 500 mm mitattuna korkeimmasta pisteestä.

6.5.4.2.2   Luokkien 1, 1a, 1b, 2a ja 2b suuntavalaisimien korkeuden on kohdan 5.8 mukaisesti mitattuna oltava vähintään 350 mm ja enintään 1 500 mm.

6.5.4.2.3   Jos ajoneuvon rakenne estää edellä tarkoitetulla tavalla mitattujen enimmäisraja-arvojen ylärajojen noudattamisen ja jos valinnaisia takavalaisimia ei ole asennettu, raja-arvo voi olla 2 300 mm luokkien 5 ja 6 sivusuuntavalaisimien osalta ja 2 100 mm luokkien 1, 1a, 1b, 2a ja 2b suuntavalaisimien osalta.

6.5.4.2.4   Jos asennetaan valinnaiset takavalaisimet, ne on sijoitettava asiaankuuluvien kohdan 6.5.4.1 vaatimusten mukaiselle korkeudelle valaisinten symmetriaa noudattaen ja pystysuunnassa niin kauas kuin korin muoto sallii mutta vähintään 600 mm pakollisten valaisinten yläpuolelle.

6.5.4.3   Pituussuunnassa (ks. kuva jäljempänä):

Sivusuuntavalaisimien (luokat 5 ja 6) valoa lähettävän pinnan ja ajoneuvon kokonaispituuden eturajan ilmaisevan poikittaisen tason välinen etäisyys saa olla enintään 1 800 mm.

Tämä etäisyys saa kuitenkin olla enintään 2 500 mm

| a) | luokkien M1 ja N1 ajoneuvoissa |
| --- | --- |

a)

luokkien M1 ja N1 ajoneuvoissa

1

1

| b) | kaikkien muiden luokkien ajoneuvoissa, jos vähimmäisnäkyvyyskulmia ei ajoneuvon rakenteen vuoksi pystytä noudattamaan. |
| --- | --- |

b)

kaikkien muiden luokkien ajoneuvoissa, jos vähimmäisnäkyvyyskulmia ei ajoneuvon rakenteen vuoksi pystytä noudattamaan.

Valinnaiset luokan 5 sivusuuntavalaisimet on asennettava tasaisin välein ajoneuvon koko pituudelle.

Valinnainen luokan 6 sivusuuntavalaisin on asennettava perävaunun pituuden etummaisen ja takimmaisen neljänneksen väliin jäävälle alueelle.

6.5.5   Geometrinen näkyvyys

6.5.5.1   Vaakakulmat: (ks. kuva jäljempänä)

Pystykulmat: 15° vaakatason ylä- ja alapuolella luokkien 1, 1a, 1b, 2a, 2b ja 5 suuntavalaisimien osalta.

Seuraavissa tapauksissa toimitaan kuitenkin seuraavasti:

| a) | Jos valaisin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan pienentää 15 asteesta 5 asteeseen. |
| --- | --- |

a)

Jos valaisin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan pienentää 15 asteesta 5 asteeseen.

| b) | Jos valinnainen takavalaisin asennetaan korkeammalle kuin 2 100 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa ylöspäin voidaan pienentää 15 asteesta 5 asteeseen. |
| --- | --- |

b)

Jos valinnainen takavalaisin asennetaan korkeammalle kuin 2 100 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa ylöspäin voidaan pienentää 15 asteesta 5 asteeseen.

30° vaakatason yläpuolella ja 5° sen alapuolella luokan 6 suuntavalaisimien osalta.

Kuva (ks. kohta 6.5)

Luokat 1, 1a, 1b

Järjestely A (*)

Luokat 5, 6

Luokat 2a, 2b

| (*) | Suuntavalaisimen näkyvyyden kuolleelle kulmalle taaksepäin annettu arvo 5° on enimmäisraja-arvo; d ≤ 1,80 m (luokkien M1 ja N1 ajoneuvojen osalta d ≤ 2,50 m). |
| --- | --- |

(*)

Suuntavalaisimen näkyvyyden kuolleelle kulmalle taaksepäin annettu arvo 5° on enimmäisraja-arvo; d ≤ 1,80 m (luokkien M1

1

Matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti) asennettujen luokkien 1, 1a, 1b, 2a ja 2b suuntavalaisimien tapauksessa sisäänpäin suuntautuvaa 45 asteen kulmaa voidaan pienentää 20 asteeseen H-tason alapuolella.

Luokat 2a, 2b

Järjestely B

6.5.5.2   Valmistajan harkinnan mukaan luokkien M1 ja N1 ajoneuvojen tapauksessa: etu- ja takasuuntavalaisimet sekä sivuvalaisimet (**).

1

1

Vaakakulmat: (ks. kuva jäljempänä)

Takimmainen ruskeankeltainen sivuvalaisin

Etummainen sivuvalaisin

Sivusuuntavalaisin

Takasuuntavalaisin

Etusuuntavalaisin

| (**) | Suuntavalaisimen näkyvyyden kuolleelle kulmalle taaksepäin annettu arvo 5° on yläraja-arvo; d ≤ 2,50 m. |
| --- | --- |

(**)

Suuntavalaisimen näkyvyyden kuolleelle kulmalle taaksepäin annettu arvo 5° on yläraja-arvo; d ≤ 2,50 m.

Matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti) asennettujen luokkien 1, 1a, 1b, 2a ja 2b suuntavalaisimien tapauksessa sisäänpäin suuntautuvaa 45 asteen kulmaa voidaan kuitenkin pienentää 20 asteeseen H-tason alapuolella.

Pystykulmat: 15° vaakatason ylä- ja alapuolella. Jos valaisin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan kuitenkin pienentää 15 asteesta 5 asteeseen.

Valaisimen on tarjottava esteetön näkymä vähintään 12,5 neliösenttimetrin näkyvälle pinnalle, jotta sitä pidetään näkyvänä, lukuun ottamatta luokkien 5 ja 6 sivusuuntavalaisimia. Sellaisten heijastinten valaisevaa pintaa, jotka eivät lähetä valoa, ei oteta huomioon.

6.5.6   Suuntaus

Valmistajan antamien asentamisohjeiden mukaisesti, jos sellaisia on annettu.

6.5.7   Sähköliitännät

Suuntavalaisimien on kytkeydyttävä toimintaan muista valaisimista riippumatta. Kaikkien ajoneuvon samalla puolella sijaitsevien suuntavalaisimien on kytkeydyttävä päälle ja pois päältä yhden hallintalaitteen avulla ja vilkuttava synkronoidusti.

Alle 6 m:n pituisten luokan M1 ja N1 ajoneuvojen osalta, joihin sovelletaan edellä 6.5.5.2 kohdan mukaista järjestelyä, ruskeankeltaisten sivuvalaisimien, jos ne on asennettu, on vilkuttava samalla tiheydellä (samaan tahtiin) suuntavalaisimien kanssa.

1

1

Jos suuntavalaisin voidaan aktivoida eri toimintatiloissa (staattisesti tai perättäisesti), toimintatila ei saa aktivoinnin jälkeen vaihtua.

Jos luokan M2, M3, N2 tai N3 ajoneuvoon asennetaan kaksi valinnaista valaisinta (luokka 2a tai 2b), niiden toimintatilan on oltava sama kuin muiden, pakollisten takasuuntavalaisimien (luokka 2a tai 2b) eli joko staattinen tai perättäinen.

2

3

2

3

6.5.8   Ilmaisin

Toiminnan ilmaisin on pakollinen luokkien 1, 1a, 1b, 2a ja 2b suuntavalaisimien osalta. Se voi olla näkyvä tai äänimerkki tai näiden yhdistelmä. Jos kyseessä on näkyvä merkki, sen on oltava vilkkuva valo, joka ainakin minkä tahansa suuntavalaisimen vioittuessa joko sammuu tai pysyy sytytettynä mutta ei vilku tai muuttaa selvästi toistumistiheyttään. Jos kyseessä on pelkästään äänimerkki, sen on oltava selvästi kuuluva ja sen toimintatiheyden on muututtava selvästi ainakin minkä tahansa suuntavalaisimen vioittuessa.

Toiminnon on aktivoiduttava säännön nro 6 kohdan 6.2.2 mukaisesti tuotetun signaalin vaikutuksesta tai muulla soveltuvalla tavalla. (18)

18

Jos moottoriajoneuvo on varustettu perävaunun vetämistä varten, se on varustettava erityisellä näkyvällä toimintaa osoittavalla ilmaisimella perävaunun suuntavalaisimia varten, paitsi jos vetoajoneuvon ilmaisimen avulla on mahdollista havaita näin muodostetun ajoneuvoyhdistelmän minkä tahansa suuntavalaisimen vioittuminen.

Moottoriajoneuvoihin ja perävaunuihin asennettavan valinnaisen suuntavalaisinparin yhteydessä toimintaa osoittava merkkivalaisin ei ole pakollinen.

6.5.9   Muut vaatimukset

Suuntavalon on oltava vilkkuva valo, joka vilkkuu 90 ± 30 kertaa minuutissa.

Suuntavalon hallintalaitteen käytöstä valomerkin näkymiseen saa kulua enintään yksi sekunti, ja valomerkin on lakattava näkymästä puolentoista sekunnin kuluessa hallintalaitteen käytöstä. Jos moottoriajoneuvo on varustettu perävaunun vetämistä varten, myös perävaunun suuntavalaisimien on toimittava vetoajoneuvon suuntavalaisimien hallintalaitteella. Muun vian kuin oikosulun ilmaantuessa yhteen suuntavalaisimeen muiden valaisimien on jatkettava vilkkumista, mutta toimintatiheys voi tällöin poiketa suuntavalaisimille määrätystä tiheydestä.

6.6   Hätävilkkukytkentä

6.6.1   Asennus

Pakollinen.

Hätävilkkumerkki annetaan kohdan 6.5 mukaisten suuntavalaisimien samanaikaisella toiminnalla.

Kaikkien samanaikaisesti aktivoitujen luokan 1 (1, 1a ja 1b) suuntavalaisimien on toimittava samassa toimintatilassa eli staattisesti tai perättäisesti.

Kaikkien samanaikaisesti aktivoitujen luokan 2 (2a ja 2b) suuntavalaisimien on toimittava samassa toimintatilassa eli staattisesti tai perättäisesti.

6.6.2   Lukumäärä

Kohdan 6.5.2 mukaisesti.

6.6.3   Sijoittelu

Kohdan 6.5.3 mukaisesti.

6.6.4   Sijainti

6.6.4.1   Leveys: Kohdan 6.5.4.1 mukaisesti.

6.6.4.2   Korkeus: Kohdan 6.5.4.2 mukaisesti.

6.6.4.3   Pituus: Kohdan 6.5.4.3 mukaisesti.

6.6.5   Geometrinen näkyvyys

Kohdan 6.5.5 mukaisesti.

6.6.6   Suuntaus

Kohdan 6.5.6 mukaisesti.

6.6.7   Sähköliitännät

6.6.7.1   Varoitusmerkin on toimittava erillisellä manuaalisella käyttökytkimellä niin, että kaikki suuntavalot vilkkuvat samassa tahdissa.

6.6.7.2   Hätävilkkukytkentä voi aktivoitua automaattisesti, jos ajoneuvo joutuu kolariin, tai sen jälkeen, kun kohdan 6.23 mukainen hätäjarrutuksen merkkivalo on kytkeytynyt pois toiminnasta. Tässä tapauksessa se voidaan kytkeä pois toiminnasta manuaalisesti.

Hätävilkkukytkentä voi kytkeytyä toimintaan automaattisesti, jotta sillä ilmoitetaan muille tienkäyttäjille säännöissä määritellyn mukaisesta välittömästä vaarasta. Tällöin kytkennän on pysyttävä toiminnassa, kunnes se kytketään manuaalisesti tai automaattisesti pois päältä.

6.6.7.3   Alle 6 m:n pituisten luokan M1 ja N1 ajoneuvojen osalta, joihin sovelletaan edellä 6.5.5.2 kohdan mukaista järjestelyä, ruskeankeltaisten sivuvalaisimien, jos ne on asennettu, on vilkuttava samalla tiheydellä (samaan tahtiin) suuntavalaisimien kanssa.

1

1

6.6.8   Ilmaisin

Vilkkuva suljetun piirin ilmaisin on pakollinen.

6.6.9   Muut vaatimukset

Kuten kohdassa 6.5.9 määrätään, jos moottoriajoneuvo on varustettu perävaunun vetoa varten, perävaunun suuntavalaisimien on toimittava myös vetoajoneuvon hätävilkkukytkennän hallintalaitteella. Hätävilkkukytkennän on voitava toimia, vaikka moottorin käynnistys- tai pysäytyslaite on sellaisessa asennossa, joka estää moottorin käynnistämisen.

6.7   Jarruvalaisin (sääntö nro 7)

6.7.1   Asennus

Luokan S1 tai S2 laitteet: pakollinen kaikissa ajoneuvoluokissa.

Luokan S3 tai S4 laitteet: pakollinen luokkien M1 ja N1 ajoneuvoissa lukuun ottamatta alustaohjaamoja ja sellaisia luokan N1 ajoneuvoja, joissa on avoin tavaratila, valinnainen muissa ajoneuvoluokissa.

1

1

1

6.7.2   Lukumäärä

Kaksi luokan S1 tai S2 laitetta sekä yksi luokan S3 tai S4 laite kaikissa ajoneuvoluokissa.

6.7.2.1   Lukuun ottamatta tapausta, jossa ajoneuvoon on asennettu luokan S3 tai S4 laite, kaksi valinnaista luokan S1 tai S2 laitetta voidaan asentaa luokkien M2, M3, N2, N3, O2, O3 ja O4. ajoneuvoihin.

2

3

2

3

2

3

4

6.7.2.2   Vain silloin, kun ajoneuvon pituussuuntainen keskitaso ei sijaitse kiinteän runkopellin kohdalla vaan jakaa yhtä tai useampaa liikkuvaa osaa (esim. ovi) eikä ole riittävästi tilaa asentaa yhtä luokan S3 tai S4 laitetta tällaisten liikkuvien osien yläpuolelle pituussuuntaiselle keskitasolle, voidaan asentaa

kaksi luokan S3 tai S4 tyypin D laitetta tai

yksi luokan S3 tai S4 laite, joka poikkeaa pituussuuntaisesta keskitasosta vasemmalle tai oikealle puolelle, tai

luokan S3 tai S4 toiminnallisesti integroitu valaisinjärjestelmä.

6.7.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.7.4   Sijainti

6.7.4.1   Leveyssuunnassa:

| | Luokkien M1 ja N1 ajoneuvot: | Luokan S1 tai S2 laitteessa se näkyvän pinnan piste vertailuakselin suunnassa, joka on kauimpana ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta, saa sijaita enintään 400 mm:n etäisyydellä ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta. |
| --- | --- | --- |

Luokkien M1 ja N1 ajoneuvot:

1

1

Luokan S1 tai S2 laitteessa se näkyvän pinnan piste vertailuakselin suunnassa, joka on kauimpana ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta, saa sijaita enintään 400 mm:n etäisyydellä ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta.

| | Näkyvien pintojen sisäreunojen väliseen etäisyyteen vertailuakselien suunnassa ei sovelleta mitään erityisiä vaatimuksia. |
| --- | --- |

Näkyvien pintojen sisäreunojen väliseen etäisyyteen vertailuakselien suunnassa ei sovelleta mitään erityisiä vaatimuksia.

| | Kaikki muut ajoneuvoluokat: | Luokkien S1 ja S2 laitteiden osalta näkyvien pintojen sisäreunojen välisen etäisyyden vertailuakselien suuntaisesti on oltava vähintään 600 mm. Tätä etäisyyttä voidaan pienentää 400 mm:iin, jos ajoneuvon kokonaisleveys on pienempi kuin 1 300 mm. |
| --- | --- | --- |

Kaikki muut ajoneuvoluokat:

Luokkien S1 ja S2 laitteiden osalta näkyvien pintojen sisäreunojen välisen etäisyyden vertailuakselien suuntaisesti on oltava vähintään 600 mm. Tätä etäisyyttä voidaan pienentää 400 mm:iin, jos ajoneuvon kokonaisleveys on pienempi kuin 1 300 mm.

| | Luokan S3 tai S4 laitteet: vertailukeskipisteen on sijaittava ajoneuvon pituussuuntaisella keskitasolla. Jos kuitenkin kaksi luokan S3 tai S4 laitetta on asennettu kohdan 6.7.2 mukaisesti, ne on sijoitettava mahdollisimman lähelle pituussuuntaista keskitasoa sen molemmin puolin. |
| --- | --- |

Luokan S3 tai S4 laitteet: vertailukeskipisteen on sijaittava ajoneuvon pituussuuntaisella keskitasolla. Jos kuitenkin kaksi luokan S3 tai S4 laitetta on asennettu kohdan 6.7.2 mukaisesti, ne on sijoitettava mahdollisimman lähelle pituussuuntaista keskitasoa sen molemmin puolin.

Jos yhden luokan S3 tai S4 valaisimen poikkeama pituussuuntaisesta keskitasosta on sallittu kohdan 6.7.2 mukaisesti, tämä poikkeama saa olla enintään 150 mm pituussuuntaisesta keskitasosta valaisimen vertailukeskipisteeseen.

6.7.4.2   Korkeussuunnassa:

| 6.7.4.2.1 | Luokan S1 tai S2 laitteet:
  maanpinnan yläpuolella vähintään 350 mm ja enintään 1 500 mm (2 100 mm, jos korirakenteen muoto estää 1 500 mm:n raja-arvon noudattamisen ja jos valinnaisia valaisimia ei ole asennettu).
  Jos valinnaisia valaisimia asennetaan, ne on sijoitettava leveyttä ja valaisinten symmetriaa koskevien vaatimusten kanssa yhteensopivalle korkeudelle pystysuunnassa niin kauas kuin korirakenteen muoto sallii mutta vähintään 600 mm pakollisten valaisinten yläpuolelle. |
| --- | --- |

6.7.4.2.1

Luokan S1 tai S2 laitteet:

maanpinnan yläpuolella vähintään 350 mm ja enintään 1 500 mm (2 100 mm, jos korirakenteen muoto estää 1 500 mm:n raja-arvon noudattamisen ja jos valinnaisia valaisimia ei ole asennettu).

Jos valinnaisia valaisimia asennetaan, ne on sijoitettava leveyttä ja valaisinten symmetriaa koskevien vaatimusten kanssa yhteensopivalle korkeudelle pystysuunnassa niin kauas kuin korirakenteen muoto sallii mutta vähintään 600 mm pakollisten valaisinten yläpuolelle.

| 6.7.4.2.2 | Luokan S3 tai S4 laitteet:
  Näkyvän pinnan alempaa reunaa sivuavan vaakatason on oltava joko enintään 150 mm takaikkunan lasin tai lasituksen paljaan pinnan alinta reunaa sivuavan vaakatason alapuolella tai vähintään 850 mm maanpinnan yläpuolella.
  Luokan S3 tai S4 laitteen näkyvän pinnan alareunaa sivuavan vaakatason on kuitenkin oltava luokan S1 tai S2 laitteiden näkyvän pinnan yläreunaa sivuavan vaakatason yläpuolella. |
| --- | --- |

6.7.4.2.2

Luokan S3 tai S4 laitteet:

Näkyvän pinnan alempaa reunaa sivuavan vaakatason on oltava joko enintään 150 mm takaikkunan lasin tai lasituksen paljaan pinnan alinta reunaa sivuavan vaakatason alapuolella tai vähintään 850 mm maanpinnan yläpuolella.

Luokan S3 tai S4 laitteen näkyvän pinnan alareunaa sivuavan vaakatason on kuitenkin oltava luokan S1 tai S2 laitteiden näkyvän pinnan yläreunaa sivuavan vaakatason yläpuolella.

6.7.4.3   Pituussuunnassa:

6.7.4.4   Luokan S1 tai S2 laitteet: ajoneuvon takaosassa.

6.7.4.5   Luokan S3 tai S4 laitteet: Ei erityisiä vaatimuksia.

6.7.5   Geometrinen näkyvyys

Vaakakulma:

Luokan S1 tai S2 laitteet: 45° ajoneuvon pituusakselista vasemmalle ja oikealle.

Matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti) asennettujen luokkien S1 ja S2 jarruvalaisimien tapauksessa sisäänpäin suuntautuvaa 45 asteen kulmaa voidaan kuitenkin pienentää 20 asteeseen H-tason alapuolella.

Luokan S3 tai S4 laitteet: 10° ajoneuvon pituusakselista vasemmalle ja oikealle.

Pystykulma:

Luokan S1 tai S2 laitteet: 15° vaakatason ylä- ja alapuolella.

Kuitenkin

| a) | jos valaisin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan pienentää 15 asteesta 5 asteeseen, |
| --- | --- |

a)

jos valaisin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan pienentää 15 asteesta 5 asteeseen,

| b) | jos valinnainen valaisin asennetaan korkeammalle kuin 2 100 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa ylöspäin voidaan pienentää 15 asteesta 5 asteeseen. |
| --- | --- |

b)

jos valinnainen valaisin asennetaan korkeammalle kuin 2 100 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa ylöspäin voidaan pienentää 15 asteesta 5 asteeseen.

Luokan S3 tai S4 laitteet: 10° vaakatason yläpuolella ja 5° sen alapuolella.

6.7.6   Suuntaus

Taaksepäin.

6.7.7   Sähköliitännät

6.7.7.1   Kaikkien jarruvalaisimien on sytyttävä samanaikaisesti, kun jarrujärjestelmä lähettää säännöissä nro 13 ja 13-H määritellyn asiaankuuluvan signaalin.

6.7.7.2   Jarruvalaisimien ei tarvitse toimia, jos moottorin käynnistys- ja/tai pysäytyslaite on asennossa, joka estää moottorin toiminnan.

6.7.8   Ilmaisin

Valinnainen. Vikaantumisesta ilmoittava ilmaisin on kuitenkin pakollinen, jos sitä edellytetään komponenttia koskevassa säännössä.

Jos tällainen ilmaisin asennetaan, sen on oltava toimintaa osoittava merkkivalaisin, joka koostuu jarruvalaisimien vioittuessa syttyvästä vilkkumattomasta varoitusvalosta.

6.7.9   Muut vaatimukset

6.7.9.1   Luokan S3 tai S4 laite ei saa olla rakenteellisesti yhdistetty mihinkään toiseen valaisimeen.

6.7.9.2   Luokan S3 tai S4 laite voidaan asentaa ajoneuvon sisä- tai ulkopuolelle.

6.7.9.2.1   Jos se asennetaan ajoneuvon sisäpuolelle,

lähetetty valo ei saa häiritä kuljettajaa epäsuoran näkemän tarjoavien laitteiden ja/tai ajoneuvon muiden pintojen (esim. takaikkunan) kautta.

6.8   Takarekisterikilven valaisin (sääntö nro 4)

6.8.1   Asennus

Pakollinen.

6.8.2   Lukumäärä

Sellainen, että laite valaisee takarekisterikilvelle varatun tilan.

6.8.3   Sijoittelu

Sellainen, että laite valaisee takarekisterikilvelle varatun tilan.

6.8.4   Sijainti

6.8.4.1   Leveyssuunnassa: Sellainen, että laite valaisee takarekisterikilvelle varatun tilan.

6.8.4.2   Korkeussuunnassa: Sellainen, että laite valaisee takarekisterikilvelle varatun tilan.

6.8.4.3   Pituussuunnassa: Sellainen, että laite valaisee takarekisterikilvelle varatun tilan.

6.8.5   Geometrinen näkyvyys

Sellainen, että laite valaisee takarekisterikilvelle varatun tilan.

6.8.6   Suuntaus

Sellainen, että laite valaisee takarekisterikilvelle varatun tilan.

6.8.7   Sähköliitännät

Kohdan 5.11 mukaisesti.

6.8.8   Ilmaisin

Ilmaisin on valinnainen. Jos sellainen on, sen tehtävän toteuttaa etu- ja takavalaisimia varten vaadittu ilmaisin.

6.8.9   Muut vaatimukset

Kun takarekisterikilven valaisin on yhdistetty takavalaisimeen, joka on rakenteellisesti yhdistetty jarruvalaisimeen tai takasumuvalaisimeen, takarekisterikilven valaisimen fotometrisiä ominaisuuksia voidaan muuttaa jarruvalaisimen tai takasumuvalaisimen ollessa toiminnassa.

6.9   Etuvalaisin (sääntö nro 7)

6.9.1   Asennus

Pakollinen kaikissa moottoriajoneuvoissa.

Pakollinen perävaunuissa, joiden leveys ylittää 1 600 mm.

Vapaaehtoinen perävaunuissa, joiden leveys on 1 600 mm tai vähemmän.

6.9.2   Lukumäärä

Kaksi.

6.9.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.9.4   Sijainti

6.9.4.1   Leveyssuunnassa: se näkyvän pinnan piste vertailuakselin suunnassa, joka on kauimpana ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta, saa sijaita enintään 400 mm:n etäisyydellä ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta.

Perävaunun tapauksessa se näkyvän pinnan piste vertailuakselin suunnassa, joka on kauimpana pituussuuntaisesta keskitasosta, saa olla enintään 150 mm:n etäisyydellä ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta.

Kahden näkyvän pinnan sisäreunojen välisen etäisyyden vertailuakselin suunnassa on oltava seuraava:

| | Luokkien M1 ja N1 ajoneuvot: ei erityisiä vaatimuksia. |
| --- | --- |

Luokkien M1 ja N1 ajoneuvot: ei erityisiä vaatimuksia.

1

1

| | Kaikki muut ajoneuvoluokat: vähintään 600 mm. Tätä etäisyyttä voidaan pienentää 400 mm:iin, jos ajoneuvon kokonaisleveys on pienempi kuin 1 300 mm. |
| --- | --- |

Kaikki muut ajoneuvoluokat: vähintään 600 mm. Tätä etäisyyttä voidaan pienentää 400 mm:iin, jos ajoneuvon kokonaisleveys on pienempi kuin 1 300 mm.

6.9.4.2   Korkeussuunnassa: maanpinnan yläpuolella vähintään 250 mm ja enintään 1 500 mm (2 100 mm luokkien O1 ja O2 ajoneuvojen tapauksessa, tai muiden ajoneuvoluokkien tapauksessa, jos korirakenteen muoto estää 1 500 mm:n raja-arvon noudattamisen).

1

2

6.9.4.3   Pituussuunnassa: ei erityisiä vaatimuksia.

6.9.4.4   Kun etuvalaisin on rakenteellisesti yhdistetty muuhun valaisimeen, sijaintivaatimuksien (kohdat 6.9.4.1–6.9.4.3) täyttymisen tarkastamiseksi on käytettävä toisen valaisimen näkyvää pintaa vertailuakselin suunnassa.

6.9.5   Geometrinen näkyvyys

6.9.5.1   Vaakakulma: 45° sisäänpäin ja 80° ulospäin.

Matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti) asennettujen valaisimien tapauksessa sisäänpäin suuntautuvaa 45 asteen kulmaa voidaan kuitenkin pienentää 20 asteeseen H-tason alapuolella.

Perävaunujen tapauksessa kulmaa sisäänpäin saadaan pienentää 5 asteeseen.

Pystykulma: 15° vaakatason ylä- ja alapuolella. Jos valaisin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan kuitenkin pienentää 15 asteesta 5 asteeseen.

6.9.5.2   Luokkien M1 ja N1 ajoneuvojen tapauksessa vaihtoehtona kohdalle 6.9.5.1: valmistajan tai tämän valtuutetun edustajan harkinnan mukaan, vain jos ajoneuvoon on asennettu etusivuvalaisin.

1

1

| | Vaakakulma: 45° ulospäin ja 45° sisäänpäin.
  Matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti) asennettujen valaisimien tapauksessa sisäänpäin suuntautuvaa 45 asteen kulmaa voidaan kuitenkin pienentää 20 asteeseen H-tason alapuolella. |
| --- | --- |

Vaakakulma: 45° ulospäin ja 45° sisäänpäin.

Matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti) asennettujen valaisimien tapauksessa sisäänpäin suuntautuvaa 45 asteen kulmaa voidaan kuitenkin pienentää 20 asteeseen H-tason alapuolella.

| | Pystykulma: 15° vaakatason ylä- ja alapuolella.
  Jos valaisin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan kuitenkin pienentää 15 asteesta 5 asteeseen. |
| --- | --- |

Pystykulma: 15° vaakatason ylä- ja alapuolella.

Jos valaisin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan kuitenkin pienentää 15 asteesta 5 asteeseen.

Valaisimen on tarjottava esteetön näkymä vähintään 12,5 cm2:n näkyvälle pinnalle, jotta sitä pidetään näkyvänä. Sellaisten heijastinten valaisevaa pintaa, jotka eivät lähetä valoa, ei oteta huomioon.

2

6.9.6   Suuntaus

Eteenpäin.

6.9.7   Sähköliitännät

Kohdan 5.11 mukaisesti.

Jos etuvalaisin kuitenkin on rakenteellisesti yhdistetty suuntavalaisimen kanssa, ajoneuvon asianomaisella sivulla sijaitsevan etuvalaisimen tai sen rakenteellisesti yhdistetyn osan sähkökytkentä voi olla sellainen, että valaisin on kytkettynä pois päältä koko sen ajan, kun suuntavalaisin on aktivoituna (sekä ON-syklin että OFF-syklin aikana).

6.9.8   Ilmaisin

Suljetun piirin ilmaisin on pakollinen.

Tämän ilmaisimen on oltava vilkkumaton merkkivalo, eikä sitä vaadita, jos kojetaulun valaistus voidaan kytkeä päälle ainoastaan samanaikaisesti kuin etuvalaisimet.

Vikaantumisesta ilmoittava ilmaisin on kuitenkin pakollinen, jos sitä edellytetään komponenttia koskevassa säännössä.

6.9.9   Muut vaatimukset

6.9.9.1   Jos etuvalaisimeen on asennettu yksi tai useampi infrapunasäteilylähde, ne on voitava kytkeä toimintaan vain, kun ajoneuvon samalla puolella sijaitseva ajovalo on päällä ja ajoneuvo liikkuu eteenpäin. Jos samalla puolella sijaitseva etuvalaisin tai ajovalo sammuu, infrapunasäteilylähteiden on sammuttava automaattisesti.

6.9.9.2   Jos ajoneuvossa on kääntyvää valoa tuottava mukautuva etuvalaisujärjestelmä (AFS), etuvalaisin voi kääntyä sen valaisinyksikön mukana, johon se on rakenteellisesti yhdistetty.

6.10   Takavalaisin (sääntö nro 7)

6.10.1   Asennus

Luokkien R, R1 tai R2 laitteet: Pakollinen.

6.10.2   Lukumäärä

Kaksi.

6.10.2.1   Lukuun ottamatta tapausta, jossa ajoneuvoon on asennettu äärivalaisimet, luokkien M2, M3, N2, N3, O2, O3 ja O4. ajoneuvoihin voidaan asentaa kaksi valinnaista etu- tai takavalaisinta.

2

3

2

3

2

3

4

6.10.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.10.4   Sijainti

6.10.4.1   Leveyssuunnassa: se näkyvän pinnan piste vertailuakselin suunnassa, joka on kauimpana ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta, saa sijaita enintään 400 mm:n etäisyydellä ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta. Tätä ehtoa ei sovelleta valinnaisiin takavalaisimiin.

Kahden näkyvän pinnan sisäreunojen välisen etäisyyden vertailuakselin suunnassa on oltava seuraava:

Luokkien M1 ja N1 ajoneuvot: ei erityisiä vaatimuksia.

1

1

Kaikki muut ajoneuvoluokat: vähintään 600 mm. Tätä etäisyyttä voidaan pienentää 400 mm:iin, jos ajoneuvon kokonaisleveys on pienempi kuin 1 300 mm.

6.10.4.2   Korkeussuunnassa: maanpinnan yläpuolella vähintään 350 mm ja enintään 1 500 mm (2 100 mm, jos korirakenteen muoto estää 1 500 mm:n raja-arvon noudattamisen ja jos valinnaisia valaisimia ei ole asennettu). Jos valinnaiset valaisimet asennetaan, ne on sijoitettava sovellettavia kohdan 6.10.4.1 vaatimuksia vastaavalle korkeudelle valaisinten symmetriaa noudattaen ja pystysuunnassa niin kauas kuin korin muoto sallii mutta vähintään 600 mm pakollisten valaisinten yläpuolelle.

6.10.4.3   Pituussuunnassa: ajoneuvon takaosassa.

6.10.5   Geometrinen näkyvyys

6.10.5.1   Vaakakulma: 45° sisäänpäin ja 80° ulospäin.

Matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti) asennettujen valaisimien tapauksessa sisäänpäin suuntautuvaa 45 asteen kulmaa voidaan kuitenkin pienentää 20 asteeseen H-tason alapuolella.

Pystykulma: 15° vaakatason ylä- ja alapuolella.

Kuitenkin

| a) | jos valaisin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan pienentää 15 asteesta 5 asteeseen, |
| --- | --- |

a)

jos valaisin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan pienentää 15 asteesta 5 asteeseen,

| b) | jos valinnainen valaisin asennetaan korkeammalle kuin 2 100 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa ylöspäin voidaan pienentää 15 asteesta 5 asteeseen. |
| --- | --- |

b)

jos valinnainen valaisin asennetaan korkeammalle kuin 2 100 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa ylöspäin voidaan pienentää 15 asteesta 5 asteeseen.

6.10.5.2   Luokkien M1 ja N1 ajoneuvojen tapauksessa vaihtoehtona kohdalle 6.10.5.1: valmistajan tai tämän valtuutetun edustajan harkinnan mukaan, vain jos ajoneuvoon on asennettu etusivuvalaisin.

1

1

Vaakakulma: 45° ulospäin ja 45° sisäänpäin. Matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti) asennettujen valaisimien tapauksessa sisäänpäin suuntautuvaa 45 asteen kulmaa voidaan kuitenkin pienentää 20 asteeseen H-tason alapuolella.

Pystykulma: 15° vaakatason ylä- ja alapuolella.

Jos valaisin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan kuitenkin pienentää 15 asteesta 5 asteeseen.

Valaisimen on tarjottava esteetön näkymä vähintään 12,5 neliösenttimetrin näkyvälle pinnalle, jotta sitä pidetään näkyvänä. Sellaisten heijastinten valaisevaa pintaa, jotka eivät lähetä valoa, ei oteta huomioon.

6.10.6   Suuntaus

Taaksepäin.

6.10.7   Sähköliitännät

Kohdan 5.11 mukaisesti.

Jos takavalaisin kuitenkin on rakenteellisesti yhdistetty suuntavalaisimen kanssa, ajoneuvon asianomaisella sivulla sijaitsevan takavalaisimen tai sen rakenteellisesti yhdistetyn osan sähkökytkentä voi olla sellainen, että valaisin on kytkettynä pois päältä koko sen ajan, kun suuntavalaisin on aktivoituna (sekä ON-syklin että OFF-syklin aikana).

6.10.8   Ilmaisin

Suljetun piirin ilmaisin on pakollinen. Sen on oltava yhdistetty etuvalaisimien ilmaisimeen.

Vikaantumisesta ilmoittava ilmaisin on kuitenkin pakollinen, jos sitä edellytetään komponenttia koskevassa säännössä.

6.10.9   Muut vaatimukset

Ei mitään.

6.11   Takasumuvalaisin (sääntö nro 38)

6.11.1   Asennus

Luokkien F, F1 tai F2 laitteet: Pakollinen.

6.11.2   Lukumäärä

Yksi tai kaksi.

6.11.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.11.4   Sijainti

6.11.4.1   Leveyssuunnassa: jos ajoneuvossa on vain yksi takasumuvalaisin, sen on sijaittava ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason vastakkaisella puolella rekisteröintimaan liikenteen suuntaan nähden; vertailukeskipiste voi sijaita myös ajoneuvon pituussuuntaisella keskitasolla.

6.11.4.2   Korkeussuunnassa: vähintään 250 mm mutta enintään 1 000 mm maanpinnan yläpuolella. Takavalaisimen kanssa ryhmitettyjen takasumuvalaisimien ja luokan N3G maastoajoneuvojen tapauksessa enimmäiskorkeus voi olla 1 200 mm.

3

6.11.4.3   Pituussuunnassa: ajoneuvon takaosassa.

6.11.5   Geometrinen näkyvyys

Määritetään kulmien α ja β avulla kohdan 2.13 mukaisesti:

| | α = 5° ylöspäin ja 5° alaspäin |
| --- | --- |

α = 5° ylöspäin ja 5° alaspäin

| | β = 25° oikealle ja vasemmalle. |
| --- | --- |

β = 25° oikealle ja vasemmalle.

6.11.6   Suuntaus

Taaksepäin.

6.11.7   Sähköliitännät

Liitäntöjen on oltava sellaiset, että

| 6.11.7.1 | takasumuvalaisimia ei voida sytyttää, elleivät kaukovalot, lähivalot tai etusumuvalaisimet ole päällä, |
| --- | --- |

6.11.7.1

takasumuvalaisimia ei voida sytyttää, elleivät kaukovalot, lähivalot tai etusumuvalaisimet ole päällä,

| 6.11.7.2 | takasumuvalaisimet voidaan sammuttaa muista valaisimista riippumatta, |
| --- | --- |

6.11.7.2

takasumuvalaisimet voidaan sammuttaa muista valaisimista riippumatta,

| 6.11.7.3 | jompikumpi seuraavista toteutuu:






  6.11.7.3.1 | takasumuvalaisimet voivat olla päällä kunnes etu- ja takavalaisimet sammutetaan, ja takasumuvalaisimet pysyvät sitten sammuneina, kunnes ne tarkoituksellisesti sytytetään uudelleen |
| --- | --- | --- |

6.11.7.3

jompikumpi seuraavista toteutuu:

6.11.7.3.1

takasumuvalaisimet voivat olla päällä kunnes etu- ja takavalaisimet sammutetaan, ja takasumuvalaisimet pysyvät sitten sammuneina, kunnes ne tarkoituksellisesti sytytetään uudelleen

| 6.11.7.3.2 | pakollisen ilmaisimen (kohta 6.11.8) lisäksi on annettava varoitusmerkki, joka on vähintään äänimerkki, kun sytytys kytketään pois päältä tai käynnistysavain otetaan pois ja kuljettajan ovi avataan, riippumatta siitä ovatko kohdassa 6.11.7.1 tarkoitetut valaisimet päällä tai pois päältä, kun takasumuvalaisin on ”päällä”-asennossa. |
| --- | --- |

6.11.7.3.2

pakollisen ilmaisimen (kohta 6.11.8) lisäksi on annettava varoitusmerkki, joka on vähintään äänimerkki, kun sytytys kytketään pois päältä tai käynnistysavain otetaan pois ja kuljettajan ovi avataan, riippumatta siitä ovatko kohdassa 6.11.7.1 tarkoitetut valaisimet päällä tai pois päältä, kun takasumuvalaisin on ”päällä”-asennossa.

| 6.11.7.4 | Minkään muun valaisimen sytyttäminen tai sammuttaminen ei saa vaikuttaa takasumuvalaisimien toimintaan, lukuun ottamatta mitä kohdissa 6.11.7.1, 6.11.7.3 ja 6.11.7.5 määrätään. |
| --- | --- |

6.11.7.4

Minkään muun valaisimen sytyttäminen tai sammuttaminen ei saa vaikuttaa takasumuvalaisimien toimintaan, lukuun ottamatta mitä kohdissa 6.11.7.1, 6.11.7.3 ja 6.11.7.5 määrätään.

| 6.11.7.5 | Vetävän moottoriajoneuvon takasumuvalaisimet voivat kytkeytyä automaattisesti pois päältä, kun ajoneuvoon liitetään perävaunu ja perävaunun takasumuvalaisimet kytketään toimintaan. |
| --- | --- |

6.11.7.5

Vetävän moottoriajoneuvon takasumuvalaisimet voivat kytkeytyä automaattisesti pois päältä, kun ajoneuvoon liitetään perävaunu ja perävaunun takasumuvalaisimet kytketään toimintaan.

6.11.8   Ilmaisin

Suljetun piirin ilmaisin on pakollinen. Erillinen vilkkumaton varoitusvalo.

6.11.9   Muut vaatimukset

Takasumuvalaisimen ja jokaisen jarruvalaisimen välisen etäisyyden on aina oltava suurempi kuin 100 mm.

6.12   Pysäköintivalaisin (sääntö nro 77 tai 7)

6.12.1   Asennus

Valinnainen moottoriajoneuvoissa, joiden pituus on enintään 6 m ja leveys enintään 2 m.

Kielletty kaikissa muissa ajoneuvoissa.

6.12.2   Lukumäärä

Sijoittelun mukaisesti.

6.12.3   Sijoittelu

Joko kaksi valaisinta edessä ja kaksi valaisinta takana tai yksi valaisin kummallakin sivulla.

6.12.4   Sijainti

6.12.4.1   Leveyssuunnassa: se näkyvän pinnan piste vertailuakselin suunnassa, joka on kauimpana ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta, saa sijaita enintään 400 mm:n etäisyydellä ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta.

Lisäksi jos on asennettu kaksi valaisinta, niiden on oltava ajoneuvon sivuilla.

6.12.4.2   Korkeussuunnassa:

| | Luokkien M1 ja N1 ajoneuvot: ei erityisiä vaatimuksia. |
| --- | --- |

Luokkien M1 ja N1 ajoneuvot: ei erityisiä vaatimuksia.

1

1

| | Kaikki muut ajoneuvoluokat: maanpinnan yläpuolella vähintään 350 mm ja enintään 1 500 mm (2 100 mm, jos korirakenteen muoto estää 1 500 mm:n raja-arvon noudattamisen). |
| --- | --- |

Kaikki muut ajoneuvoluokat: maanpinnan yläpuolella vähintään 350 mm ja enintään 1 500 mm (2 100 mm, jos korirakenteen muoto estää 1 500 mm:n raja-arvon noudattamisen).

6.12.4.3   Pituussuunnassa: Ei erityisiä vaatimuksia.

6.12.5   Geometrinen näkyvyys

Vaakakulma: 45° ulospäin, eteenpäin ja taaksepäin.

Matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti) asennettujen etu- tai takapysäköintivalaisimien tapauksessa sisäänpäin suuntautuvaa 45 asteen kulmaa voidaan kuitenkin pienentää 20 asteeseen H-tason alapuolella.

Pystykulma: 15° vaakatason ylä- ja alapuolella.

Jos valaisin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan kuitenkin pienentää 15 asteesta 5 asteeseen.

6.12.6   Suuntaus

Sellainen, että valaisimet täyttävät näkyvyyttä eteenpäin ja taaksepäin koskevat vaatimukset.

6.12.7   Sähköliitännät

Liitännän on oltava sellainen, että samalla ajoneuvon sivulla sijaitsevat pysäköintivalaisimet syttyvät muista valaisimista riippumatta.

Pysäköintivalaisinten ja tarvittaessa kohdan 6.12.9 mukaisesti etu- ja takavalaisinten on oltava toimintakykyisiä myös silloin, kun laite, joka käynnistää moottorin, on asennossa, jossa moottorin käynnistäminen on mahdotonta. Laite, joka sammuttaa nämä valaisimet automaattisesti tietyn ajan kuluttua, on kielletty.

6.12.8   Ilmaisin

Suljetun virtapiirin ilmaisin on valinnainen. Jos sellainen on asennettu, sen on oltava sellainen, että sitä ei voi sekoittaa etu- ja takavalaisimien merkkivalaisimeen.

6.12.9   Muut vaatimukset

Tämän valaisimen toiminta voidaan tuottaa myös kytkemällä samalla ajoneuvon sivulla sijaitsevat etu- ja takavalaisimet samanaikaisesti päälle. Tässä tapauksessa valaisinten, jotka täyttävät etu- tai takavalaisimia koskevat vaatimukset, katsotaan täyttävän pysäköintivalaisimia koskevat vaatimukset.

6.13   Äärivalaisimet (sääntö nro 7)

6.13.1   Asennus

Luokan A tai AM laitteet (edestä näkyvät) ja luokan R, R1, R2, RM1 tai RM2 laitteet (takaa näkyvät):

1

2

1

2

Pakollinen moottoriajoneuvoissa, joiden leveys ylittää 2,10 m. Valinnainen ajoneuvoissa, joiden leveys on 1,80–2,10 m. Alustaohjaamojen osalta takaäärivalaisimet ovat valinnaiset.

6.13.2   Lukumäärä

Kaksi eteenpäin näkyvää ja kaksi taaksepäin näkyvää.

Lisävalaisimia voidaan asentaa seuraavasti:

| a) | kaksi eteenpäin näkyvää |
| --- | --- |

a)

kaksi eteenpäin näkyvää

| b) | kaksi taaksepäin näkyvää. |
| --- | --- |

b)

kaksi taaksepäin näkyvää.

6.13.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.13.4   Sijainti

6.13.4.1   Leveyssuunnassa:

Edessä ja takana: mahdollisimman lähellä ajoneuvon ulointa ulkoreunaa. Tämä edellytys katsotaan täytetyksi, kun kauimpana ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta oleva näkyvän pinnan piste vertailuakselin suunnassa sijaitsee enintään 400 mm:n etäisyydellä ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta.

6.13.4.2   Korkeussuunnassa:

Edessä: Moottoriajoneuvot: näkyvän pinnan yläreunaa laitteen vertailuakselin suunnassa sivuava vaakataso ei saa olla alempana kuin tuulilasin läpinäkyvän alueen yläreunaa sivuava vaakataso.

Perävaunut ja puoliperävaunut: suurimmalla korkeudella, joka noudattaa ajoneuvon leveyttä, rakennetta ja toimintavaatimuksia koskevia vaatimuksia sekä valaisimien symmetriaa.

Takana: suurimmalla korkeudella, joka noudattaa ajoneuvon leveyttä, rakennetta ja toimintavaatimuksia koskevia vaatimuksia sekä valaisimien symmetriaa.

Kohdan 6.13.2 alakohdassa b tarkoitetut lisävalaisimet on asennettava korkeussuunnassa niin kauas pakollisista valaisimista kuin on käytännössä mahdollista, kunhan niiden sijainti vastaa ajoneuvoa koskevia rakenteellisia ja toiminnallisia vaatimuksia ja valaisinten symmetriaa koskevia vaatimuksia.

6.13.4.3   Pituussuunnassa: ei erityisiä vaatimuksia.

Kohdan 6.13.2 alakohdassa a tarkoitetut lisävalaisimet on asennettava niin lähelle perää kuin mahdollista. Vaatimuksen katsotaan täyttyvän, kun lisävalaisimien ja ajoneuvon perän välinen etäisyys ei ole suurempi kuin 400 mm.

6.13.5   Geometrinen näkyvyys

Vaakakulma: 80° ulospäin.

Pystykulma: 5° vaakatason yläpuolella ja 20° sen alapuolella.

6.13.6   Suuntaus

Sellainen, että valaisimet täyttävät näkyvyyttä eteenpäin ja taaksepäin koskevat vaatimukset.

6.13.7   Sähköliitännät

Kohdan 5.11 mukaisesti.

6.13.8   Ilmaisin

Ilmaisin on valinnainen. Jos sellainen on, sen tehtävän toteuttaa etu- ja takavalaisimia varten vaadittu ilmaisin.

Vikaantumisesta ilmoittava ilmaisin on kuitenkin pakollinen, jos sitä edellytetään komponenttia koskevassa säännössä.

6.13.9   Muut vaatimukset

Jos kaikki muut vaatimukset täyttyvät, edestä näkyvät pakolliset tai valinnaiset valaisimet ja takaa näkyvät pakolliset tai valinnaiset valaisimet, jotka sijaitsevat samalla ajoneuvon sivulla, voidaan yhdistää yhdeksi laitteeksi.

Kaksi taakse näkyvää valaisinta voidaan ryhmitellä, yhdistää tai yhdistää rakenteellisesti toisiinsa kohdan 5.7 mukaisesti.

Äärivalaisimen sijainnin suhteessa vastaavaan etu- tai takavalaisimeen on oltava sellainen, että kahden valaisimen välisten ja kunkin vertailuakselin suuntaisilla näkyvillä pinnoilla toisiaan lähinnä olevien pisteiden projektioiden etäisyys poikittaisella pystytasolla on vähintään 200 mm.

Kohdan 6.13.2 alakohdassa a tarkoitetut lisävalaisimet, joiden tarkoituksena on osoittaa ajoneuvon, perävaunun tai puoliperävaunun takaääripään sijaintia, on asennettava niin, että ne ovat pääasiallisten hyväksyttyjen epäsuoran näkemän taaksepäin tarjoavien laitteiden näkökentässä.

6.14   Takaheijastin, muun kuin kolmion muotoinen (sääntö nro 3)

6.14.1   Asennus

Pakollinen moottoriajoneuvoissa.

Valinnainen perävaunujen tapauksessa, jos ryhmitetty muiden takaosan merkkivalolaitteiden kanssa.

6.14.2   Lukumäärä

Kaksi, joiden ominaisuuksien on oltava luokan IA tai IB heijastimia koskevien säännön nro 3 vaatimusten mukaiset. Lisäheijastinlaitteet ja -materiaalit (mukaan luettuina kaksi heijastinta, jotka eivät ole kohdan 6.14.4 mukaisia) sallitaan, jos ne eivät heikennä pakollisten valaisimien ja merkkivalolaitteiden tehokkuutta.

6.14.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.14.4   Sijainti

6.14.4.1   Leveyssuunnassa: kauimpana ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta oleva valaisevan pinnan piste saa olla enintään 400 mm:n etäisyydellä ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta.

Kahden näkyvän pinnan sisäreunojen välisen etäisyyden vertailuakselin suunnassa on oltava seuraava:

Luokkien M1 ja N1 ajoneuvot: ei erityisiä vaatimuksia.

1

1

Kaikki muut ajoneuvoluokat: vähintään 600 mm. Tätä etäisyyttä voidaan pienentää 400 mm:iin, jos ajoneuvon kokonaisleveys on pienempi kuin 1 300 mm.

6.14.4.2   Korkeussuunnassa: Maanpinnan yläpuolella vähintään 250 mm mutta enintään 900 mm (enintään 1 200 mm, jos ryhmitetty jonkin takavalaisimen kanssa; 1 500 mm, jos korirakenteen muoto estää 900 tai 1 200 mm:n raja-arvon noudattamisen).

6.14.4.3   Pituussuunnassa: ajoneuvon takaosassa.

6.14.5   Geometrinen näkyvyys

Vaakakulma: 30° sisäänpäin ja ulospäin.

Pystykulma: 10° vaakatason ylä- ja alapuolella.

Jos heijastin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan kuitenkin pienentää 10 asteesta 5 asteeseen.

6.14.6   Suuntaus

Taaksepäin.

6.14.7   Muut vaatimukset

Heijastimen valaisevalla pinnalla saa olla yhteisiä osia kaikkien muiden takana sijaitsevien valaisimien näkyvän pinnan kanssa.

6.15   Takaheijastin, kolmion muotoinen (sääntö nro 3)

6.15.1   Asennus

Pakollinen perävaunuissa.

Kielletty moottoriajoneuvoissa.

6.15.2   Lukumäärä

Kaksi, joiden ominaisuuksien on oltava luokan IIIA tai IIIB heijastimia koskevien säännön nro 3 vaatimusten mukaiset. Lisäheijastinlaitteet ja -materiaalit (mukaan luettuina kaksi heijastinta, jotka eivät ole kohdan 6.15.4 mukaisia) sallitaan, jos ne eivät heikennä pakollisten valaisimien ja merkkivalolaitteiden tehokkuutta.

6.15.3   Sijoittelu

Kolmion kärjen on osoitettava ylöspäin.

6.15.4   Sijainti

6.15.4.1   Leveyssuunnassa: kauimpana ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta oleva valaisevan pinnan piste saa olla enintään 400 mm:n etäisyydellä ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta.

Heijastimien sisäreunojen on oltava vähintään 600 mm:n etäisyydellä toisistaan. Tätä etäisyyttä voidaan pienentää 400 mm:iin, jos ajoneuvon kokonaisleveys on pienempi kuin 1 300 mm.

6.15.4.2   Korkeussuunnassa: Maanpinnan yläpuolella vähintään 250 mm mutta enintään 900 mm (enintään 1 200 mm, jos ryhmitetty jonkin takavalaisimen kanssa; 1 500 mm, jos korirakenteen muoto estää 900 tai 1 200 mm:n raja-arvon noudattamisen).

6.15.4.3   Pituussuunnassa: ajoneuvon takaosassa.

6.15.5   Geometrinen näkyvyys

Vaakakulma: 30° sisäänpäin ja ulospäin.

Pystykulma: 15° vaakatason ylä- ja alapuolella. Jos heijastin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan kuitenkin pienentää 15 asteesta 5 asteeseen.

6.15.6   Suuntaus

Taaksepäin.

6.15.7   Muut vaatimukset

Heijastimen valaisevalla pinnalla saa olla yhteisiä osia kaikkien muiden takana sijaitsevien valaisimien näkyvän pinnan kanssa.

6.16   Etuheijastin, muun kuin kolmion muotoinen (sääntö nro 3)

6.16.1   Asennus

Pakollinen perävaunuissa.

Pakollinen moottoriajoneuvoissa, joiden kaikki heijastimella varustetut eteenpäin suunnatut valaisimet ovat peitettäviä.

Valinnainen muissa moottoriajoneuvoissa.

6.16.2   Lukumäärä

Kaksi, joiden ominaisuuksien on oltava luokan IA tai IB heijastimia koskevien säännön nro 3 vaatimusten mukaiset. Lisäheijastinlaitteet ja -materiaalit (mukaan luettuina kaksi heijastinta, jotka eivät ole kohdan 6.16.4 mukaisia) sallitaan, jos ne eivät heikennä pakollisten valaisimien ja merkkivalolaitteiden tehokkuutta.

6.16.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.16.4   Sijainti

6.16.4.1   Leveyssuunnassa: kauimpana ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta oleva valaisevan pinnan piste saa olla enintään 400 mm:n etäisyydellä ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta.

Perävaunun tapauksessa kauimpana ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta oleva valaisevan pinnan piste saa olla enintään 150 mm:n etäisyydellä ajoneuvon uloimmasta ulkoreunasta.

Kahden näkyvän pinnan sisäreunojen välisen etäisyyden vertailuakselin suunnassa on oltava seuraava:

Luokkien M1 ja N1 ajoneuvot: ei erityisiä vaatimuksia.

1

1

Kaikki muut ajoneuvoluokat: vähintään 600 mm. Tätä etäisyyttä voidaan pienentää 400 mm:iin, jos ajoneuvon kokonaisleveys on pienempi kuin 1 300 mm.

6.16.4.2   Korkeussuunnassa: maanpinnan yläpuolella vähintään 250 mm, mutta enintään 900 mm (1 500 mm, jos korirakenteen muoto estää 900 mm:n noudattamisen).

6.16.4.3   Pituussuunnassa: ajoneuvon etuosassa.

6.16.5   Geometrinen näkyvyys

Vaakakulma: 30° sisäänpäin ja ulospäin. Perävaunujen osalta kulmaa sisäänpäin saadaan pienentää 10 asteeseen. Jos perävaunun rakenteen vuoksi tätä kulmaa ei voida saavuttaa pakollisten heijastimien avulla, on asennettava lisäheijastimia, joihin ei sovelleta leveyttä koskevia rajoituksia (kohta 6.16.4.1) ja jotka yhdessä pakollisten heijastimien kanssa antavat tarvittavan näkyvyyskulman.

Pystykulma: 10° vaakatason ylä- ja alapuolella. Jos heijastin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan kuitenkin pienentää 10 asteesta 5 asteeseen.

6.16.6   Suuntaus

Eteenpäin.

6.16.7   Muut vaatimukset

Heijastimen valaisevalla pinnalla saa olla yhteisiä osia edessä olevien valaisimien näkyvän pinnan kanssa.

6.17   Sivuheijastin, muu kuin kolmion muotoinen (sääntö nro 3)

6.17.1   Asennus

Pakollinen: Kaikissa moottoriajoneuvoissa, joiden pituus on suurempi kuin 6 m.

Kaikissa perävaunuissa.

Valinnainen: Moottoriajoneuvoissa, joiden pituus on enintään 6 m.

6.17.2   Lukumäärä

Sellainen, että pituussuuntaista sijoitusta koskevia vaatimuksia noudatetaan. Laitteiden ominaisuuksien on oltava luokan IA tai IB heijastimia koskevien säännön nro 3 vaatimusten mukaiset. Lisäheijastinlaitteet ja -materiaalit (mukaan luettuina kaksi heijastinta, jotka eivät ole kohdan 6.17.4 mukaisia) sallitaan, jos ne eivät heikennä pakollisten valaisimien ja merkkivalolaitteiden tehokkuutta.

6.17.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.17.4   Sijainti

6.17.4.1   Leveyssuunnassa: Ei erityisiä vaatimuksia.

6.17.4.2   Korkeussuunnassa: Maanpinnan yläpuolella vähintään 250 mm mutta enintään 900 mm (enintään 1 200 mm, jos ryhmitetty jonkin takavalaisimen kanssa; 1 500 mm, jos korirakenteen muoto estää 900 tai 1 200 mm:n raja-arvon noudattamisen tai jos laitteen käyttö ei ole pakollista kohdan 6.17.1 mukaisesti).

6.17.4.3   Pituussuunnassa: ainakin yksi sivuheijastin on asennettava ajoneuvon keskikolmannekseen, eikä etumaisin sivuheijastin saa olla kauempana kuin 3 m ajoneuvon keulasta.

Kahden vierekkäisen sivuheijastimen välinen etäisyys saa olla enintään 3 m. Tätä vaatimusta ei kuitenkaan sovelleta luokkien M1 ja N1 ajoneuvoihin.

1

1

Jos ajoneuvon rakenne estää tämän vaatimuksen noudattamisen, tätä etäisyyttä voidaan suurentaa 4 metriin. Takimmaisen sivuvalaisimen ja ajoneuvon perän välinen etäisyys ei saa olla suurempi kuin 1 m. Sellaisten moottoriajoneuvojen osalta, joiden pituus on enintään 6 m, riittää kuitenkin, että yksi sivuheijastin on asennettu ajoneuvon pituuden ensimmäiseen ja/tai viimeiseen kolmannekseen.

Sellaisten luokaan M1 moottoriajoneuvojen osalta, joiden pituus on yli 6 m mutta enintään 7 m, riittää, että yksi sivuheijastin on asennettu enintään 3 metrin etäisyydelle ajoneuvon keulasta ja yksi ajoneuvon pituuden viimeiseen kolmannekseen.

1

6.17.5   Geometrinen näkyvyys

Vaakakulma: 45° eteen- ja taaksepäin.

Pystykulma: 10° vaakatason ylä- ja alapuolella. Jos heijastin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan kuitenkin pienentää 10 asteesta 5 asteeseen.

6.17.6   Suuntaus

Sivulle.

6.17.7   Muut vaatimukset

Sivuheijastimen valaisevalla pinnalla voi olla yhteisiä osia muiden sivuvalaisimien näkyvän pinnan kanssa.

6.18   Sivuvalaisimet (sääntö nro 91)

6.18.1   Asennus

Pakollinen: kaikissa sellaisissa ajoneuvoissa, joiden pituus on suurempi kuin 6 m, lukuun ottamatta alustaohjaamoja.

Kaikissa ajoneuvoluokissa on käytettävä tyypin SM1 sivuvalaisinta. Luokan M1 ajoneuvoissa saa kuitenkin käyttää tyypin SM2 sivuvalaisimia.

1

Lisäksi alle 6 m:n pituisissa luokkien M1 ja N1 ajoneuvoissa on käytettävä sivuvalaisimia, jos niillä täydennetään kohdan 6.9.5.2 mukaisia etuvalaisimen ja kohdan 6.10.5.2 mukaisia takavalaisimen geometristä näkyvyyttä koskevia suppeampia vaatimuksia.

1

1

Valinnainen: kaikissa muissa ajoneuvoissa.

Voidaan käyttää tyypin SM1 tai SM2 sivuvalaisimia.

6.18.2   Vähimmäismäärä sivua kohti

Sellainen, että pituussuuntaista sijoitusta koskevia sääntöjä noudatetaan.

6.18.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.18.4   Sijainti

6.18.4.1   Leveyssuunnassa: ei erityisiä vaatimuksia.

6.18.4.2   Korkeussuunnassa: maanpinnan yläpuolella vähintään 250 mm ja enintään 1 500 mm (2 100 mm, jos korirakenteen muoto estää 1 500 mm:n raja-arvon noudattamisen).

6.18.4.3   Pituussuunnassa: Ainakin yksi sivuvalaisin on asennettava ajoneuvon keskikolmannekseen, eikä etumaisin sivuvalaisin saa olla yli 3 m:n etäisyydellä ajoneuvon keulasta. Kahden vierekkäisen sivuheijastimen välinen etäisyys saa olla enintään 3 m. Jos ajoneuvon rakenne estää tämän vaatimuksen noudattamisen, tätä etäisyyttä voidaan suurentaa 4 metriin.

Takimmaisen sivuvalaisimen ja ajoneuvon perän välinen etäisyys saa olla enintään 1 m.

Kuitenkin sellaisten ajoneuvojen osalta, joiden pituus on enintään 6 m, sekä alustaohjaamojen osalta riittää, että yksi sivuvalaisin on asennettu ajoneuvon pituuden ensimmäiseen ja/tai viimeiseen kolmannekseen. Sellaisten luokan M1 moottoriajoneuvojen osalta, joiden pituus on yli 6 m mutta enintään 7 m, riittää, että yksi sivuvalaisin on asennettu enintään 3 metrin etäisyydelle ajoneuvon keulasta ja yksi ajoneuvon pituuden viimeiseen kolmannekseen.

1

6.18.5   Geometrinen näkyvyys

Vaakakulma: 45° eteen- ja taaksepäin. Kuitenkin sellaisten ajoneuvojen osalta, joihin sivuvalaisimien asennus on valinnaista, tämä arvo voidaan pienentää 30 asteeseen.

Jos ajoneuvossa on sivuvalaisimet, joita käytetään etu- ja takasuuntavalaisimien suppeamman geometrisen näkyvyyden täydentämiseen kohdan 6.5.5.2 mukaisesti ja/tai suuntavalaisimien suppeamman geometrisen näkyvyyden täydentämiseen kohtien 6.9.5.2 ja 6.10.5.2 mukaisesti, kulmat ovat seuraavat: 45° ajoneuvon etu- ja takaosaan päin ja 30° ajoneuvon keskustaan päin (ks. kuva kohdassa 6.5.5.2).

Pystykulma: 10° vaakatason ylä- ja alapuolella. Jos valaisin asennetaan matalammalle kuin 750 mm (mitattuna kohdan 5.8.1 mukaisesti), kulmaa alaspäin voidaan kuitenkin pienentää 10 asteesta 5 asteeseen.

6.18.6   Suuntaus

Sivulle.

6.18.7   Sähköliitännät

Alle 6 m:n pituisissa luokkien M1 ja N1 ajoneuvoissa ruskeankeltaiset sivuvalaisimet saavat olla vilkkuvia, mikäli ne vilkkuvat samassa tahdissa ja samalla taajuudella kuin ajoneuvon samalla puolella sijaitsevat suuntavalaisimet.

1

1

Luokkien M2, M3, N2, N3, O3 ja O4 ajoneuvojen pakolliset ruskeankeltaiset sivuvalaisimet saavat vilkkua samanaikaisesti kuin ajoneuvon samalla puolella sijaitsevat suuntavalaisimet. Nämä ruskeankeltaiset sivuvalaisimet eivät kuitenkaan saa vilkkua, jos ajoneuvon sivulle on asennettu luokan 5 sivusuuntavalaisimet kohdan 6.5.3.1 mukaisesti.

2

3

2

3

3

4

6.18.8   Ilmaisin

Ilmaisin on valinnainen. Jos sellainen on, sen tehtävän toteuttaa etu- ja takavalaisimia varten vaadittu ilmaisin.

6.18.9   Muut vaatimukset

Kun takimmaisin sivuvalaisin on yhdistetty takavalaisimeen, joka on rakenteellisesti yhdistetty takasumuvalaisimeen tai jarruvalaisimeen, sivuvalaisimen fotometrisiä ominaisuuksia voidaan muuttaa takasumuvalaisimen tai jarruvalaisimen ollessa toiminnassa.

Takasivuvalaisinten on oltava ruskeankeltaisia, jos ne vilkkuvat yhdessä takasuuntavalaisimen kanssa.

6.19   Huomiovalaisin (sääntö nro 87)

6.19.1   Asennus

Pakollinen moottoriajoneuvoissa. Kielletty perävaunuissa.

6.19.2   Lukumäärä

Kaksi.

6.19.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.19.4   Sijainti

6.19.4.1   Leveyssuunnassa: Näkyvien pintojen sisäreunojen välinen etäisyys vertailuakselien suuntaisesti on oltava vähintään 600 mm.

Tätä etäisyyttä voidaan pienentää 400 mm:iin, jos ajoneuvon kokonaisleveys on pienempi kuin 1 300 mm.

6.19.4.2   Korkeussuunnassa: vähintään 250 mm:n mutta enintään 1 500 mm:n korkeudella maanpinnasta.

6.19.4.3   Pituussuunnassa: ajoneuvon etuosassa. Tämä vaatimus katsotaan täytetyksi, jos lähetetty valo ei häiritse kuljettajaa suoraan tai epäsuorasti epäsuoran näkemän tarjoavien laitteiden ja/tai ajoneuvon muiden heijastavien pintojen kautta.

6.19.5   Geometrinen näkyvyys

Vaakakulma: ulospäin 20° ja sisäänpäin 20°.

Pystykulma: ylöspäin 10° ja alaspäin 10°.

6.19.6   Suuntaus

Eteenpäin.

6.19.7   Sähköliitännät

6.19.7.1   Huomiovalaisimen on kytkeydyttävä päälle automaattisesti, kun moottorin (käyttövoimajärjestelmän) käynnistys- ja/tai pysäytyslaite on sellaisessa asennossa, joka mahdollistaa moottorin (käyttövoimajärjestelmän) toiminnan. Huomiovalot voivat kuitenkin pysyä pois päältä seuraavissa olosuhteissa:

| 6.19.7.1.1 | automaattivaihteisto on pysäköintiasennossa tai |
| --- | --- |

6.19.7.1.1

automaattivaihteisto on pysäköintiasennossa tai

| 6.19.7.1.2 | seisontajarru on kytkettynä tai |
| --- | --- |

6.19.7.1.2

seisontajarru on kytkettynä tai

| 6.19.7.1.3 | ennen kuin ajoneuvo lähtee ensimmäisen kerran liikkeelle sen jälkeen, kun käyttövoimajärjestelmä on käynnistetty manuaalisesti. |
| --- | --- |

6.19.7.1.3

ennen kuin ajoneuvo lähtee ensimmäisen kerran liikkeelle sen jälkeen, kun käyttövoimajärjestelmä on käynnistetty manuaalisesti.

6.19.7.2   Huomiovalaisimet saa olla mahdollista kytkeä pois päältä manuaalisesti silloin, kun ajoneuvon nopeus on alle 10 km/h, sillä edellytyksellä, että ne kytkeytyvät päälle automaattisesti, kun ajoneuvon nopeus ylittää 10 km/h tai kun ajoneuvo on kulkenut yli 100 metrin matkan, ja että ne pysyvät päällä siihen saakka, kun ne jälleen tarkoituksellisesti kytketään pois.

6.19.7.3   Huomiovalaisimien on kytkeydyttävä pois päältä automaattisesti silloin, kun moottorin (käyttövoimajärjestelmän) käynnistävä laite menee asentoon, jossa moottorin (käyttövoimajärjestelmän) toiminta ei ole mahdollista, tai kun etusumuvalaisimet tai ajovalaisimet kytketään päälle. Tämä ei koske tilannetta, jossa kaukovalaisimia käytetään lyhyin välein välkkyvän merkkivalon tuottamiseen (19).

19

6.19.7.4   Kohdassa 5.11 tarkoitetut valaisimet saavat kytkeytyä päälle, kun huomiovalaisimet on kytketty toimintaan.

6.19.7.5   Jos etusuuntavalaisimen ja huomiovalaisimen välinen etäisyys on enintään 40 mm, huomiovalaisimen sähköliitännät ajoneuvon asianomaisella sivulla voivat olla sellaiset, että

| a) | valaisin kytkeytyy pois päältä tai |
| --- | --- |

a)

valaisin kytkeytyy pois päältä tai

| b) | sen valovoima pienenee koko siksi ajaksi (sekä ON- että OFF-syklin ajaksi), jolloin etusuuntavalaisin on toiminnassa. |
| --- | --- |

b)

sen valovoima pienenee koko siksi ajaksi (sekä ON- että OFF-syklin ajaksi), jolloin etusuuntavalaisin on toiminnassa.

6.19.7.6   Jos suuntavalaisin on rakenteellisesti yhdistetty huomiovalaisimen kanssa, huomiovalaisimen sähköliitäntöjen ajoneuvon asianomaisella sivulla on oltava sellaiset, että huomiovalaisin kytkeytyy pois päältä koko siksi ajaksi (sekä ON- että OFF-syklin ajaksi), jolloin suuntavalaisin on toiminnassa.

6.19.8   Ilmaisin

Suljetun virtapiirin ilmaisin on valinnainen. Vikaantumisesta ilmoittava ilmaisin on kuitenkin pakollinen, jos sitä edellytetään komponenttia koskevassa säännössä.

6.19.9   Muut vaatimukset

Ei vaatimuksia.

6.20   Kulmavalaisin (sääntö nro 119)

6.20.1   Asennus

Valinnainen moottoriajoneuvoissa.

6.20.2   Lukumäärä

Kaksi.

6.20.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.20.4   Sijainti

6.20.4.1   Leveyssuunnassa: yksi kulmavalaisin ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason molemmilla puolilla.

6.20.4.2   Pituussuunnassa: enintään 1 000 mm keulasta.

| Korkeussuunnassa | : | vähintään 250 mm maanpinnan yläpuolella
  enintään 900 mm maanpinnan yläpuolella. |
| --- | --- | --- |

Korkeussuunnassa

:

vähintään 250 mm maanpinnan yläpuolella

enintään 900 mm maanpinnan yläpuolella.

Mikään vertailuakselin suuntaisen näkyvän pinnan piste ei kuitenkaan saa olla korkeammalla kuin lähivalaisimen vertailuakselin suuntaisen näkyvän pinnan korkein piste.

6.20.5   Geometrinen näkyvyys

Määritetään kulmien α ja β avulla kohdan 2.13 mukaisesti:

| | α = 10° ylöspäin ja alaspäin |
| --- | --- |

α = 10° ylöspäin ja alaspäin

| | β = 30–60° ulospäin. |
| --- | --- |

β = 30–60° ulospäin.

6.20.6   Suuntaus

Sellainen, että valaisimet täyttävät geometristä näkyvyyttä koskevat vaatimukset.

6.20.7   Sähköliitännät

Kulmavalaisimien liitäntöjen on oltava sellaiset, että ne voidaan aktivoida vain silloin, kun kaukovalaisimet tai lähivalaisimet ovat toiminnassa.

6.20.7.1   Kulmavalaisin ajoneuvon jommallakummalla sivulla saa syttyä automaattisesti vain, kun suuntavalaisimet ajoneuvon samalla puolella ovat päällä ja/tai kun ohjauskulma kääntyy suoraan eteenpäin -asennosta kyseiselle ajoneuvon sivulle.

Kulmavalaisimen on sammuttava automaattisesti, kun suuntavalaisin kytketään pois päältä ja/tai ohjauskulma on palannut suoraan eteenpäin -asentoon.

6.20.7.2   Kun peruutusvalaisin on kytkettynä päälle, molemmat kulmavalaisimet voivat kytkeytyä päälle samanaikaisesti riippumatta ohjauspyörän tai suuntavalaisimien asennosta. Tällöin molempien kulmavalaisimien on kytkeydyttävä pois päältä,

| a) | kun peruutusvalaisin kytketään päälle; tai |
| --- | --- |

a)

kun peruutusvalaisin kytketään päälle; tai

| b) | kun ajoneuvon nopeus eteenpäin ylittää arvon 10 km/h. |
| --- | --- |

b)

kun ajoneuvon nopeus eteenpäin ylittää arvon 10 km/h.

6.20.8   Ilmaisin

Ei mitään.

6.20.9   Muut vaatimukset

Kulmavalaisimet eivät saa kytkeytyä päälle, kun ajoneuvon nopeus on suurempi kuin 40 km/h.

6.21   Näkyvyysmerkinnät (sääntö nro 104)

6.21.1   Asennus

6.21.1.1   Kielletty luokkien M1 ja O1 ajoneuvoissa

1

1

6.21.1.2   Pakollinen:

| 6.21.1.2.1 | Takana:
  täydellinen ääriviivamerkintä seuraavien luokkien ajoneuvoissa, joiden leveys on yli 2 100 mm:






  a) | N2, kun enimmäispaino ylittää 7,5 tonnia, ja N3 (lukuun ottamatta alustaohjaamoja, keskeneräisiä ajoneuvoja ja puoliperävaunutraktoreita) |
| --- | --- | --- |

6.21.1.2.1

Takana:

täydellinen ääriviivamerkintä seuraavien luokkien ajoneuvoissa, joiden leveys on yli 2 100 mm:

a)

N2, kun enimmäispaino ylittää 7,5 tonnia, ja N3 (lukuun ottamatta alustaohjaamoja, keskeneräisiä ajoneuvoja ja puoliperävaunutraktoreita)

2

3

| b) | O3 ja O4 (lukuun ottamatta keskeneräisiä ajoneuvoja). |
| --- | --- |

b)

O3 ja O4 (lukuun ottamatta keskeneräisiä ajoneuvoja).

3

4

| 6.21.1.2.2 | Sivuilla:






  6.21.1.2.2.1 | osittainen ääriviivamerkintä seuraavien luokkien ajoneuvoissa, joiden pituus on yli 6 000 mm (perävaunun vetoakseli mukaan luettuna):






  a) | N2, kun enimmäispaino ylittää 7,5 tonnia, ja N3 (lukuun ottamatta alustaohjaamoja, keskeneräisiä ajoneuvoja ja puoliperävaunutraktoreita) |
| --- | --- | --- | --- |

6.21.1.2.2

Sivuilla:

6.21.1.2.2.1

osittainen ääriviivamerkintä seuraavien luokkien ajoneuvoissa, joiden pituus on yli 6 000 mm (perävaunun vetoakseli mukaan luettuna):

a)

N2, kun enimmäispaino ylittää 7,5 tonnia, ja N3 (lukuun ottamatta alustaohjaamoja, keskeneräisiä ajoneuvoja ja puoliperävaunutraktoreita)

2

3

| b) | O3 ja O4 (lukuun ottamatta keskeneräisiä ajoneuvoja). |
| --- | --- |

b)

O3 ja O4 (lukuun ottamatta keskeneräisiä ajoneuvoja).

3

4

| 6.21.1.2.3 | Pakollisen ääriviivamerkinnän sijasta voidaan käyttää linjamerkintää, jos ajoneuvon muoto, rakenne, malli tai käyttötapa on sellainen, että ääriviivamerkintää ei voida asentaa. |
| --- | --- |

6.21.1.2.3

Pakollisen ääriviivamerkinnän sijasta voidaan käyttää linjamerkintää, jos ajoneuvon muoto, rakenne, malli tai käyttötapa on sellainen, että ääriviivamerkintää ei voida asentaa.

| 6.21.1.2.4 | Jos ajoneuvon korin ulkopinnat ovat osittain joustavaa materiaalia, linjamerkintä on kiinnitettävä ajoneuvon jäykkiin osiin. Muut näkyvyysmerkintöjen osat voidaan kiinnittää joustavaan materiaaliin. Jos ajoneuvon korin ulkopinnat ovat kokonaisuudessaan joustavaa materiaalia, linjamerkintä voidaan kiinnittää joustavaan materiaaliin. |
| --- | --- |

6.21.1.2.4

Jos ajoneuvon korin ulkopinnat ovat osittain joustavaa materiaalia, linjamerkintä on kiinnitettävä ajoneuvon jäykkiin osiin. Muut näkyvyysmerkintöjen osat voidaan kiinnittää joustavaan materiaaliin. Jos ajoneuvon korin ulkopinnat ovat kokonaisuudessaan joustavaa materiaalia, linjamerkintä voidaan kiinnittää joustavaan materiaaliin.

| 6.21.1.2.5 | Jos valmistaja voi tutkimuslaitoksen suorittaman tarkastuksen jälkeen osoittaa tyyppihyväksyntäviranomaiselle, että kohtien 6.21.2–6.21.7.5 vaatimuksia ei ole mahdollista noudattaa sellaisten toiminnallisten vaatimusten vuoksi, jotka edellyttävät ajoneuvon erityistä muotoa, rakennetta tai mallia, voidaan joidenkin vaatimusten osittaista täyttymistä pitää hyväksyttävänä. Tämän hyväksynnän ehtona on se, että vaatimukset täyttyvät aina, kun se on mahdollista, ja että osittain vaatimukset täyttäviä näkyvyysmerkintöjä on ajoneuvossa mahdollisimman paljon. Tämä voi tarkoittaa lisäkiinnikkeiden tai levyjen asentamista soveltuviin paikkoihin säännön nro 104 mukaisten materiaalien kiinnittämistä varten, jotta varmistetaan näkyvyystavoitteen mukaiset selkeät ja yhdenmukaiset merkinnät.
  Jos vaatimusten osittainen täyttyminen katsotaan hyväksyttäväksi, osa näkyvyysmerkinnöistä voidaan korvata heijastimilla, kuten säännön nro 3 mukaisilla luokan IV A lasiheijastimilla tai säännön nro 104 mukaisilla luokan C fotometriset vaatimukset täyttävillä heijastinmateriaaleilla. Tällöin heijastimia on asennettava vähintään 1 500 mm:n välein.
  Tarvittavat tiedot on esitettävä ilmoituslomakkeessa. |
| --- | --- |

6.21.1.2.5

Jos valmistaja voi tutkimuslaitoksen suorittaman tarkastuksen jälkeen osoittaa tyyppihyväksyntäviranomaiselle, että kohtien 6.21.2–6.21.7.5 vaatimuksia ei ole mahdollista noudattaa sellaisten toiminnallisten vaatimusten vuoksi, jotka edellyttävät ajoneuvon erityistä muotoa, rakennetta tai mallia, voidaan joidenkin vaatimusten osittaista täyttymistä pitää hyväksyttävänä. Tämän hyväksynnän ehtona on se, että vaatimukset täyttyvät aina, kun se on mahdollista, ja että osittain vaatimukset täyttäviä näkyvyysmerkintöjä on ajoneuvossa mahdollisimman paljon. Tämä voi tarkoittaa lisäkiinnikkeiden tai levyjen asentamista soveltuviin paikkoihin säännön nro 104 mukaisten materiaalien kiinnittämistä varten, jotta varmistetaan näkyvyystavoitteen mukaiset selkeät ja yhdenmukaiset merkinnät.

Jos vaatimusten osittainen täyttyminen katsotaan hyväksyttäväksi, osa näkyvyysmerkinnöistä voidaan korvata heijastimilla, kuten säännön nro 3 mukaisilla luokan IV A lasiheijastimilla tai säännön nro 104 mukaisilla luokan C fotometriset vaatimukset täyttävillä heijastinmateriaaleilla. Tällöin heijastimia on asennettava vähintään 1 500 mm:n välein.

Tarvittavat tiedot on esitettävä ilmoituslomakkeessa.

6.21.1.3   Valinnainen:

| 6.21.1.3.1 | Takana ja sivuilla:
  kaikissa muissa ajoneuvoluokissa, joita ei ole mainittu kohdissa 6.21.1.1 ja 6.21.1.2, mukaan luettuina puoliperävaunun vetovaunun ja alustaohjaamon ohjaamot.
  Osittaista tai täydellistä ääriviivamerkintää voidaan käyttää pakollisten linjamerkkien sijaan, ja täydellistä ääriviivamerkintää voidaan käyttää pakollisen osittaisen ääriviivamerkinnän sijaan. |
| --- | --- |

6.21.1.3.1

Takana ja sivuilla:

kaikissa muissa ajoneuvoluokissa, joita ei ole mainittu kohdissa 6.21.1.1 ja 6.21.1.2, mukaan luettuina puoliperävaunun vetovaunun ja alustaohjaamon ohjaamot.

Osittaista tai täydellistä ääriviivamerkintää voidaan käyttää pakollisten linjamerkkien sijaan, ja täydellistä ääriviivamerkintää voidaan käyttää pakollisen osittaisen ääriviivamerkinnän sijaan.

| 6.21.1.3.2 | Edessä:
  Pakollinen luokkien O2, O3 ja O4 ajoneuvoissa.
  Osittaista tai täydellistä ääriviivamerkintää ei saa käyttää edessä. |
| --- | --- |

6.21.1.3.2

Edessä:

Pakollinen luokkien O2, O3 ja O4 ajoneuvoissa.

2

3

4

Osittaista tai täydellistä ääriviivamerkintää ei saa käyttää edessä.

6.21.2   Lukumäärä

Käyttötavan mukaisesti.

6.21.3   Sijoittelu

Näkyvyysmerkintöjen on oltava mahdollisimman lähellä vaaka- ja pystyasentoa ajoneuvon muodon, rakenteen, mallin ja toiminnallisten vaatimusten mukaisesti. Jos tämä ei ole mahdollista, täydellisten ja osittaisten ääriviivamerkintöjen on mahdollisimman tarkasti noudatettava ajoneuvon ääriviivojen muotoa.

Lisäksi näkyvyysmerkinnät on sijoitettava mahdollisimman tasaisin välein ajoneuvon vaakasuuntaisten mittojen alueelle, jotta ajoneuvon kokonaispituus ja/tai -leveys käy niiden perusteella ilmi.

6.21.4   Sijainti

6.21.4.1   Leveyssuunnassa:

6.21.4.1.1   Näkyvyysmerkintöjen on oltava mahdollisimman lähellä ajoneuvon reunaa.

6.21.4.1.2   Näkyvyysmerkintöjen yhteenlasketun vaakasuuntaisen pituuden on oltava ajoneuvoon asennettuna vähintään 70 prosenttia ajoneuvon kokonaisleveydestä; mukaan ei lasketa yksittäisten osien mahdollisia vaakasuuntaisia päällekkäisyyksiä.

6.21.4.2   Pituussuunnassa:

6.21.4.2.1   Näkyvyysmerkintöjen on oltava mahdollisimman lähellä ajoneuvon päitä ja ulotuttava lähemmäs kuin 600 mm:n etäisyydelle ajoneuvon kummastakin päästä.

6.21.4.2.1.1   Moottoriajoneuvojen osalta kummastakin ajoneuvon päästä tai puoliperävaunun vetoajoneuvojen osalta ohjaamon kummastakin päästä.

Vaihtoehtoisesti voidaan kuitenkin asentaa 2 400 mm:n sisään moottoriajoneuvon keulasta säännön nro 3 mukaisia luokan IV A tai säännön nro 104 mukaisia luokan C heijastimia ja niiden jälkeen vaaditut näkyvyysmerkinnät seuraavasti:

| a) | heijastin, jonka koko on vähintään 25 cm2 |
| --- | --- |

a)

heijastin, jonka koko on vähintään 25 cm2

2

| b) | yksi heijastin enintään 600 mm:n etäisyydelle ajoneuvon keulasta |
| --- | --- |

b)

yksi heijastin enintään 600 mm:n etäisyydelle ajoneuvon keulasta

| c) | lisäheijastimia enintään 600 mm:n välein |
| --- | --- |

c)

lisäheijastimia enintään 600 mm:n välein

| d) | takimmaisen heijastimen ja näkyvyysmerkinnän alun välinen etäisyys ei saa olla suurempi kuin 600 mm. |
| --- | --- |

d)

takimmaisen heijastimen ja näkyvyysmerkinnän alun välinen etäisyys ei saa olla suurempi kuin 600 mm.

6.21.4.2.1.2   Perävaunujen osalta tarkoitetaan ajoneuvon kumpaakin päätä (vetoakselia lukuun ottamatta).

6.21.4.2.2   Näkyvyysmerkintöjen yhteenlasketun vaakasuuntaisen pituuden on ajoneuvoon asennettuna oltava vähintään 70 prosenttia seuraavasta (mukaan ei lasketa yksittäisten osien mahdollisia vaakasuuntaisia päällekkäisyyksiä):

6.21.4.2.2.1   moottoriajoneuvojen osalta ajoneuvon pituus tai puoliperävaunun vetovaunujen osalta ohjaamon pituus, jos sellainen on asennettu. Jos käytetään kohdan 6.21.4.2.1.1 mukaista vaihtoehtoista merkintää, etäisyys enintään 2 400 mm ajoneuvon keulasta sen perään.

Kokonaispituus

Moottoriajoneuvo

A on etäisyys etummaisesta näkyvyysmerkinnästä ajoneuvon keulaan. A:n enimmäisarvo on 2 400 mm (ks. kohta 6.21.4.2.1.1).

6.21.4.2.2.2   Perävaunujen osalta ajoneuvon pituus (ilman vetoakselia).

Perävaunu

Kokonaispituus ilman vetoakselia

6.21.4.3   Korkeussuunnassa:

6.21.4.3.1   Linjamerkinnät ja ääriviivamerkinnät, alemmat osat:

Mahdollisimman alhaalla seuraavissa rajoissa:

| | Vähimmäisarvo: 250 mm maanpinnan yläpuolella. |
| --- | --- |

Vähimmäisarvo: 250 mm maanpinnan yläpuolella.

| | Enimmäisarvo: 1 500 mm maanpinnan yläpuolella. |
| --- | --- |

Enimmäisarvo: 1 500 mm maanpinnan yläpuolella.

Enimmäisasennuskorkeudeksi voidaan kuitenkin hyväksyä 2 500 mm, jos 1 500 mm:n enimmäisarvon noudattaminen ei ole mahdollista ajoneuvon muodon, rakenteen, mallin tai käyttötavan vuoksi tai jos se on tarpeen kohtien 6.21.4.1.2 ja 6.21.4.2.2 vaatimusten taikka linjamerkintöjen vaakasuuntaisen sijainnin tai ääriviivamerkintöjen alempien osien vaakasuuntaisen sijainnin noudattamiseksi.

Perusteet sille, että näkyvyysmerkinnät sijoitetaan yli 1 500 mm:n korkeudelle, on esitettävä ilmoituslomakkeessa.

6.21.4.3.2   Ääriviivamerkinnät, ylemmät osat:

Mahdollisimman korkealle mutta enintään 400 mm:n etäisyydelle ajoneuvon yläreunasta.

6.21.5   Näkyvyys

Havaittavuutta parantavien näkyvyysmerkintöjen katsotaan olevat näkyvissä, jos vähintään 70 prosenttia paikalleen asennetun merkinnän valaisevasta pinnasta on näkyvissä, kun sitä tarkastellaan jäljempänä määriteltyjen tarkastelutasojen eri kohdista:

| 6.21.5.1 | Takana olevien näkyvyysmerkintöjen osalta (ks. liite 11, kuvat 1a ja 1b) tarkastelutaso on kohtisuorassa ajoneuvon pituusakseliin nähden ja sijaitsee 25 m:n päässä ajoneuvon reunasta ja rajoittuu seuraaviin:






  6.21.5.1.1 | korkeussuunnassa kaksi vaakasuuntaista tasoa, jotka sijaitsevat 1,0 ja 3,0 metriä maanpinnan yläpuolella |
| --- | --- | --- |

6.21.5.1

Takana olevien näkyvyysmerkintöjen osalta (ks. liite 11, kuvat 1a ja 1b) tarkastelutaso on kohtisuorassa ajoneuvon pituusakseliin nähden ja sijaitsee 25 m:n päässä ajoneuvon reunasta ja rajoittuu seuraaviin:

6.21.5.1.1

korkeussuunnassa kaksi vaakasuuntaista tasoa, jotka sijaitsevat 1,0 ja 3,0 metriä maanpinnan yläpuolella

| 6.21.5.1.2 | leveyssuunnassa kaksi pystysuuntaista tasoa, jotka muodostavat 4 asteen kulman ulospäin ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta ja kulkevat niiden ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason kanssa samansuuntaisten vaakasuorien tasojen, jotka rajaavat ajoneuvon kokonaisleveyden, ja ajoneuvon pituusakselin kanssa kohtisuorassa olevan, ajoneuvon pään rajaavan tason leikkauskohdan läpi. |
| --- | --- |

6.21.5.1.2

leveyssuunnassa kaksi pystysuuntaista tasoa, jotka muodostavat 4 asteen kulman ulospäin ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta ja kulkevat niiden ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason kanssa samansuuntaisten vaakasuorien tasojen, jotka rajaavat ajoneuvon kokonaisleveyden, ja ajoneuvon pituusakselin kanssa kohtisuorassa olevan, ajoneuvon pään rajaavan tason leikkauskohdan läpi.

| 6.21.5.2 | Sivulla olevien näkyvyyttä parantavien merkintöjen osalta (ks. liite 11, kuva 2) tarkastelutaso on samansuuntainen kuin ajoneuvon pituussuuntainen keskitaso ja sijaitsee 25 m:n päässä ajoneuvon ulkoreunasta ja rajoittuu seuraaviin:






  6.21.5.2.1 | korkeussuunnassa kaksi vaakasuuntaista tasoa, jotka sijaitsevat 1,0 ja 1,5 metriä maanpinnan yläpuolella |
| --- | --- | --- |

6.21.5.2

Sivulla olevien näkyvyyttä parantavien merkintöjen osalta (ks. liite 11, kuva 2) tarkastelutaso on samansuuntainen kuin ajoneuvon pituussuuntainen keskitaso ja sijaitsee 25 m:n päässä ajoneuvon ulkoreunasta ja rajoittuu seuraaviin:

6.21.5.2.1

korkeussuunnassa kaksi vaakasuuntaista tasoa, jotka sijaitsevat 1,0 ja 1,5 metriä maanpinnan yläpuolella

| 6.21.5.2.2 | leveyssuunnassa kaksi pystysuuntaista tasoa, jotka muodostavat 4 asteen kulman ulospäin ajoneuvon pituusakselin kanssa kohtisuorassa olevasta tasosta ja kulkevat niiden ajoneuvon pituusakselin kanssa kohtisuorassa olevien pystysuuntaisten tasojen, jotka rajaavat ajoneuvon kokonaispituuden, ja ajoneuvon ulkoreunan leikkauskohdan kautta. |
| --- | --- |

6.21.5.2.2

leveyssuunnassa kaksi pystysuuntaista tasoa, jotka muodostavat 4 asteen kulman ulospäin ajoneuvon pituusakselin kanssa kohtisuorassa olevasta tasosta ja kulkevat niiden ajoneuvon pituusakselin kanssa kohtisuorassa olevien pystysuuntaisten tasojen, jotka rajaavat ajoneuvon kokonaispituuden, ja ajoneuvon ulkoreunan leikkauskohdan kautta.

6.21.6   Suuntaus

6.21.6.1   Sivuilla:

mahdollisimman samansuuntaisesti ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason kanssa ajoneuvon muodon, rakenteen, muotoilun ja toiminnalliset vaatimukset huomioon ottaen. Jos tämä ei ole mahdollista, täydellisten ja osittaisten ääriviivamerkintöjen on mahdollisimman tarkasti noudatettava ajoneuvon ääriviivojen muotoa.

6.21.6.2   Takana ja edessä:

mahdollisimman samansuuntaisesti ajoneuvon poikittaissuuntaisen tason kanssa ajoneuvon muodon, rakenteen, muotoilun ja toiminnalliset vaatimukset huomioon ottaen. Jos tämä ei ole mahdollista, merkintöjen on mahdollisimman tarkasti noudatettava ajoneuvon ääriviivojen muotoa.

6.21.7   Muut vaatimukset

6.21.7.1   Näkyvyysmerkintöjä pidetään yhtäjaksoisina, jos etäisyys vierekkäisten osien välillä on mahdollisimman pieni ja enintään 50 prosenttia lyhimmän vierekkäisen osan pituudesta. Jos valmistaja voi kuitenkin tyyppihyväksyntäviranomaista tyydyttävällä tavalla osoittaa, että 50 prosentin vaatimusta on mahdotonta täyttää, vierekkäisten osien välinen etäisyys voi olla suurempi kuin 50 prosenttia lyhimmän vierekkäisen osan pituudesta. Sen on kuitenkin oltava mahdollisimman pieni ja enintään 1 000 mm.

6.21.7.2   Jos kyseessä on osittainen ääriviivamerkintä, kaikki yläkulmat on merkittävä kahdella viivalla, jotka ovat 90 asteen kulmassa toisiinsa nähden ja joiden pituus on vähintään 250 mm. Jos tämä ei ole mahdollista, merkintöjen on mahdollisimman tarkasti noudatettava ajoneuvon ääriviivojen muotoa.

6.21.7.3   Ajoneuvon takaosan näkyvyysmerkintöjen etäisyyden kaikista pakollisista jarruvalaisimista on oltava suurempi kuin 200 mm.

6.21.7.4   Jos ajoneuvon takaosaan on asennettu säännön nro 70 muutossarjan 01 mukaisia merkkikylttejä, niitä voidaan valmistajan niin halutessa pitää takaosan näkyvyysmerkintöjen osana laskettaessa näkyvyysmerkintöjen pituutta ja etäisyyttä ajoneuvon reunasta.

6.21.7.5   Näkyvyysmerkinnöille ajoneuvossa varattujen paikkojen on mahdollistettava merkintöjen asentaminen vähintään 60 mm:n levyisinä.

6.22   Mukautuva etuvalaisujärjestelmä, AFS-järjestelmä (sääntö nro 123)

Ellei jäljempänä muuta määrätä, AFS-järjestelmän (Adaptive Front Lighting System) vastaaviin osiin sovelletaan kaukovalaisimia (kohta 6.1) ja lähivalaisimia (kohta 6.2) koskevia tämän säännön vaatimuksia.

6.22.1   Asennus

Valinnainen moottoriajoneuvoissa. Kielletty perävaunuissa.

6.22.2   Lukumäärä

Yksi.

6.22.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.22.4   Sijainti

Ennen seuraavassa tarkoitettuja testejä AFS-järjestelmä on asetettava neutraaliin asentoon.

6.22.4.1   Leveys- ja pituussuunnassa:

Niiden valaisinyksiköiden, jotka hyväksynnän hakijan kuvauksen mukaan aktivoidaan samanaikaisesti tietyn valaisutoiminnon tai valaisumuodon tuottamiseksi, on kyseisen valaisutoiminnon tai -muodon osalta täytettävä kohdissa 6.22.4.1.1–6.22.4.1.4 esitetyt vaatimukset.

Kaikki mitat viittaavat valaisinyksiköiden näkyvien pintojen lähimpään reunaan vertailuakselin suunnassa tarkasteltuna.

6.22.4.1.1   Kaksi symmetrisesti sijoitettua valaisinyksikköä asetetaan kohtien 6.1.4 ja 6.2.4 vaatimusten mukaiselle korkeudelle. ’Kahdella symmetrisesti sijoitetulla valaisinyksiköllä’ tarkoitetaan kahta valaisinyksikköä, yhtä ajoneuvon kummallakin sivustalla, jotka sijaitsevat siten, että niiden näkyvien pintojen (geometriset) painopisteet ovat samalla korkeudella ja samalla etäisyydellä ajoneuvon pituussuuntaisesta keskitasosta 50 mm:n tarkkuudella. Niiden valoa lähettävät pinnat, valaisevat pinnat ja valotehot voivat kuitenkin olla erilaiset.

6.22.4.1.2   Mahdolliset lisävalaisinyksiköt ajoneuvon kummalla tahansa sivustalla on sijoitettava niin, että niiden etäisyys lähimmästä valaisinyksiköstä on vaakasuunnassa enintään 140 mm (20) (kuvassa mitta E) ja pystysuunnassa ylöspäin tai alaspäin enintään 400 mm (kuvassa mitta D).

20

6.22.4.1.3   Kaikkien kohdassa 6.22.4.1.2 tarkoitettujen lisävalaisinyksiköiden etäisyyden maanpinnasta on oltava vähintään 250 mm (kuvassa mitta F), ja ne voivat sijaita enintään kohdassa 6.2.4.2 esitetyllä korkeudella maanpinnasta (kuvassa mitta G).

6.22.4.1.4   Lisäksi leveyssuunnassa:

Lähivalon kunkin valaisumuodon osalta:

Ajoneuvon kummallakin puolella ainakin yhden valaisinyksikön on sijaittava niin, että sen näkyvän pinnan uloimman reunan etäisyys ajoneuvon uloimmasta reunasta on korkeintaan 400 mm (kuvassa mitta A),

Näkyvien pintojen sisäreunojen välisen etäisyyden vertailuakselien suuntaisesti on oltava vähintään 600 mm. Tätä vaatimusta ei kuitenkaan sovelleta luokkien M1 ja N1 ajoneuvoihin. Kaikkien muiden moottoriajoneuvoluokkien osalta vähimmäisetäisyys voi olla 400 mm, mikäli ajoneuvon kokonaisleveys on alle 1 300 mm.

1

1

AFS-järjestelmän valaisinyksiköiden 1–11 näkyvät pinnat (esimerkki)

Image 8

Valaisinyksiköt, jotka aktivoituvat samanaikaisesti tiettyä valaisumuotoa varten:
  Image 9

| Numerot 3 ja 9 | : | (kaksi symmetrisesti sijoitettua valaisinyksikköä) |
| --- | --- | --- |
| Numerot 1 ja 11 | : | (kaksi symmetrisesti sijoitettua valaisinyksikköä) |
| Numerot 4 ja 8 | : | (kaksi lisävalaisinyksikköä) |

Numerot 3 ja 9

:

(kaksi symmetrisesti sijoitettua valaisinyksikköä)

Numerot 1 ja 11

:

(kaksi symmetrisesti sijoitettua valaisinyksikköä)

Numerot 4 ja 8

:

(kaksi lisävalaisinyksikköä)

Valaisinyksiköt, jotka eivät aktivoidu kyseistä valaisumuotoa varten:
  Image 10

| Numerot 2 ja 10 | : | (kaksi symmetrisesti sijoitettua valaisinyksikköä) |
| --- | --- | --- |
| Numero 5 | : | (lisävalaisinyksikkö) |
| Numerot 6 ja 7 | : | (kaksi symmetrisesti sijoitettua valaisinyksikköä) |

Numerot 2 ja 10

:

(kaksi symmetrisesti sijoitettua valaisinyksikköä)

Numero 5

:

(lisävalaisinyksikkö)

Numerot 6 ja 7

:

(kaksi symmetrisesti sijoitettua valaisinyksikköä)

Mitat vaakasuunnassa (mm):

| | A ≤ 400 |
| --- | --- |

A ≤ 400

| | B ≥ 600, tai ≥ 400 jos ajoneuvon kokonaisleveys < 1 300 mm. Luokkien M1 ja N1 ajoneuvot: ei vaatimuksia. |
| --- | --- |

B ≥ 600, tai ≥ 400 jos ajoneuvon kokonaisleveys < 1 300 mm. Luokkien M1 ja N1 ajoneuvot: ei vaatimuksia.

1

1

| | C ≤ 200 |
| --- | --- |

C ≤ 200

| | E ≤ 140 |
| --- | --- |

E ≤ 140

Mitat pystysuunnassa (mm):

| | D ≤ 400 |
| --- | --- |

D ≤ 400

| | F ≥ 250 |
| --- | --- |

F ≥ 250

| | G ≤ 1 200 |
| --- | --- |

G ≤ 1 200

6.22.4.2   Pituussuunnassa:

Kaikki AFS-järjestelmän valaisinyksiköt on asennettava ajoneuvon eteen. Tämä vaatimus katsotaan täytetyksi, jos lähetetty valo ei häiritse kuljettajaa suoraan tai epäsuorasti epäsuoran näkemän tarjoavien laitteiden ja/tai ajoneuvon muiden heijastavien pintojen kautta.

6.22.5   Geometrinen näkyvyys

Ajoneuvon kummallakin puolella jokaisen tuotettavan valaisutoiminnon ja -muodon osalta:

Vähintään yhden niistä valaisinyksiköistä, jotka hakijan toimittaman kuvauksen mukaan aktivoituvat samanaikaisesti valaisutoiminnon ja valaisumuodon tai -muotojen tuottamista varten, on oltava tämän säännön kohdissa 6.1.5 ja 6.2.5 tarkoitetuille vastaaville valaisutoiminnoille määriteltyjen, geometrisen näkyvyyden kulmia koskevien vaatimusten mukainen. Eri kulmia koskevien vaatimusten täyttämiseksi voidaan käyttää yksittäisiä valaisinyksiköitä.

6.22.6   Suuntaus

Eteenpäin.

Ennen seuraavassa tarkoitettuja testejä AFS-järjestelmä on asetettava neutraaliin asentoon, jossa se tuottaa lähivaloa.

6.22.6.1   Pystysuuntaus:

6.22.6.1.1   Ajoneuvon valmistajan on määriteltävä 0,1 prosentin tarkkuudella peruslähivalon valorajan alkukaltevuus alaspäin (mitataan kuormittamattomassa ajoneuvossa), kun yksi henkilö istuu kuljettajan istuimella. Tämä arvo on merkittävä kaikkiin ajoneuvoihin joko ajovalojärjestelmän tai valmistajan kilven läheisyyteen helposti luettavalla ja pysyvällä tavalla liitteessä 7 esitetyllä merkillä.

Jos valmistajan määrittelemä alkukaltevuus alaspäin on peruslähivalon valorajan tuottavien tai sen tuottamiseen osallistuvien eri valaisinyksiköiden osalta erilainen, valmistajan on määriteltävä kyseiset arvot 0,1 prosentin tarkkuudella ja ne on merkittävä kaikkiin ajoneuvoihin joko kyseisen valaisinyksikön tai valmistajan kilven lähelle helposti luettavalla ja pysyvällä tavalla niin, että kyseiset valaisinyksiköt voidaan yksiselitteisesti tunnistaa.

6.22.6.1.2   Peruslähivalon valorajan vaakasuuntaisen osan kaltevuuden alaspäin on pysyttävä tämän säännön kohdassa 6.2.6.1.2 tarkoitettujen raja-arvojen sisällä kaikissa tämän säännön liitteessä 5 tarkoitetuissa ajoneuvon kuormitusolosuhteissa. Alkusuuntauksen on oltava annettujen arvojen mukainen.

6.22.6.1.2.1   Jos lähivalo tuotetaan useilla eri valonlähteistä saatavilla valoilla, kohdan 6.22.6.1.2 määräyksiä sovelletaan kaikkien näiden valojen valorajaan (jos sellainen on), joka on suunniteltu heijastumaan säännön nro 123 liitteen 1 mukaisen ilmoituslomakkeen kohdassa 9.4 tarkoitetulle alueelle.

6.22.6.2   Ajovalaisimien tasonsäätölaite

6.22.6.2.1   Jos ajovalaisimien tasonsäätölaite on tarpeen kohdan 6.22.6.1.2 vaatimusten täyttämiseksi, laitteen on oltava automaattinen.

6.22.6.2.2   Jos tasonsäätölaite vioittuu, lähivalo ei saa joutua asentoon, jossa valorajan kaltevuus on pienempi kuin se oli laitteen vioittumishetkellä.

6.22.6.3   Vaakasuuntaus:

Kunkin valaisinyksikön valorajan kulman (jos sellainen on) on heijastuspinnalle projisoituna oltava samalla kohdalla kuin kyseisen valaisinyksikön vertailuakselin kautta kulkeva pystylinja. Liikenteen suunnan puoleisella ajoneuvon sivulla sallitaan 0,5 asteen toleranssi. Muut valaisinyksiköt säädetään asetuksen nro 123 liitteessä 10 tarkoitettujen valmistajan eritelmien mukaisesti.

6.22.6.4   Mittausmenettely:

Valokeilan suuntauksen alkusäädön jälkeen on tarkastettava lähivalokeilan pystykaltevuus, tai tapauksen mukaan on tarkastettava kaikkien kohdassa 6.22.6.1.2.1 tarkoitettujen lähivalon valorajan tuottavien tai tuottamiseen osallistuvien erillisten valaisinyksiköiden pystykaltevuus kaikissa ajoneuvon kuormitusolosuhteissa tämän säännön kohtien 6.2.6.3.1 ja 6.2.6.3.2 määräysten mukaisesti.

6.22.7   Sähköliitännät

6.22.7.1   Kaukovalo (jos sen tuottaa AFS-järjestelmä)

6.22.7.1.1   Kaukovalon tuottavat valaisinyksiköt voidaan aktivoida joko samanaikaisesti tai pareittain. Vaihdettaessa lähivaloilta kaukovaloille ainakin yhden kaukovalon valaisinyksikköparin on kytkeydyttävä päälle. Vaihdettaessa kaukovaloilta lähivaloille on kaikkien kaukovalon valaisinyksiköiden sammuttava yhtäaikaisesti.

6.22.7.1.2   Kaukovalaisin voi olla kohdan 6.22.9.3 määräysten mukaisella tavalla mukautuva, kun säätösignaalit tuottaa anturijärjestelmä, joka pystyy havaitsemaan kaikki seuraavat syötteet ja reagoimaan niihin:

| a) | ympäristön valoisuus |
| --- | --- |

a)

ympäristön valoisuus

| b) | vastaantulevien ajoneuvojen etuvalaisimien ja etumerkkivalolaitteiden lähettämä valo |
| --- | --- |

b)

vastaantulevien ajoneuvojen etuvalaisimien ja etumerkkivalolaitteiden lähettämä valo

| c) | edellä kulkevien ajoneuvojen takamerkkivalolaitteiden lähettämä valo. |
| --- | --- |

c)

edellä kulkevien ajoneuvojen takamerkkivalolaitteiden lähettämä valo.

Toiminnan parantamiseksi voidaan käyttää lisää anturitoiminteita.

Tätä kohtaa sovellettaessa ’ajoneuvoilla’ tarkoitetaan luokkien L, M, N, O ja T ajoneuvoja sekä polkupyöriä, kun nämä ajoneuvot on varustettu heijastimilla sekä päälle kytketyillä valaisimilla ja merkkivalolaitteilla.

6.22.7.1.3   Kaukovalaisimien, olivatpa ne mukautuvia tai eivät, kytkeminen päälle ja pois päältä ja niiden automaattisen hallinnan kytkeminen pois päältä on aina voitava tehdä manuaalisesti.

Kaukovalaisimet ja niiden automaattinen hallinta on lisäksi kytkettävä pois päältä yksinkertaisella ja välittömällä manuaalisella toiminnolla. Alavalikkojen käyttöä ei sallita.

6.22.7.1.4   Lähivalo voi pysyä kytkettynä samaan aikaan kuin kaukovalot.

6.22.7.1.5   Kun ajoneuvossa on neljä peitettävää valaisinyksikköä, niiden toiminta-asennon on estettävä mahdollisten muiden ajovalaisimien yhtäaikainen toiminta, jos nämä on tarkoitettu lyhyin välein välkkyvän merkkivalon (ks. kohta 5.12) lähettämiseksi päivänvalossa.

6.22.7.2   Lähivalo:

| a) | Hallintalaitteen, jolla vaihdetaan lähivalaisimet päälle, on kytkettävä samanaikaisesti pois päältä kaikki kaukovalaisimet tai kaukovalon tuottavat AFS-valaisinyksiköt. |
| --- | --- |

a)

Hallintalaitteen, jolla vaihdetaan lähivalaisimet päälle, on kytkettävä samanaikaisesti pois päältä kaikki kaukovalaisimet tai kaukovalon tuottavat AFS-valaisinyksiköt.

| b) | Lähivalot voivat pysyä kytkettyinä samanaikaisesti kaukovalojen kanssa. |
| --- | --- |

b)

Lähivalot voivat pysyä kytkettyinä samanaikaisesti kaukovalojen kanssa.

| c) | Jos lähivalon tuottavat valaisinyksiköt on varustettu kaasupurkausvalonlähteillä, näiden valonlähteiden on oltava kytkettyinä päälle kaukovalotoiminnan aikana. |
| --- | --- |

c)

Jos lähivalon tuottavat valaisinyksiköt on varustettu kaasupurkausvalonlähteillä, näiden valonlähteiden on oltava kytkettyinä päälle kaukovalotoiminnan aikana.

6.22.7.3   Lähivalon päälle (ON) ja pois (OFF) kytkentä voi tapahtua automaattisesti, mutta sähköliitäntää koskevia tämän säännön kohdan 5.12 vaatimuksia on noudatettava.

6.22.7.4   AFS-järjestelmän automaattinen toiminta

Jäljempänä eriteltyjen AFS-valaisutoimintojen muutosten ja vaihtumisen on tapahduttava automaattisesti ja siten, että kuljettajalle tai muille tienkäyttäjille ei aiheudu haittaa, häiriötä tai häikäisyä.

Lähivalon ja soveltuvin osin kaukovalon ja/tai sen mukautumisen eri luokkien ja niihin kuuluvien toimintamuotojen aktivointiin sovelletaan seuraavia vaatimuksia:

6.22.7.4.1   Lähivalon luokan C toimintamuodot on aktivoitava, jos minkään muun lähivaloluokan mikään toimintamuoto ei ole aktivoituna.

6.22.7.4.2   Lähivalon luokan V toimintamuodot saavat toimia vain, jos järjestelmä havaitsee automaattisesti, että yksi tai useampi seuraavista olosuhteista toteutuu (V-signaali toiminnassa):

| a) | tiet taajamissa ja ajoneuvon nopeus enintään 60 km/h |
| --- | --- |

a)

tiet taajamissa ja ajoneuvon nopeus enintään 60 km/h

| b) | tiet, joilla kiinteä valaistus, ja ajoneuvon nopeus enintään 60 km/h |
| --- | --- |

b)

tiet, joilla kiinteä valaistus, ja ajoneuvon nopeus enintään 60 km/h

| c) | tienpinnan luminanssin arvo jatkuvasti suurempi kuin 1 cd/m2 ja/tai tien horisontaalisen valaistuksen arvo jatkuvasti suurempi kuin 10 luksia |
| --- | --- |

c)

tienpinnan luminanssin arvo jatkuvasti suurempi kuin 1 cd/m2 ja/tai tien horisontaalisen valaistuksen arvo jatkuvasti suurempi kuin 10 luksia

2

| d) | ajoneuvon nopeus enintään 50 km/h. |
| --- | --- |

d)

ajoneuvon nopeus enintään 50 km/h.

6.22.7.4.3   Lähivalon luokan E toimintamuodot saavat toimia vain, jos ajoneuvon nopeus on suurempi kuin 60 km/h ja järjestelmä havaitsee automaattisesti, että yksi tai useampi seuraavista olosuhteista toteutuu:

| a) | Tien ominaisuudet vastaavat moottoritieolosuhteita (21) ja/tai ajoneuvon nopeus on suurempi kuin 110 km/h (E-signaali toiminnassa). |
| --- | --- |

a)

Tien ominaisuudet vastaavat moottoritieolosuhteita (21) ja/tai ajoneuvon nopeus on suurempi kuin 110 km/h (E-signaali toiminnassa).

21

| b) | Kun kyseessä on lähivalon luokan E toimintamuoto, joka järjestelmän hyväksyntäasiakirjojen tai ilmoituslomakkeen mukaan on ainoastaan jonkin säännön nro 123 liitteessä 3 olevassa taulukossa 6 esitetyn tietokokonaisuuden mukainen: |
| --- | --- |

b)

Kun kyseessä on lähivalon luokan E toimintamuoto, joka järjestelmän hyväksyntäasiakirjojen tai ilmoituslomakkeen mukaan on ainoastaan jonkin säännön nro 123 liitteessä 3 olevassa taulukossa 6 esitetyn tietokokonaisuuden mukainen:

Tietokokonaisuus E1: ajoneuvon nopeus suurempi kuin 100 km/h (E1-signaali toiminnassa)

Tietokokonaisuus E2: ajoneuvon nopeus suurempi kuin 90 km/h (E2-signaali toiminnassa)

Tietokokonaisuus E3: ajoneuvon nopeus suurempi kuin 80 km/h (E3-signaali toiminnassa).

6.22.7.4.4   Lähivalon luokan W toimintamuodot saavat toimia vain, jos mahdolliset etusumuvalaisimet eivät ole päällä ja järjestelmä havaitsee automaattisesti, että yksi tai useampi seuraavista olosuhteista on voimassa (W-signaali toiminnassa):

| a) | On havaittu automaattisesti, että tie on märkä. |
| --- | --- |

a)

On havaittu automaattisesti, että tie on märkä.

| b) | Tuulilasinpyyhin on toiminnassa, ja sen jatkuva tai automaattisesti ohjattu toiminta on jatkunut vähintään kahden minuutin ajan. |
| --- | --- |

b)

Tuulilasinpyyhin on toiminnassa, ja sen jatkuva tai automaattisesti ohjattu toiminta on jatkunut vähintään kahden minuutin ajan.

6.22.7.4.5   Luokan C, V, E tai W lähivalon toimintamuotoa ei saa muuttaa kyseisen luokan kääntyväksi toimintamuodoksi (T-signaali toiminnassa yhdessä kyseisen lähivaloluokan signaalin kanssa kohtien 6.22.7.4.1–6.22.7.4.4 mukaisesti), ellei ainakin yhtä seuraavista (tai vastaavista) ominaisuuksista arvioida:

| a) | ohjauslaitteen lukituskulma |
| --- | --- |

a)

ohjauslaitteen lukituskulma

| b) | ajoneuvon painopisteen kulkusuunta. |
| --- | --- |

b)

ajoneuvon painopisteen kulkusuunta.

Lisäksi sovelletaan seuraavia määräyksiä:

| i) | Asymmetrisen valorajan mahdollinen siirtyminen horisontaalisesti sivulle ajoneuvon pituusakselista on sallittu vain silloin, kun ajoneuvo liikkuu eteenpäin (22), ja siirtymisen on oltava sellainen, että valorajan kulman kautta kulkeva pitkittäinen pystytaso ei leikkaa ajoneuvon painopisteen kulkulinjaa sellaisella etäisyydellä ajoneuvon etureunasta, joka on suurempi kuin 100 kertaa kyseisen valaisinyksikön asennuskorkeus. |
| --- | --- |

i)

Asymmetrisen valorajan mahdollinen siirtyminen horisontaalisesti sivulle ajoneuvon pituusakselista on sallittu vain silloin, kun ajoneuvo liikkuu eteenpäin (22), ja siirtymisen on oltava sellainen, että valorajan kulman kautta kulkeva pitkittäinen pystytaso ei leikkaa ajoneuvon painopisteen kulkulinjaa sellaisella etäisyydellä ajoneuvon etureunasta, joka on suurempi kuin 100 kertaa kyseisen valaisinyksikön asennuskorkeus.

22

| ii) | Tämän lisäksi voidaan aktivoida yksi tai useampi valaisinyksikkö vain silloin, kun ajoneuvon painopisteen kulkulinjan vaakasuuntainen kaarevuussäde on enintään 500 m. |
| --- | --- |

ii)

Tämän lisäksi voidaan aktivoida yksi tai useampi valaisinyksikkö vain silloin, kun ajoneuvon painopisteen kulkulinjan vaakasuuntainen kaarevuussäde on enintään 500 m.

6.22.7.5   Kuljettajan täytyy aina voida asettaa AFS-järjestelmä neutraaliin asentoon ja palauttaa se automaattiseen toimintaan.

6.22.8   Ilmaisin:

6.22.8.1   AFS-järjestelmän vastaaviin osiin sovelletaan tämän säännön kohtien 6.1.8 (kaukovalaisin) ja 6.2.8 (lähivalaisin) määräyksiä.

6.22.8.2   Näkyvä AFS-järjestelmän vikaantumisen ilmaisin on pakollinen. Se ei saa olla vilkkuva. Sen on aktivoiduttava aina, kun havaitaan AFS-järjestelmän käyttösignaaliin liittyvä vika tai kun saadaan säännön nro 123 kohdassa 5.9 tarkoitettu signaali. Ilmaisimen on toimittava niin kauan, kuin vika esiintyy. Ilmaisimen toiminta voi keskeytyä väliaikaisesti, mutta sen on toimittava aina, kun moottorin käynnistävä ja sammuttava laite kytketään päälle tai pois päältä.

6.22.8.3   Jos kaukovalo on mukautuva, on kuljettajalle ilmoitettava näkyvällä ilmaisimella, että kaukovalon mukautus on kytketty päälle. Ilmoituksen on näyttävä niin kauan kuin mukauttaminen on käytössä.

6.22.8.4   Ilmaisin, joka kertoo että kuljettaja on asettanut järjestelmän säännön nro 123 kohdassa 5.8 tarkoitettuun tilaan, on valinnainen.

6.22.9   Muut vaatimukset

6.22.9.1   AFS-järjestelmä on sallittu vain silloin, kun ajoneuvo on varustettu säännössä nro 45 (23) tarkoitetulla ajovalaisimien pesulaitteella, joka puhdistaa ainakin ne valaisinyksiköt, jotka on mainittu säännön nro 123 liitteessä 1 olevan mallin mukaisen ilmoituslomakkeen kohdassa 9.3, jos näiden yksiköiden valonlähteiden nimellisvalovirta on suurempi kuin 2 000 lm ajoneuvon yhtä sivustaa kohti, ja jotka osallistuvat luokan C (perus)lähivalon tuottamiseen.

23

6.22.9.2   AFS-järjestelmän automaattista toimintaa koskevien vaatimusten noudattamisen varmentaminen

6.22.9.2.1   Hakijan on lyhyen kuvauksen avulla tai muulla tyyppihyväksyntäviranomaisen hyväksymällä keinolla osoitettava, että

| a) | AFS-käyttösignaalit vastaavat






  i) | tämän säännön kohdassa 3.2.6 tarkoitettua kuvausta ja |
| --- | --- | --- |

a)

AFS-käyttösignaalit vastaavat

i)

tämän säännön kohdassa 3.2.6 tarkoitettua kuvausta ja

| ii) | AFS-järjestelmän tyyppihyväksyntäasiakirjoissa määriteltyjä AFS-käyttösignaaleja ja |
| --- | --- |

ii)

AFS-järjestelmän tyyppihyväksyntäasiakirjoissa määriteltyjä AFS-käyttösignaaleja ja

| b) | järjestelmä vastaa automaattista toimintaa koskevia vaatimuksia kohtien 6.22.7.4.1–6.22.7.4.5 mukaisesti. |
| --- | --- |

b)

järjestelmä vastaa automaattista toimintaa koskevia vaatimuksia kohtien 6.22.7.4.1–6.22.7.4.5 mukaisesti.

6.22.9.2.2   Sen varmentamiseksi, että AFS-järjestelmä ei aiheuta kohdassa 6.22.7.4 tarkoitettua haittaa, tutkimuslaitoksen on suoritettava testiajo, joka kattaa kaikki järjestelmän käytön kannalta relevantit tilanteet hakijan kuvauksen perusteella. Testausselosteessa on ilmoitettava, tapahtuuko kaikkien toimintamuotojen kytkeytyminen päälle, toiminta ja kytkeytyminen pois päältä hakijan kuvauksen mukaisesti. Mahdolliset virhetoiminnat (esim. liian suuret liikkeet tai välkyntä) on tuotava esille.

6.22.9.2.3   Hakijan on osoitettava automaattisen hallintajärjestelmän yleinen toimivuus asiakirjoilla tai muulla tyyppihyväksyntäviranomaisen hyväksymällä tavalla. Valmistajan on lisäksi toimitettava asiakirjat, joissa kuvataan järjestelmän turvajärjestelyt. Turvajärjestelyissä kuvataan järjestelmään, esimerkiksi sen elektronisiin yksiköihin sisällytetyt ominaisuudet, jotka liittyvät järjestelmän eheyteen ja joilla siten varmistetaan sen turvallinen toiminta myös sellaisen mekaanisen tai sähköisen vian ilmaantuessa, joka aiheuttaisi haittaa, häiriötä tai häikäisyä joko kuljettajalle tai vastaan tuleville tai edellä ajaville ajoneuvoille. Kuvauksessa on lisäksi annettava yksinkertainen selostus kaikista järjestelmän valvontatoiminnoista ja menettelyistä, joilla asetettuihin tavoitteisiin on määrä päästä, myös niistä mekanismeista, joilla valvonta toteutetaan.

Kaikki lähtö- ja mitatut muuttujat on lueteltava ja niiden toiminta-alue määriteltävä. Turvajärjestelyihin on kuuluttava mahdollisuus palata peruslähivalotoimintaan (luokka C).

Asiakirjoissa on selostettava valmistajan määrittelemät järjestelmän toiminnot ja turvajärjestelyt. Asiakirja-aineiston on oltava tiivis, mutta siinä on kuitenkin esitettävä näyttöä siitä, että suunnittelu- ja kehitystyössä on hyödynnetty asiantuntemusta kaikilta järjestelmään liittyviltä aloilta.

Asiakirjoissa on teknisiä määräaikaistarkastuksia varten kuvattava, miten järjestelmän kulloinenkin toimintatila voidaan tarkastaa.

Asiakirjat on tyyppihyväksynnässä otettava varmennuksen perustaksi.

6.22.9.2.4   Sen varmentamiseksi, ettei kaukovalon mukautuminen aiheuta kuljettajalle taikka vastaantuleville tai edellä ajaville ajoneuvoille haittaa, häiriötä ja häikäisyä, tutkimuslaitoksen on tehtävä liitteen 12 kohdan 2 mukainen testiajo. Testiajoon on sisällytettävä kaikki järjestelmän käytön kannalta relevantit tilanteet hakijan kuvauksen perusteella. Kaukovalon mukauttamisen toiminta on dokumentoitava ja tarkastettava suhteessa hakijan toimittamaan kuvaukseen. Ilmeiset virhetoiminnat (kuten liian suuret liikkeet tai välkyntä) on tuotava esiin.

6.22.9.3   Kaukovalon mukautuvuus

6.22.9.3.1   Kaukovalojen mukautuvuuden hallintaan kohdan 6.22.7.1.2 mukaisesti käytettävän anturijärjestelmän on täytettävä seuraavat vaatimukset:

| 6.22.9.3.1.1 | Tämän säännön kohdassa 6.1.9.3.1.1 ilmoitetut kulmat määrittävät niiden vähimmäisalueiden rajat, joilla anturi pystyy havaitsemaan muiden ajoneuvojen lähettämän valon kohdan 6.22.7.1.2 mukaisesti. |
| --- | --- |

6.22.9.3.1.1

Tämän säännön kohdassa 6.1.9.3.1.1 ilmoitetut kulmat määrittävät niiden vähimmäisalueiden rajat, joilla anturi pystyy havaitsemaan muiden ajoneuvojen lähettämän valon kohdan 6.22.7.1.2 mukaisesti.

| 6.22.9.3.1.2 | Anturijärjestelmän herkkyyden on oltava tämän säännön kohdan 6.1.9.3.1.2 vaatimusten mukainen. |
| --- | --- |

6.22.9.3.1.2

Anturijärjestelmän herkkyyden on oltava tämän säännön kohdan 6.1.9.3.1.2 vaatimusten mukainen.

| 6.22.9.3.1.3 | Mukautuvan kaukovalon on kytkeydyttävä automaattisesti pois päältä myös silloin, kun ympäristön valo-olosuhteiden tuottama valaistus on voimakkuudeltaan yli 7 000 luksia.
  Hakijan on osoitettava näiden vaatimusten täyttyminen simulaatiolla tai muulla tyyppihyväksyntäviranomaisen hyväksymällä tavalla. Valaistusvoimakkuus on mitattava vaakasuoralla pinnalla käyttäen kosinikorjattua anturia, joka on samalla korkeudella kuin ajoneuvossa oleva anturi. Valmistaja voi osoittaa tämän asiakirjoilla tai muulla tyyppihyväksyntäviranomaisen hyväksymällä tavalla. |
| --- | --- |

6.22.9.3.1.3

Mukautuvan kaukovalon on kytkeydyttävä automaattisesti pois päältä myös silloin, kun ympäristön valo-olosuhteiden tuottama valaistus on voimakkuudeltaan yli 7 000 luksia.

Hakijan on osoitettava näiden vaatimusten täyttyminen simulaatiolla tai muulla tyyppihyväksyntäviranomaisen hyväksymällä tavalla. Valaistusvoimakkuus on mitattava vaakasuoralla pinnalla käyttäen kosinikorjattua anturia, joka on samalla korkeudella kuin ajoneuvossa oleva anturi. Valmistaja voi osoittaa tämän asiakirjoilla tai muulla tyyppihyväksyntäviranomaisen hyväksymällä tavalla.

6.22.9.4   Niiden valaisinyksiköiden yhteenlaskettu enimmäisvalovoima, jotka voidaan aktivoida samanaikaisesti kaukovalon tai sen toimintamuotojen tuottamiseksi, saa olla enintään 430 000 cd, joka vastaa vertailuarvoa 100.

Enimmäisvalovoima saadaan laskemalla yhteen vertailuarvot, jotka on ilmoitettu kaukovalon tuottamiseksi yhtä aikaa käytössä olevissa asennusyksiköissä.

6.22.9.5   Säännön nro 123 kohdassa 5.8 tarkoitetut toiminnot, jotka mahdollistavat ajoneuvon tilapäisen käytön alueilla, joilla liikenteen suunta on toinen kuin alueella, jota varten tyyppihyväksyntää haetaan, on kuvailtava yksityiskohtaisesti omistajan käsikirjassa.

6.23   Hätäjarrutuksen merkkivalo

6.23.1   Asennus

Vapaaehtoinen

Hätäjarrutuksen merkkivalo on tuotettava siten, että kaikki kohdan 6.23.7 mukaisesti asennetut jarru- tai suuntavalaisimet toimivat samanaikaisesti.

6.23.2   Lukumäärä

Kohdan 6.5.2 tai 6.7.2 mukaisesti.

6.23.3   Sijoittelu

Kohdan 6.5.3 tai 6.7.3 mukaisesti.

6.23.4   Sijainti

Kohdan 6.5.4 tai 6.7.4 mukaisesti.

6.23.5   Geometrinen näkyvyys

Kohdan 6.5.5 tai 6.7.5 mukaisesti.

6.23.6   Suuntaus

Kohdan 6.5.6 tai 6.7.6 mukaisesti.

6.23.7   Sähköliitännät

6.23.7.1   Kaikkien hätäjarrutuksen merkkivalon tuottavien valaisinten on vilkuttava samaan tahtiin taajuudella 4,0 ± 1,0 Hz.

6.23.7.1.1   Jos jokin valaisimista, jotka tuottavat hätäjarrutuksen merkkivalon ajoneuvon taakse, on varustettu hehkulankavalonlähteellä, taajuuden on kuitenkin oltava 4,0 + 0,0/– 1,0 Hz.

6.23.7.2   Hätäjarrutuksen merkkivalon on toimittava muista valaisimista riippumatta.

6.23.7.3   Hätäjarrutuksen merkkivalon on kytkeydyttävä päälle ja pois päältä automaattisesti.

6.23.7.3.1   Hätäjarrutuksen merkkivalo saa aktivoitua vain silloin, kun ajoneuvon nopeus on suurempi kuin 50 km/h ja jarrujärjestelmä tuottaa säännöissä nro 13 ja 13-H määritellyn hätäjarrutussignaalin.

6.23.7.3.2   Hätäjarrutussignaalin on kytkeydyttävä pois päältä automaattisesti, kun säännöissä nro 13 ja 13-H määriteltyä hätäjarrutussignaalia ei enää tuoteta tai kun hätävilkku kytkeytyy päälle.

6.23.8   Ilmaisin

Vapaaehtoinen

6.23.9   Muut vaatimukset

6.23.9.1   Lukuun ottamatta kohdassa 6.23.9.2 tarkoitettuja tilanteita moottoriajoneuvon hätäjarrutussignaalin on voitava käyttää hätäjarrutuksen merkkivaloa myös perävaunussa, jos ajoneuvo on varustettu perävaunun vetämistä varten.

Jos moottoriajoneuvo on kytketty sähköisesti perävaunuun, yhdistelmän hätäjarrutuksen merkkivalon on toimittava kohdassa 6.23.7.1.1 määritellyllä taajuudella. Jos moottoriajoneuvo kuitenkin kykenee havaitsemaan, että perävaunussa ei käytetä hehkulankavalonlähteitä, taajuus voi olla kohdassa 6.23.7.1 määritelty.

6.23.9.2   Jos moottoriajoneuvo on varustettu sellaisen perävaunun vetämistä varten, jossa on säännössä nro 13 tarkoitettu jatkuvaa tai puolijatkuvaa tyyppiä oleva käyttöjarrujärjestelmä, on varmistettava, että sähkökytkentä syöttää jatkuvaa virtaa tällaisen perävaunun jarruvalaisimille, kun ajoneuvoa jarrutetaan.

Tällaisen perävaunun hätäjarrutuksen merkkivalo voi toimia vetoajoneuvosta riippumatta, eikä sen tarvitse toimia samalla taajuudella tai samaan tahtiin vetoajoneuvon hätäjarrutuksen merkkivalon kanssa.

6.24   Ulkovalaisin

6.24.1   Asennus

Valinnainen moottoriajoneuvoissa.

6.24.2   Lukumäärä

Kaksi. Lisäksi voidaan kuitenkin asentaa ulkovalaisimia askelmien ja/tai ovenkahvojen valaisemiseksi. Kunkin ovenkahvan tai askelman valaisemiseen saa käyttää vain yhtä valaisinta.

6.24.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia, mutta kohdan 6.24.9.3 vaatimuksia sovelletaan.

6.24.4   Sijainti

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.24.5   Geometrinen näkyvyys

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.24.6   Suuntaus

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.24.7   Sähköliitännät

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.24.8   Ilmaisin

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.24.9   Muut vaatimukset

6.24.9.1   Ulkovalaisin saa kytkeytyä päälle vain silloin, kun ajoneuvo ei liiku ja yksi tai useampi seuraavista ehdoista täyttyy:

| a) | moottori sammutetaan tai |
| --- | --- |

a)

moottori sammutetaan tai

| b) | kuljettajan tai matkustajan ovi avataan tai |
| --- | --- |

b)

kuljettajan tai matkustajan ovi avataan tai

| c) | tavaratilan luukku avataan. |
| --- | --- |

c)

tavaratilan luukku avataan.

Kohdan 5.10 vaatimusten on täytyttävä kaikissa kiinteissä käyttöasennoissa.

6.24.9.2   Hyväksytyt valkoista valoa lähettävät valaisimet kaukovalaisimia, huomiovalaisimia ja peruutusvalaisimia lukuun ottamatta voidaan kytkeä päälle ulkovalaisimina. Ne voidaan lisäksi kytkeä päälle yhdessä ulkovalaisimien kanssa siten, ettei kohdissa 5.11 ja 5.12 esitetty vaatimus välttämättä täyty.

6.24.9.3   Tutkimuslaitoksen on tyyppihyväksyntäviranomaista tyydyttävällä tavalla varmistettava silmämääräisesti, että ulkovalaisimien näkyvä pinta ei näy suoraan tarkkailijalle, joka liikkuu sellaisella alueella, jota rajaavat ajoneuvon edessä 10 m:n etäisyydellä oleva poikittaistaso, ajoneuvon takana 10 m:n etäisyydellä oleva poikittaistaso ja kaksi pitkittäistasoa 10 m:n päässä ajoneuvon kummastakin sivusta. Näiden neljän tason on ulotuttava 1–3 m maanpinnan yläpuolelle kohtisuorassa maanpintaan, kuten liitteessä 14 esitetään.

Vaatimuksen täyttyminen voidaan hakijan pyynnöstä ja tutkimuslaitoksen suostumuksella varmentaa piirustuksella tai simulaatiolla.

6.25   Peräänajovaroitusvalo

6.25.1   Asennus

Vapaaehtoinen

Peräänajovaroitusvalo on tuotettava siten, että kaikki kohdan 6.25.7 mukaisesti asennetut suuntavalaisimet toimivat samanaikaisesti.

6.25.2   Lukumäärä

Kohdan 6.5.2 mukaisesti.

6.25.3   Sijoittelu

Kohdan 6.5.3 mukaisesti.

6.25.4   Sijainti

Kohdan 6.5.4 mukaisesti.

6.25.5   Geometrinen näkyvyys

Kohdan 6.5.5 mukaisesti.

6.25.6   Suuntaus

Kohdan 6.5.6 mukaisesti.

6.25.7   Sähköliitännät. Hakijan on osoitettava näiden vaatimusten täyttyminen simulaatioilla tai muulla tyyppihyväksynnästä vastaavan teknisen tutkimuslaitoksen hyväksymällä tavalla.

6.25.7.1   Kaikkien peräänajovaroitusvalon tuottavien valaisinten on vilkuttava samaan tahtiin taajuudella 4,0 ± 1,0 Hz.

6.25.7.1.1   Jos jokin valaisimista, jotka tuottavat peräänajovaroitusvalon ajoneuvon taakse, on varustettu hehkulankavalonlähteellä, taajuuden on kuitenkin oltava 4,0 + 0,0/– 1,0 Hz.

6.25.7.2   Peräänajovaroitusvalon on toimittava muista valaisimista riippumatta.

6.25.7.3   Peräänajovaroitusvalon kytkeydyttävä päälle ja pois päältä automaattisesti.

6.25.7.4   Peräänajovaroitusvalo ei saa kytkeytyä päälle, jos suuntavalaisimet, varoitusvilkut tai hätäjarrutuksen merkkivalot ovat päällä.

6.25.7.5   Peräänajovaroitusvalo saa kytkeytyä päälle vain seuraavissa olosuhteissa:

| Vr | Kytkeytymisehto |
| --- | --- |
| Vr > 30 km/h | TTC ≤ 1,4 |
| Vr ≤ 30 km/h | TTC ≤ 1,4 / 30 × Vr |

Vr

Kytkeytymisehto

Vr > 30 km/h

TTC ≤ 1,4

Vr ≤ 30 km/h

TTC ≤ 1,4 / 30 × Vr

”Vr (suhteellinen nopeus)” on peräänajovaroitusvalomerkin antavan ajoneuvon ja sen perässä tulevan, samalla ajoradalla kulkevan ajoneuvon nopeuksien ero.

”TTC” (aika törmäykseen, time to collision) on peräänajovaroitusvalomerkin antavan ajoneuvon ja sen perässä tulevan ajoneuvon törmäykseen kuluva arvioitu aika, kun arviointiajankohdan suhteellinen nopeus säilyy vakiona.

6.25.7.6   Peräänajovaroitusvalon toiminta-aika saa olla enintään 3 sekuntia.

6.25.8   Ilmaisin

Vapaaehtoinen

6.26   Apuvalaisimet (sääntö nro 23)

6.26.1   Asennus

Valinnainen moottoriajoneuvoissa.

6.26.2   Lukumäärä

Yksi tai kaksi (yksi kummallakin sivulla)

6.26.3   Sijoittelu

Ei erityisiä vaatimuksia, mutta kohdan 6.26.9 vaatimuksia sovelletaan.

6.26.4   Sijainti

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.26.5   Geometrinen näkyvyys

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.26.6   Suuntaus

Alaspäin, kohdan 6.26.9 vaatimuksia sovelletaan.

6.26.7   Sähköliitännät

Apuvalaisimien liitäntöjen on oltava sellaiset, että ne voidaan aktivoida vain silloin, kun kaukovalaisimet tai lähivalaisimet ovat toiminnassa.

Apuvalaisimien on kytkeydyttävä toimintaan automaattisesti hitaita, enintään 10 km/h liikkeitä varten, jos jokin seuraavista edellytyksistä täyttyy:

| a) | ennen kuin ajoneuvo lähtee ensimmäisen kerran liikkeelle sen jälkeen, kun käyttövoimajärjestelmä on käynnistetty manuaalisesti, tai |
| --- | --- |

a)

ennen kuin ajoneuvo lähtee ensimmäisen kerran liikkeelle sen jälkeen, kun käyttövoimajärjestelmä on käynnistetty manuaalisesti, tai

| b) | peruutusvaihde on kytketty tai |
| --- | --- |

b)

peruutusvaihde on kytketty tai

| c) | pysäköintiä avustava kamerajärjestelmä on toiminnassa. |
| --- | --- |

c)

pysäköintiä avustava kamerajärjestelmä on toiminnassa.

Apuvalaisimien on kytkeydyttävä automaattisesti pois päältä, jos ajoneuvon nopeus eteenpäin ajettaessa ylittää 10 km/h, ja on pysyttävä sammutettuina, kunnes päälle kytkeytymisen edellytykset täyttyvät jälleen.

6.26.8   Ilmaisin

Ei erityisiä vaatimuksia.

6.26.9   Muut vaatimukset

6.26.9.1   Tutkimuslaitoksen on tyyppihyväksyntäviranomaista tyydyttävällä tavalla varmistettava silmämääräisesti, että näiden valaisimien näkyvä pinta ei näy suoraan tarkkailijalle, joka liikkuu sellaisella alueella, jota rajaavat ajoneuvon edessä 10 m:n etäisyydellä oleva poikittaistaso, ajoneuvon takana 10 m:n etäisyydellä oleva poikittaistaso ja kaksi pitkittäistasoa 10 m:n päässä ajoneuvon kummastakin sivusta. Näiden neljän tason on ulotuttava 1–3 m maanpinnan yläpuolelle maanpinnan suunnassa, kuten liitteessä 14 esitetään.

6.26.9.2   Kohdan 6.26.9.1 vaatimuksen täyttyminen voidaan hakijan pyynnöstä ja tutkimuslaitoksen suostumuksella varmentaa piirustuksella tai simulaatiolla, tai sen voidaan katsoa täyttyvän, jos asennus vastaa säännön nro 23 kohtaa 6.2.3 ja tämä on ilmoitettu ilmoituslomakkeen liitteen 1 kohdassa 9.

7.   AJONEUVOTYYPIN TAI VALAISIMIEN JA MERKKIVALOLAITTEIDEN ASENNUKSEN HYVÄKSYNNÄN MUUTOKSET JA LAAJENTAMINEN

7.1   Ajoneuvotyyppiin tai sen valaisin- tai merkkivalolaitteiden asennukseen taikka kohdassa 3.2.2 mainittuun luetteloon mahdollisesti tehtävistä muutoksista on ilmoitettava kyseisen ajoneuvotyypin hyväksyneelle tyyppihyväksyntäviranomaiselle. Viranomainen voi tämän jälkeen

7.1.1   katsoa, että tehdyillä muutoksilla ei todennäköisesti ole huomattavaa huonontavaa vaikutusta ja että ajoneuvo joka tapauksessa on edelleen vaatimusten mukainen, tai

7.1.2   vaatia testien suorittamisesta vastaavalta tutkimuslaitokselta uuden testausselosteen.

7.2   Hyväksynnän laajentamisen tai epäämisen vahvistus, jossa eritellään muutokset, annetaan tiedoksi kohdan 4.3 mukaisella menettelyllä tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille.

7.3   Hyväksynnän laajentamisen myöntäneen tyyppihyväksyntäviranomaisen on annettava laajentamiselle sarjanumero ja ilmoitettava siitä muille tätä sääntöä soveltaville vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.

8.   TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUS

Tuotannon vaatimustenmukaisuuden testausmenettelyjen on vastattava sopimuksen lisäyksessä 2 (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.2) vahvistettuja menettelyjä, ja seuraavien vaatimusten on täytyttävä:

8.1   Tämän säännön mukaisesti hyväksytyt ajoneuvot on valmistettava siten, että ne vastaavat kohdissa 5 ja 6 asetettujen vaatimusten mukaisesti hyväksyttyä tyyppiä.

8.2   Hyväksynnän haltijan on

| 8.2.1 | varmistettava, että käytössä on tehokkaat ajoneuvojen laadunvalvontamenetelmät, joissa otetaan huomioon kaikki kohdissa 5 ja 6 asetettujen vaatimusten noudattamiseen liittyvät näkökohdat |
| --- | --- |

8.2.1

varmistettava, että käytössä on tehokkaat ajoneuvojen laadunvalvontamenetelmät, joissa otetaan huomioon kaikki kohdissa 5 ja 6 asetettujen vaatimusten noudattamiseen liittyvät näkökohdat

| 8.2.2 | varmistettava, että kullekin ajoneuvotyypille suoritetaan vähintään tämän säännön liitteessä 9 määrätyt testit tai fyysiset testit, joista saadaan vastaavat tiedot. |
| --- | --- |

8.2.2

varmistettava, että kullekin ajoneuvotyypille suoritetaan vähintään tämän säännön liitteessä 9 määrätyt testit tai fyysiset testit, joista saadaan vastaavat tiedot.

8.3   Tyyppihyväksyntäviranomainen voi suorittaa kaikki tässä säännössä määrätyt testit. Testit tehdään satunnaisesti valituille näytekappaleille siten, että valmistajan toimitussitoumukset eivät kärsi.

8.4   Tyyppihyväksyntäviranomaisen on pyrittävä suorittamaan tarkastus vuosittain. Tyyppihyväksyntäviranomainen voi kuitenkin harkintansa mukaan poiketa tästä, mikäli se luottaa tuotannon vaatimustenmukaisuuden valvontajärjestelyjen tehokkuuteen. Jos saadaan negatiivisia tuloksia, tyyppihyväksyntäviranomaisen on varmistettava, että kaikkiin tarpeellisiin toimiin ryhdytään tuotannon vaatimustenmukaisuuden saavuttamiseksi uudelleen mahdollisimman nopeasti.

9.   SEURAAMUKSET VAATIMUSTENMUKAISUUDESTA POIKKEAVASTA TUOTANNOSTA

9.1   Ajoneuvotyypille tämän säännön mukaisesti myönnetty hyväksyntä voidaan peruuttaa, jos vaatimukset eivät täyty tai jos ajoneuvo, jossa on hyväksyntämerkki, ei ole hyväksytyn tyypin mukainen.

9.2   Jos tätä sääntöä soveltava sopimuksen sopimuspuoli peruuttaa aiemmin myöntämänsä hyväksynnän, sen on ilmoitettava siitä välittömästi muille tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella ilmoituslomakkeella.

10.   TUOTANNON LOPETTAMINEN

Jos hyväksynnän haltija lopettaa kokonaan tämän säännön perusteella hyväksytyn ajoneuvotyypin valmistamisen, hyväksynnän haltijan on ilmoitettava siitä hyväksynnän myöntäneelle viranomaiselle. Ilmoituksen saatuaan viranomaisen on ilmoitettava asiasta muille tätä sääntöä soveltaville sopimuksen sopimuspuolille tämän säännön liitteessä 1 esitetyn mallin mukaisella lomakkeella.

11.   HYVÄKSYNTÄTESTEISTÄ VASTAAVIEN TUTKIMUSLAITOSTEN SEKÄ TYYPPIHYVÄKSYNTÄVIRANOMAISTEN NIMET JA OSOITTEET

Tätä sääntöä soveltavien vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolten on ilmoitettava Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristölle hyväksyntätestauksesta vastaavien tutkimuslaitosten ja niiden tyyppihyväksyntäviranomaisten nimet ja osoitteet, jotka myöntävät hyväksynnän ja joille on lähetettävä ilmoitukset muissa maissa myönnetystä hyväksynnästä taikka hyväksynnän laajentamisesta, epäämisestä tai peruuttamisesta.

12.   SIIRTYMÄMÄÄRÄYKSET

12.1   Yleistä

12.1.1   Tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet eivät saa uusimman muutossarjan virallisen voimaantulopäivän jälkeen kieltäytyä antamasta hyväksyntää tämän säännön perusteella, sellaisena kuin se on muutettuna tällä uusimmalla muutossarjalla.

12.1.2   Tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet eivät saa uusimman muutossarjan virallisen voimaantulopäivän jälkeen evätä kansallista tai alueellista tyyppihyväksyntää ajoneuvolta, joka on hyväksytty tämän säännön perusteella, sellaisena kuin se on muutettuna tällä uusimmalla muutossarjalla.

12.1.3   Tätä sääntöä soveltavien sopimuspuolten on uusimman muutossarjan virallisesta voimaantulopäivästä siihen päivään, jolloin sen soveltamisesta tulee pakollista uusien tyyppihyväksyntien osalta, edelleen myönnettävä tyyppihyväksyntä ajoneuvotyypeille, jotka vastaavat tämän säännön vaatimuksia, sellaisena kuin sääntö on muutettuna kaikilla edellisillä sovellettavilla muutossarjoilla.

12.1.4   Tämän säännön perusteella ennen uusimman muutossarjan pakollista soveltamispäivää myönnetyt hyväksynnät pysyvät voimassa rajoittamattoman ajan, ja tätä sääntöä soveltavien sopimuspuolten on tunnustettava ne, eivätkä ne saa kieltäytyä laajentamasta niitä (ellei kohdasta 12.1.6 muuta johdu).

12.1.5   Jos ajoneuvo, joka on tyyppihyväksytty jonkin aikaisemman muutossarjan mukaisesti, vastaa tämän säännön vaatimuksia sellaisena kuin se on muutettuna uusimmalla muutossarjalla, hyväksynnän antaneen sopimuspuolen on ilmoitettava asiasta muille tätä sääntöä soveltaville sopimuspuolille.

12.1.6   Kohdan 12.1.4 määräyksistä riippumatta sopimuspuolet, jotka alkavat soveltaa tätä sääntöä sen jälkeen, kun uusin muutossarja on tullut voimaan, voivat kieltäytyä hyväksymästä hyväksyntiä, jotka on myönnetty tämän säännön jonkin aiemman muutossarjan perusteella.

12.1.7   Kunnes Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerille toisin ilmoitetaan, Japani ilmoittaa, että valaisimien ja merkkivalolaitteiden asennuksen osalta sen sopimuksen velvoitteet, johon tämä sääntö on liitetty, sitovat sitä vain luokkien M1 ja N1 ajoneuvojen osalta.

1

1

12.2   Muutossarjaan 03 sovellettavat siirtymämääräykset

Tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet

| a) | voivat 10. lokakuuta 2007 lähtien (12 kuukautta voimaantulopäivästä) myöntää hyväksynnän vain, jos hyväksyttäväksi esitetty ajoneuvotyyppi täyttää tämän säännön vaatimukset, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 03 |
| --- | --- |

a)

voivat 10. lokakuuta 2007 lähtien (12 kuukautta voimaantulopäivästä) myöntää hyväksynnän vain, jos hyväksyttäväksi esitetty ajoneuvotyyppi täyttää tämän säännön vaatimukset, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 03

| b) | eivät 9. lokakuuta 2009 (36 kuukautta voimaantulopäivästä) saakka saa evätä kansallista tai alueellista tyyppihyväksyntää ajoneuvolta, joka on hyväksytty jonkin tämän säännön aiemman muutossarjan perusteella |
| --- | --- |

b)

eivät 9. lokakuuta 2009 (36 kuukautta voimaantulopäivästä) saakka saa evätä kansallista tai alueellista tyyppihyväksyntää ajoneuvolta, joka on hyväksytty jonkin tämän säännön aiemman muutossarjan perusteella

| c) | voivat 10. lokakuuta 2009 lähtien (36 kuukautta voimaantulopäivästä) evätä ensimmäisen kansallisen tai alueellisen käyttöönoton luokkien N2 (enimmäismassa 7,5 tonnia), N3, O3 ja O4 ajoneuvoilta, joiden leveys on yli 2 100 mm (takamerkinnät) ja pituus yli 6 000 mm (sivumerkinnät), lukuun ottamatta puoliperävaunuja ja keskeneräisiä ajoneuvoja, jos ajoneuvot eivät täytä tämän säännön muutossarjan 03 vaatimuksia |
| --- | --- |

c)

voivat 10. lokakuuta 2009 lähtien (36 kuukautta voimaantulopäivästä) evätä ensimmäisen kansallisen tai alueellisen käyttöönoton luokkien N2 (enimmäismassa 7,5 tonnia), N3, O3 ja O4 ajoneuvoilta, joiden leveys on yli 2 100 mm (takamerkinnät) ja pituus yli 6 000 mm (sivumerkinnät), lukuun ottamatta puoliperävaunuja ja keskeneräisiä ajoneuvoja, jos ajoneuvot eivät täytä tämän säännön muutossarjan 03 vaatimuksia

2

3

3

4

| d) | kohdan 12.1.4 määräyksistä riippumatta eivät 10. lokakuuta 2011 lähtien (60 kuukautta voimaantulopäivästä) saa tunnustaa luokkien N2 (enimmäismassa 7,5 tonnia), N3, O3 ja O4 ajoneuvoille, joiden leveys on yli 2 100 mm (takamerkinnät) ja pituus yli 6 000 mm (sivumerkinnät), lukuun ottamatta puoliperävaunuja ja keskeneräisiä ajoneuvoja, tämän säännön perusteella myönnettyjä hyväksyntiä, jos hyväksyntä perustuu johonkin aiempaan muutossarjaan, joka ei enää ole voimassa |
| --- | --- |

d)

kohdan 12.1.4 määräyksistä riippumatta eivät 10. lokakuuta 2011 lähtien (60 kuukautta voimaantulopäivästä) saa tunnustaa luokkien N2 (enimmäismassa 7,5 tonnia), N3, O3 ja O4 ajoneuvoille, joiden leveys on yli 2 100 mm (takamerkinnät) ja pituus yli 6 000 mm (sivumerkinnät), lukuun ottamatta puoliperävaunuja ja keskeneräisiä ajoneuvoja, tämän säännön perusteella myönnettyjä hyväksyntiä, jos hyväksyntä perustuu johonkin aiempaan muutossarjaan, joka ei enää ole voimassa

2

3

3

4

| e) | myöntävät 12. kesäkuuta 2010 lähtien (36 kuukautta muutossarjan 03 täydennyksen 3 voimaantulosta) hyväksynnän vain, jos hyväksyttäväksi esitetty ajoneuvotyyppi vastaa tämän säännön vaatimuksia, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjan 03 täydennyksellä 3 |
| --- | --- |

e)

myöntävät 12. kesäkuuta 2010 lähtien (36 kuukautta muutossarjan 03 täydennyksen 3 voimaantulosta) hyväksynnän vain, jos hyväksyttäväksi esitetty ajoneuvotyyppi vastaa tämän säännön vaatimuksia, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjan 03 täydennyksellä 3

| f) | myöntävät 11. tammikuuta 2010 saakka (18 kuukautta muutossarjan 03 täydennyksen 4 voimaantulosta) edelleen hyväksyntiä uusille ajoneuvotyypeille, jotka eivät täytä vaatimuksia, jotka koskevat etusumuvalaisimien pystysuuntausta (kohta 6.3.6.1.1) ja/tai suuntavalaisimen toimintaa osoittavaa ilmaisinta (kohta 6.5.8) ja/tai huomiovalaisimien kytkemistä pois toiminnasta (kohta 6.19.7.3) |
| --- | --- |

f)

myöntävät 11. tammikuuta 2010 saakka (18 kuukautta muutossarjan 03 täydennyksen 4 voimaantulosta) edelleen hyväksyntiä uusille ajoneuvotyypeille, jotka eivät täytä vaatimuksia, jotka koskevat etusumuvalaisimien pystysuuntausta (kohta 6.3.6.1.1) ja/tai suuntavalaisimen toimintaa osoittavaa ilmaisinta (kohta 6.5.8) ja/tai huomiovalaisimien kytkemistä pois toiminnasta (kohta 6.19.7.3)

| g) | myöntävät 10. lokakuuta 2011 saakka (60 kuukautta virallisesta voimaantulosta) edelleen hyväksyntiä uusille ajoneuvotyypeille, jotka eivät täytä näkyvyysmerkintöjen kokonaispituutta koskevia vaatimuksia (kohta 6.21.4.1.3) (24). |
| --- | --- |

g)

myöntävät 10. lokakuuta 2011 saakka (60 kuukautta virallisesta voimaantulosta) edelleen hyväksyntiä uusille ajoneuvotyypeille, jotka eivät täytä näkyvyysmerkintöjen kokonaispituutta koskevia vaatimuksia (kohta 6.21.4.1.3) (24).

24

12.3   Muutossarjaan 04 sovellettavat siirtymämääräykset

Tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet

| a) | voivat 7. helmikuuta 2011 lähtien myöntää luokkien M1 ja N1 (30 kuukautta voimaantulopäivästä) ja 7. elokuuta 2012 lähtien muiden luokkien (48 kuukautta voimaantulopäivästä) ajoneuvoille hyväksynnän vain, jos hyväksyttäväksi esitetty ajoneuvotyyppi vastaa tämän säännön vaatimuksia, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 04 |
| --- | --- |

a)

voivat 7. helmikuuta 2011 lähtien myöntää luokkien M1 ja N1 (30 kuukautta voimaantulopäivästä) ja 7. elokuuta 2012 lähtien muiden luokkien (48 kuukautta voimaantulopäivästä) ajoneuvoille hyväksynnän vain, jos hyväksyttäväksi esitetty ajoneuvotyyppi vastaa tämän säännön vaatimuksia, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 04

1

1

| b) | myöntävät 22. heinäkuuta 2009 jälkeen (muutossarjan 04 täydennyksen 2 voimaantulopäivä) edelleen hyväksyntiä ajoneuvotyypeille, jotka eivät ole kohdan 5.2.1, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjan 04 täydennyksellä 2, vaatimusten mukaisia, mikäli nämä ajoneuvot on varustettu ajovalaisimilla, jotka on hyväksytty säännön nro 98 (ennen täydennystä 9) tai säännön nro 112 (ennen täydennystä 8) mukaisesti |
| --- | --- |

b)

myöntävät 22. heinäkuuta 2009 jälkeen (muutossarjan 04 täydennyksen 2 voimaantulopäivä) edelleen hyväksyntiä ajoneuvotyypeille, jotka eivät ole kohdan 5.2.1, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjan 04 täydennyksellä 2, vaatimusten mukaisia, mikäli nämä ajoneuvot on varustettu ajovalaisimilla, jotka on hyväksytty säännön nro 98 (ennen täydennystä 9) tai säännön nro 112 (ennen täydennystä 8) mukaisesti

| c) | myöntävät 24. lokakuuta 2012 lähtien (36 kuukautta muutossarjan 04 täydennyksen 3 voimaantulosta) hyväksynnän vain, jos hyväksyttäväksi esitetty ajoneuvotyyppi vastaa tämän säännön, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjan 04 täydennyksellä 3, kohdissa 3.2.7 ja 5.27–5.27.4 jännitteen rajoittamiselle asetettuja vaatimuksia |
| --- | --- |

c)

myöntävät 24. lokakuuta 2012 lähtien (36 kuukautta muutossarjan 04 täydennyksen 3 voimaantulosta) hyväksynnän vain, jos hyväksyttäväksi esitetty ajoneuvotyyppi vastaa tämän säännön, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjan 04 täydennyksellä 3, kohdissa 3.2.7 ja 5.27–5.27.4 jännitteen rajoittamiselle asetettuja vaatimuksia

| d) | myöntävät 7. helmikuuta 2011 saakka luokkien M1 ja N1 (30 kuukautta muutossarjan 04 täydennyksen 2 voimaantulopäivästä) ja 7. elokuuta 2012 saakka (48 kuukautta muutossarjan 04 täydennyksen 2 voimaantulopäivästä) hyväksynnän uusille ajoneuvotyypeille, jotka eivät täytä vaatimuksia, jotka koskevat etusuuntavalaisimien kanssa rakenteellisesti yhdistettyjen huomiovalaisimien kytkemistä pois toiminnasta (kohta 6.19.7.6). |
| --- | --- |

d)

myöntävät 7. helmikuuta 2011 saakka luokkien M1 ja N1 (30 kuukautta muutossarjan 04 täydennyksen 2 voimaantulopäivästä) ja 7. elokuuta 2012 saakka (48 kuukautta muutossarjan 04 täydennyksen 2 voimaantulopäivästä) hyväksynnän uusille ajoneuvotyypeille, jotka eivät täytä vaatimuksia, jotka koskevat etusuuntavalaisimien kanssa rakenteellisesti yhdistettyjen huomiovalaisimien kytkemistä pois toiminnasta (kohta 6.19.7.6).

1

1

12.3.1   Edellä esitetyistä siirtymämääräyksistä riippumatta sopimuspuolet, jotka alkavat soveltaa sääntöä nro 112 7. elokuuta 2008 jälkeen (tämän säännön muutossarjan 04 voimaantulopäivä) eivät ole velvollisia myöntämään hyväksyntiä, jos hyväksyttävä ajoneuvotyyppi ei säännön nro 112 osalta vastaa tämän säännön kohtien 6.1.2 ja 6.2.2 vaatimuksia, sellaisina kuin ne ovat muutettuina tämän säännön muutossarjalla 04.

12.4   Muutossarjaan 05 sovellettavat siirtymämääräykset

Tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet

| a) | voivat 30. tammikuuta 2015 lähtien (48 kuukautta virallisesta voimaantulopäivästä) myöntää hyväksynnän vain, jos hyväksyttäväksi esitetty ajoneuvotyyppi noudattaa tämän säännön vaatimuksia, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 05 |
| --- | --- |

a)

voivat 30. tammikuuta 2015 lähtien (48 kuukautta virallisesta voimaantulopäivästä) myöntää hyväksynnän vain, jos hyväksyttäväksi esitetty ajoneuvotyyppi noudattaa tämän säännön vaatimuksia, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 05

| b) | myöntävät 30. heinäkuuta 2016 saakka luokkien M1 ja N1 (66 kuukautta voimaantulopäivästä) ja 30. tammikuuta 2018 saakka muiden luokkien (84 kuukautta voimaantulopäivästä) uusille ajoneuvotyypeille hyväksynnän, jos hyväksyttäväksi esitetty uusi ajoneuvotyyppi vastaa tämän säännön kohdan 6.2.7.6.1 vaatimusten asemesta ainakin yhden kohdista 6.2.7.6.2 tai 6.2.7.6.3–6.2.7.6.3.3 vaatimuksia, sellaisena kuin sääntö on muutettuna muutossarjalla 05. |
| --- | --- |

b)

myöntävät 30. heinäkuuta 2016 saakka luokkien M1 ja N1 (66 kuukautta voimaantulopäivästä) ja 30. tammikuuta 2018 saakka muiden luokkien (84 kuukautta voimaantulopäivästä) uusille ajoneuvotyypeille hyväksynnän, jos hyväksyttäväksi esitetty uusi ajoneuvotyyppi vastaa tämän säännön kohdan 6.2.7.6.1 vaatimusten asemesta ainakin yhden kohdista 6.2.7.6.2 tai 6.2.7.6.3–6.2.7.6.3.3 vaatimuksia, sellaisena kuin sääntö on muutettuna muutossarjalla 05.

1

1

12.5   Muutossarjaan 06 sovellettavat siirtymämääräykset

Tätä sääntöä soveltavat sopimuspuolet

voivat 18. marraskuuta 2017 lähtien (60 kuukautta voimaantulopäivästä) myöntää hyväksynnän vain, jos hyväksyttäväksi esitetty ajoneuvotyyppi vastaa tämän säännön vaatimuksia, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 06.

---

(1)  Ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman määritelmän mukaisesti (R.E.3) (ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.3, kohta 2) – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html

1

(2)  Kun kyseessä ovat takarekisterikilven valaisinlaitteet ja luokkien 5 ja 6 suuntavalaisimet, tarkoitetaan ’valoa lähettävää pintaa’.

2

(3)  Kun kyseessä ovat takarekisterikilven valaisinlaitteet ja luokkien 5 ja 6 suuntavalaisimet, tarkoitetaan ’valoa lähettävää pintaa’.

3

(4)  Esimerkkejä rakenteellisesti yhdistetyistä valaisimista esitetään liitteen 3 osassa 7.

4

(5)  CIE Publication 15.2, 1986, Colorimetry, the CIE 1931 standard colorimetric observer (standardihavaitsija).

5

(6)  CIE Publication 15.2, 1986, Colorimetry, the CIE 1931 standard colorimetric observer (standardihavaitsija).

6

(7)  CIE Publication 15.2, 1986, Colorimetry, the CIE 1931 standard colorimetric observer (standardihavaitsija).

7

(8)  CIE Publication 15.2, 1986, Colorimetry, the CIE 1931 standard colorimetric observer (standardihavaitsija).

8

(9)  Vuoden 1958 sopimuksen sopimuspuolten tunnusnumerot esitetään ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman (R.E.3) liitteessä 3, asiakirja ECE/TRANS/WP.29/78/Rev. 3 – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html

9

(10)  Tätä ei sovelleta tarkoitukseen käytettäviin osiin, jotka voidaan lisätä ajovalaisimen ulkopuolelle.

10

(11)  Valaisimien lähettämän valon värikoordinaattien mittaus ei sisälly tähän sääntöön.

11

(12)  Tunnetaan myös valkoisena tai värittömänä heijastimena.

12

(13)  Tämän säännön määräykset eivät estä tätä sääntöä soveltavia sopimuspuolia sallimasta valkoisten takaosan näkyvyysmerkkien käyttämistä alueellaan.

13

(14)  Ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman määritelmän mukaisesti (R.E.3) (ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.3, kohta 2) – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html

14

(15)  Kyseisten sääntöjen sopimuspuolet voivat edelleen kieltää mekaanisten puhdistuslaitteiden käytön, jos ajovalaisimet on varustettu muovilinsseillä, joissa on tunnus PL.

15

(16)  Ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman määritelmän mukaisesti (R.E.3) (ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.3, kohta 2) – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html

16

(17)  Uusille ajoneuvotyypeille, jotka eivät täytä tätä vaatimusta, voidaan edelleen myöntää tyyppihyväksyntä 18 kuukauden ajan muutossarjan 03 lisäyksen 4 voimaantulosta.

17

(18)  Uusille ajoneuvotyypeille, jotka eivät täytä tätä vaatimusta, voidaan edelleen myöntää tyyppihyväksyntä 18 kuukauden ajan muutossarjan 03 lisäyksen 4 voimaantulosta.

18

(19)  Uusille ajoneuvotyypeille, jotka eivät täytä tätä vaatimusta, voidaan edelleen myöntää tyyppihyväksyntä 18 kuukauden ajan muutossarjan 03 lisäyksen 4 voimaantulosta.

19

(20)  Jos lisäyksikkönä on kaksi symmetrisesti sijoitettua valaisinyksikköä, vaakasuuntainen etäisyys voi olla 200 mm (kuvassa mitta C).

20

(21)  Liikennesuunnat on erotettu toisistaan tienrakennuksellisin keinoin tai sivusuuntainen etäisyys vastaantulevaan liikenteeseen on riittävän suuri. Tämä merkitsee sitä, että vastakkaisen liikenteen ajovalot eivät aiheuta liikaa häikäisyä.

21

(22)  Tätä määräystä ei sovelleta lähivaloon silloin, kun tuotetaan kaarrevaloa käännyttäessä oikealle oikeanpuoleisessa liikenteessä (käännyttäessä vasemmalle vasemmanpuoleisessa liikenteessä).

22

(23)  Kyseisten sääntöjen sopimuspuolet voivat edelleen kieltää mekaanisten puhdistuslaitteiden käytön, jos ajovalaisimet on varustettu muovilinsseillä, joissa on tunnus PL.

23

(24)  Sihteeristön huomautus: kohdan 6.21.4.1.3 osalta viitataan muutossarjaan 03, sellaisena kuin se on asiakirjassa E/ECE/324/Rev.1/Add.47/Rev.6 – E/ECE/TRANS/505/Rev.1/Add.47/Rev.6.

24

---

LIITE 1

ILMOITUS

(Enimmäiskoko: A4 (210 × 297 mm))

(1)

Antaja: Viranomaisen nimi

Aihe (2): ajoneuvotyypin hyväksynnän myöntäminen

hyväksynnän laajentaminen

hyväksynnän epääminen

hyväksynnän peruuttaminen

tuotannon lopettaminen

valaisimien ja merkkivalolaitteiden asennuksen osalta säännön nro 48 mukaisesti

Hyväksyntänumero: Laajennuksen numero:

1. Ajoneuvon kauppanimi tai merkki:

2. Valmistajan ajoneuvotyypille antama nimi:

3. Valmistajan nimi ja osoite:

4. Valmistajan edustajan (jos sellainen on) nimi ja osoite:

5. Päivä, jona toimitettu hyväksyttäväksi:

6. Hyväksyntätestien suorittamisesta vastaava tutkimuslaitos:

7. Testausselosteen päiväys:

8. Testausselosteen numero:

9. Lyhyt kuvaus:

Valaisimet ja merkkivalolaitteet ajoneuvossa:

9.1 Kaukovalaisimet: kyllä/ei (2)

9.2 Lähivalaisimet: kyllä/ei (2)

9.3 Etusumuvalaisimet: kyllä/ei (2)

Huomautukset: rakenteellisesti yhdistetty kaukovalaisimeen: kyllä/ei (2)

9.4 Peruutusvalaisimet: kyllä/ei (2)

9.5 Etusuuntavalaisimet: kyllä/ei (2)

9.6 Takasuuntavalaisimet: kyllä/ei (2)

9.7 Sivusuuntavalaisimet: kyllä/ei (2)

9.8 Hätävilkkukytkentä: kyllä/ei (2)

9.9 Jarruvalaisimet: kyllä/ei (2)

9.9.1 Komponenttia koskevassa säännössä edellytetty vikaantumisilmaisin asennettu:

kyllä/ei (2)

9.10 Takarekisterikilven

valaisin: kyllä/ei (2)

9.11 Etuvalaisimet: kyllä/ei (2)

9.11.1 Komponenttia koskevassa säännössä edellytetty vikaantumisilmaisin asennettu:

kyllä/ei (2)

9.12 Takavalaisimet: kyllä/ei (2)

9.12.1 Komponenttia koskevassa säännössä edellytetty vikaantumisilmaisin asennettu:

kyllä/ei (2)

9.13 Takasumuvalaisimet: kyllä/ei (2)

9.14 Pysäköintivalaisimet: kyllä/ei (2)

9.15 Äärivalaisimet: kyllä/ei (2)

9.15.1 Komponenttia koskevassa säännössä edellytetty vikaantumisilmaisin asennettu:

kyllä/ei (2)

9.16 Takaheijastimet,

muut kuin kolmion muotoiset kyllä/ei (2)

9.17 Takaheijastimet, kolmion muotoiset kyllä/ei (2)

9.18 Etuheijastimet,

muut kuin kolmion muotoiset kyllä/ei (2)

9.19 Sivuheijastimet,

muut kuin kolmion muotoiset kyllä/ei (2)

9.20 Sivuvalaisimet: kyllä/ei (2)

9.21 Huomiovalaisimet: kyllä/ei (2)

9.21.1 Komponenttia koskevassa säännössä edellytetty vikaantumisilmaisin asennettu:

kyllä/ei (2)

9.22 Mukautuva etuvalaisujärjestelmä (AFS): kyllä/ei (2)

9.23 Kulmavalaisimet: kyllä/ei (2)

9.24 Näkyvyysmerkinnät: takana sivulla

9.24.1 Täydellinen ääriviivamerkintä: kyllä/ei (2) kyllä/ei (2)

9.24.2 Osittainen ääriviivamerkintä: kyllä/ei (2) kyllä/ei (2)

9.24.3 Linjamerkintä: kyllä/ei (2) kyllä/ei (2)

9.24.4 Kohdan 6.21.1.2.5 mukainen näkyvyysmerkintöjä koskeva poikkeus

takana

kyllä/ei (2)

Huomautukset:

sivulla

kyllä/ei (2)

Huomautukset:

9.25 Hätäjarrutuksen merkkivalo: kyllä/ei (2)

9.26 Apuvalaisimet: kyllä/ei (2)

9.27 Ulkovalaisimet: kyllä/ei (2)

9.28 Vastaavat valaisimet: kyllä/ei (2)

9.29 Suurin sallittu kuorma tavaratilassa:

10. Huomautukset:

10.1 Mahdolliset huomautukset liikkuvista komponenteista:

10.2 Näkyvän pinnan määrittämiseen käytetty menetelmä:

a) valaisevan pinnan raja (2) tai

b) valoa lähettävän pinnan raja (2)

10.3 Muita huomautuksia (oikean- tai vasemmanpuoleisen liikenteen ajoneuvoista):

10.4 AFS-järjestelmää koskevat huomautukset (tämän säännön kohtien 3.2.6 ja 6.22.7.4 mukaisesti):

10.5 Näkyvyysmerkintöjen kattavuutta koskevat huomautukset, jos kattavuus on pienempi kuin tämän säännön kohdissa 6.21.4.1.2 ja 6.21.4.2.2 vaadittu vähimmäisarvo 70 prosenttia.

10.6 Luokkien M ja N ajoneuvojen sähköliitäntöjä koskevat huomautukset (tämän säännön kohtien 3.2.7 ja 5.27 mukaisesti).

10.7 Näkyvyysmerkintöjä koskevat huomautukset (tämän säännön kohtien 6.21.1.2.5 ja 6.21.4.3.1 kohdan mukaisesti)

10.8 Näkyvyysmerkintöjä koskevat huomautukset (keskeneräiset tai valmiit ajoneuvot, tämän säännön kohtien 6.21.1.2.1 ja 6.21.1.2.2.1 mukaisesti):

keskeneräiset ajoneuvot: kyllä/ei (2)

valmiit ajoneuvot: kyllä/ei (2)

valmistuneet ajoneuvot: kyllä/ei (2)

11. Hyväksyntämerkin sijainti:

12. Laajentamisen syyt (tapauksen mukaan):

13. Hyväksyntä myönnetty/laajennettu/evätty/peruutettu (2)

14. Paikka:

15. Päiväys:

16. Allekirjoitus:

17. Seuraavat asiakirjat, joissa on edellä mainittu hyväksyntänumero, ovat pyynnöstä saatavilla:

(1) Hyväksynnän myöntäneen/evänneen/peruuttaneen maan tunnusnumero (ks. säännössä olevat hyväksyntää koskevat määräykset).

(2) Tarpeeton viivataan yli.

---

LIITE 2

HYVÄKSYNTÄMERKIT

MALLI A

(ks. tämän säännön kohta 4.4)

Image 14

Yllä olevasta ajoneuvoon kiinnitetystä hyväksyntämerkistä käy ilmi, että kyseinen ajoneuvotyyppi on hyväksytty valaisinten ja merkkivalolaitteiden asennuksen osalta Alankomaissa (E4) säännön nro 48 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 06. Hyväksyntänumero osoittaa, että hyväksyntä myönnettiin säännön nro 48 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 06.

MALLI B

(ks. tämän säännön kohta 4.5)

Image 15

Yllä olevasta ajoneuvoon kiinnitetystä hyväksyntämerkistä käy ilmi, että kyseinen ajoneuvotyyppi on hyväksytty Alankomaissa (E4) säännön nro 48 mukaisesti, sellaisena kuin se on muutettuna muutossarjalla 06, ja säännön nro 33 mukaisesti. (1) Hyväksyntänumerosta käy ilmi, että hyväksynnän myöntämishetkellä sääntöön nro 48 sisältyi muutossarja 06 ja sääntö nro 33 oli alkuperäisessä muodossaan.

---

(1)  Toinen numero annetaan ainoastaan esimerkkinä.

---

LIITE 3

VALAISIMIEN PINTOJA, AKSELEITA, VERTAILUKESKIPISTEITÄ SEKÄ GEOMETRISEN NÄKYVYYDEN KULMIA KOSKEVIA ESIMERKKEJÄ

Näissä esimerkeissä kuvaillaan joitakin järjestelyjä, ja niiden tarkoituksena helpottaa säännösten ymmärtämistä. Niitä ei ole tarkoitettu suunnittelua rajoittaviksi.

Kaikkia tämän liitteen esimerkkejä koskevat selitykset:

| 1. | Valaiseva pinta |
| --- | --- |

1.

Valaiseva pinta

| 2. | Vertailuakseli |
| --- | --- |

2.

Vertailuakseli

| 3. | Vertailukeskipiste |
| --- | --- |

3.

Vertailukeskipiste

| 4. | Geometrisen näkyvyyden kulma |
| --- | --- |

4.

Geometrisen näkyvyyden kulma

| 5. | Valoa lähettävä pinta |
| --- | --- |

5.

Valoa lähettävä pinta

| 6. | Valaisevaan pintaan perustuva näkyvä pinta |
| --- | --- |

6.

Valaisevaan pintaan perustuva näkyvä pinta

| 7a. | Näkyvä pinta, joka perustuu valoa lähettävään pintaan kohdan 2.8.a mukaisesti (ulkolinssin kanssa) |
| --- | --- |

7a.

Näkyvä pinta, joka perustuu valoa lähettävään pintaan kohdan 2.8.a mukaisesti (ulkolinssin kanssa)

| 7b. | Näkyvä pinta, joka perustuu valoa lähettävään pintaan kohdan 2.8.b mukaisesti (ilman ulkolinssiä) |
| --- | --- |

7b.

Näkyvä pinta, joka perustuu valoa lähettävään pintaan kohdan 2.8.b mukaisesti (ilman ulkolinssiä)

| 8. | Näkyvyyden suunta |
| --- | --- |

8.

Näkyvyyden suunta

| IO | Sisäpuolinen optinen osa |
| --- | --- |
| LG | Valonohjain |
| L | Ulkolinssi |
| R | Heijastin |
| S | Valonlähde |
| X | Ei kuulu tähän toimintoon |
| F1 | Toiminto 1 |
| F2 | Toiminto 2 |

IO

Sisäpuolinen optinen osa

LG

Valonohjain

L

Ulkolinssi

R

Heijastin

S

Valonlähde

X

Ei kuulu tähän toimintoon

F1

Toiminto 1

F2

Toiminto 2

OSA 1

Muun merkkivalolaitteen kuin heijastimen valoa lähettävä pinta

Valoa lähettävään pintaan perustuva näkyvä pinta

OSA 2

Muun merkkivalolaitteen kuin heijastimen valaiseva pinta

Muun merkkivalolaitteen kuin heijastimen valaiseva pinta

Valaiseva pinta

Tuloksena oleva valaiseva pinta kaikilla mahdollisilla varjostimen asennoilla, esim. enimmäis- ja vähimmäisalan määrittämistä varten

Varjostimet, muut asennot mahdollisia

OSA 3

Esimerkkejä valaisevaan pintaan perustuvasta näkyvästä pinnasta geometrisen näkyvyyden eri suunnissa

Esimerkkejä valaisevaan pintaan perustuvasta näkyvästä pinnasta geometrisen näkyvyyden eri suunnissa

Valaisevaan pintaan perustuva näkyvä pinta

Valaisevaan pintaan perustuva näkyvä pinta

Valaisevaan pintaan perustuva näkyvä pinta

OSA 4

Esimerkkejä valoa lähettävään pintaan perustuvasta näkyvästä pinnasta geometrisen näkyvyyden eri suunnissa

Esimerkkejä valoa lähettävään pintaan perustuvasta näkyvästä pinnasta geometrisen näkyvyyden eri suunnissa

Valoa lähettävään pintaan perustuva näkyvä pinta

Valoa lähettävään pintaan perustuva näkyvä pinta

OSA 5

Esimerkki valaisevasta pinnasta verrattuna valoa lähettävään pintaan, kun kyseessä on ”yksitoiminen valaisin” (ks. tämän säännön kohdat 2.8 ja 2.9)

Esimerkki valaisevasta pinnasta verrattuna valoa lähettävään pintaan, kun kyseessä on ”yksitoiminen valaisin” (ks. tämän säännön kohdat 2.8 ja 2.9)

Esimerkkejä valonlähteestä, jossa on heijastinoptiikka ulkolinssin takana:

| Esimerkki 1 | Esimerkki 2 |
| --- | --- |
| |
| (Ulkolinssi mukaan luettuna) | (Kuvioimaton ulkolinssi pois luettuna) |

Esimerkki 1

Esimerkki 1

Esimerkki 2

Esimerkki 2

Image 20

(Ulkolinssi mukaan luettuna)

(Kuvioimaton ulkolinssi pois luettuna)

Esimerkkejä valonlähteestä, jossa on sisälinssi ulkolinssin takana:

| Esimerkki 3 | Esimerkki 4 |
| --- | --- |
| |
| (Ulkolinssi mukaan luettuna) | (Kuvioimaton ulkolinssi pois luettuna) |

Esimerkki 3

Esimerkki 3

Esimerkki 4

Esimerkki 4

Image 21

(Ulkolinssi mukaan luettuna)

(Kuvioimaton ulkolinssi pois luettuna)

Esimerkkejä valonlähteestä, jossa on heijastinoptiikka ja osittainen sisälinssi ulkolinssin takana:

| Esimerkki 5 | Esimerkki 6 |
| --- | --- |
| |
| (Ulkolinssi mukaan luettuna) | (Kuvioimaton ulkolinssi pois luettuna) |

Esimerkki 5

Esimerkki 5

Esimerkki 6

Esimerkki 6

Image 22

(Ulkolinssi mukaan luettuna)

(Kuvioimaton ulkolinssi pois luettuna)

Esimerkki ulkolinssin takana olevasta valonohjausoptiikasta:

Esimerkki 7

Esimerkki 7

Kun kuvioimatonta ulkolinssiä ei oteta huomioon, 7b on kohdan 2.8.b mukainen näkyvä pinta.

AA

Poikkileikkaus

Esimerkki ulkolinssin takana olevasta valonohjaus- tai heijastinoptiikasta:

Esimerkki 8

Esimerkki 8

Poikkileikkaus

Kun kuvioimatonta ulkolinssiä ei oteta huomioon, 7b on kohdan 2.8.b mukainen näkyvä pinta eikä F1 saa olla läpinäkyvä F2:n suhteen.

LG, R ja F1

AA

Esimerkki valonlähteestä, jossa ulkolinssin takana on heijastinoptiikka sekä alue, joka ei kuulu tähän toimintoon:

Esimerkki 9

Esimerkki 9

Kun kuvioimatonta ulkolinssiä ei oteta huomioon, 7b on kohdan 2.8.b mukainen näkyvä pinta.

OSA 6

Esimerkkejä valoa lähettävän pinnan määrittämisestä verrattuna valaisevaan pintaan (ks. tämän säännön kohdat 2.8 ja 2.9)

Esimerkkejä valoa lähettävän pinnan määrittämisestä verrattuna valaisevaan pintaan (ks. tämän säännön kohdat 2.8 ja 2.9)

Huomautus: Heijastuva valo voi vaikuttaa valoa lähettävän pinnan määritykseen.

Huomautus:

Esimerkki A

ILMOITETTU VERTAILU-AKSELI

Linssin pinta esitetään selvyyden vuoksi suorana

PROJEKTIO

| | Valaiseva pinta | Ilmoitettu valoa lähettävä pinta kohdan 2.8.a mukaisesti |
| --- | --- | --- |
| Reunat ovat | a ja b | c ja d |

Valaiseva pinta

Ilmoitettu valoa lähettävä pinta kohdan 2.8.a mukaisesti

Reunat ovat

a ja b

c ja d

Esimerkki B

PROJEKTIO

Linssin pinta esitetään selvyyden vuoksi suorana

ILMOITETTU VERTAILU-AKSELI

| | Valaiseva pinta | Ilmoitettu valoa lähettävä pinta kohdan 2.8.a mukaisesti |
| --- | --- | --- |
| Reunat ovat | a ja b | c ja d |

Valaiseva pinta

Ilmoitettu valoa lähettävä pinta kohdan 2.8.a mukaisesti

Reunat ovat

a ja b

c ja d

Esimerkki C

Esimerkki valaisevan pinnan määrittämisestä sellaisen alueen kanssa, joka ei kuulu kyseiseen toimintoon:

PROJEKTIO

Linssin pinta esitetään selvyyden vuoksi suorana

ILMOITETTU VERTAILU-AKSELI

X ei kuulu tähän toimintoon

| | Valaiseva pinta |
| --- | --- |
| Reunat ovat | a ja b |

Valaiseva pinta

Reunat ovat

a ja b

Esimerkki D

Esimerkki valoa lähettävän pinnan määrittämisestä kohdan 2.8.a mukaisesti sellaisen alueen kanssa, joka ei kuulu kyseiseen toimintoon:

PROJEKTIO

Linssin pinta esitetään selvyyden vuoksi suorana

X ei kuulu tähän toimintoon

ILMOITETTU VERTAILU-AKSELI

| | Ilmoitettu valoa lähettävä pinta kohdan 2.8.a mukaisesti |
| --- | --- |
| Reunat ovat | c–d ja e–f |

Ilmoitettu valoa lähettävä pinta kohdan 2.8.a mukaisesti

Reunat ovat

c–d ja e–f

Esimerkki E

Esimerkki näkyvän pinnan määrittämisestä yhdessä toimintoon kuulumattoman alueen ja kuvioimattoman ulkolinssin kanssa (kohdan 2.8.b mukaisesti):

PROJEKTIO

Linssin pinta esitetään selvyyden vuoksi suorana

X ei kuulu tähän toimintoon

ILMOITETTU VERTAILU-AKSELI

| | Ilmoitettu valoa lähettävä pinta kohdan 2.8.b mukaisesti, esimerkki |
| --- | --- |
| Reunat ovat | c′–d′ ja e′–f′ |

Ilmoitettu valoa lähettävä pinta kohdan 2.8.b mukaisesti, esimerkki

Reunat ovat

c′–d′ ja e′–f′

OSA 7

Esimerkki kahden toiminnon rakenteellisen yhdistämisen määrittämisestä

Esimerkki kahden toiminnon rakenteellisen yhdistämisen määrittämisestä

Kun laitteessa on kuvioitu ulkolinssi ja väliseinämä:

7a, toiminto 1

Ei rakenteel-lisesti yhdistetty

7a, toiminto 2

Kun laitteessa on kuvioitu ulkolinssi:

7a, toiminto 2

Rakenteel-lisesti yhdistetty

7a, toiminto 1

Kun kuvioimatonta ulkolinssiä ei oteta huomioon:

Ei rakenteellisesti yhdistetty

Kun kuvioimatonta ulkolinssiä ei oteta huomioon:

Ei rakenteelli-sesti yhdistetty

Ei rakenteelli-sesti yhdistetty

LG ja F1

LG ja F1

Kun (kuvioitu tai kuvioimaton) ulkolinssi otetaan huomioon:

Rakenteel-lisesti yhdistetty

Rakenteel-lisesti yhdistetty

LG ja F1

LG ja F1

Kun (kuvioitu tai kuvioimaton) ulkolinssi otetaan huomioon:

Rakenteel-lisesti yhdistetty

LG, R ja F1

Kun kuvioimatonta ulkolinssiä ei oteta huomioon, 7b on kohdan 2.8 mukainen näkyvä pinta eikä F1 saa olla läpinäkyvä F2:n suhteen.

F1 ei ole rakenteellisesti yhdistetty F2:n kanssa

LG, R ja F1

Kun kuvioimaton ulkolinssi otetaan huomioon tai sitä ei oteta huomioon:

Rakenteel-lisesti yhdistetty

LG ja F1

---

LIITE 4

PUNAISEN VALAISIMEN NÄKYVYYS ETEEN JA VALKOISEN VALAISIMEN NÄKYVYYS TAAKSE

(ks. tämän säännön kohdat 5.10.1 ja 5.10.2)

Kuva 1

Punaisen valaisimen näkyvyys eteen

Vyöhyke

Kuva 2

Kuva 2

Valkoisen valaisimen näkyvyys taakse

Vyöhyke

---

LIITE 5

HUOMIOON OTETTAVAT KUORMITUSOLOSUHTEET MÄÄRITETTÄESSÄ LÄHIVALAISIMIEN PYSTYSUUNTAISEN SUUNTAAMISEN VAIHTELUITA

Kohdissa 6.2.6.1 ja 6.2.6.3.1 tarkoitetut akselien kuormitusolosuhteet

1.   Seuraavissa testeissä matkustajien massaksi lasketaan 75 kg henkilöä kohti.

2.   Erityyppisten ajoneuvojen kuormitusolosuhteet:

| 2.1 | Luokan M1 ajoneuvot (1):






  2.1.1 | Lähivalaisimien valonsädekimpun kulma määritetään seuraavissa kuormitusolosuhteissa:






  2.1.1.1 | yksi henkilö kuljettajan istuimella |
| --- | --- | --- | --- |

2.1

Luokan M1 ajoneuvot (1):

2.1.1

Lähivalaisimien valonsädekimpun kulma määritetään seuraavissa kuormitusolosuhteissa:

2.1.1.1

yksi henkilö kuljettajan istuimella

| 2.1.1.2 | kuljettaja sekä yksi matkustaja kauimpana kuljettajasta olevalla etuistuimella |
| --- | --- |

2.1.1.2

kuljettaja sekä yksi matkustaja kauimpana kuljettajasta olevalla etuistuimella

| 2.1.1.3 | kuljettaja, yksi matkustaja kauimpana kuljettajasta olevalla etuistuimella, matkustaja kaikilla takimmaisilla istuimilla |
| --- | --- |

2.1.1.3

kuljettaja, yksi matkustaja kauimpana kuljettajasta olevalla etuistuimella, matkustaja kaikilla takimmaisilla istuimilla

| 2.1.1.4 | matkustaja kaikilla istuimilla |
| --- | --- |

2.1.1.4

matkustaja kaikilla istuimilla

| 2.1.1.5 | matkustaja kaikilla istuimilla sekä tasaisesti jakautunut kuorma tavaratilassa siten, että taka-akseliin tai etuakseliin, jos tavaratila sijaitsee edessä, kohdistuu sallittu kuormitus. Jos ajoneuvossa on tavaratila sekä edessä että takana, kuormaa on lisättävä sopivasti jaettuna sallittujen akselikuormien aikaansaamiseksi. Jos suurin sallittu kuormitettu massa kuitenkin saavutetaan ennen sallittua yhteen akseliin kohdistuvaa kuormitusta, tavaratilojen kuormaa on rajoitettava arvoon, jolla tämä massa saavutetaan. |
| --- | --- |

2.1.1.5

matkustaja kaikilla istuimilla sekä tasaisesti jakautunut kuorma tavaratilassa siten, että taka-akseliin tai etuakseliin, jos tavaratila sijaitsee edessä, kohdistuu sallittu kuormitus. Jos ajoneuvossa on tavaratila sekä edessä että takana, kuormaa on lisättävä sopivasti jaettuna sallittujen akselikuormien aikaansaamiseksi. Jos suurin sallittu kuormitettu massa kuitenkin saavutetaan ennen sallittua yhteen akseliin kohdistuvaa kuormitusta, tavaratilojen kuormaa on rajoitettava arvoon, jolla tämä massa saavutetaan.

| 2.1.1.6 | kuljettaja sekä tavaratilassa tasaisesti jakautunut kuorma siten, että vastaavaan akseliin kohdistuu sallittu kuormitus.
  Jos suurin sallittu kuormitettu massa saavutetaan ennen sallittua akseliin kohdistuvaa kuormitusta, tavaratilojen kuormaa on rajoitettava arvoon, jolla tämä massa saavutetaan. |
| --- | --- |

2.1.1.6

kuljettaja sekä tavaratilassa tasaisesti jakautunut kuorma siten, että vastaavaan akseliin kohdistuu sallittu kuormitus.

Jos suurin sallittu kuormitettu massa saavutetaan ennen sallittua akseliin kohdistuvaa kuormitusta, tavaratilojen kuormaa on rajoitettava arvoon, jolla tämä massa saavutetaan.

| 2.1.2 | Edellä tarkoitettuja kuormitusolosuhteita määritettäessä on otettava huomioon valmistajan mahdollisesti ilmoittamat kuormitusrajoitukset. |
| --- | --- |

2.1.2

Edellä tarkoitettuja kuormitusolosuhteita määritettäessä on otettava huomioon valmistajan mahdollisesti ilmoittamat kuormitusrajoitukset.

| 2.2 | Luokkien M2 ja M3 ajoneuvot (1)

  Lähivalaisimien valonsädekimpun kulma määritetään seuraavissa kuormitusolosuhteissa:






  2.2.1 | ajoneuvo kuormaamaton ja yksi henkilö kuljettajan istuimella |
| --- | --- | --- |

2.2

Luokkien M2 ja M3 ajoneuvot (1)

Lähivalaisimien valonsädekimpun kulma määritetään seuraavissa kuormitusolosuhteissa:

2.2.1

ajoneuvo kuormaamaton ja yksi henkilö kuljettajan istuimella

| 2.2.2 | ajoneuvo kuormattu siten, että jokaiseen akseliin kohdistuu suurin teknisesti sallittu kuormitus tai kunnes ajoneuvon suurin sallittu massa saavutetaan kuormittamalla etu- ja taka-akseleita oikeassa suhteessa niiden suurimpiin teknisesti sallittuihin kuormituksiin, ensin saavutettavan ollessa määräävä. |
| --- | --- |

2.2.2

ajoneuvo kuormattu siten, että jokaiseen akseliin kohdistuu suurin teknisesti sallittu kuormitus tai kunnes ajoneuvon suurin sallittu massa saavutetaan kuormittamalla etu- ja taka-akseleita oikeassa suhteessa niiden suurimpiin teknisesti sallittuihin kuormituksiin, ensin saavutettavan ollessa määräävä.

| 2.3 | Luokan N ajoneuvot, joissa on kuormalavat:






  2.3.1 | Lähivalaisimien valonsädekimpun kulma määritetään seuraavissa kuormitusolosuhteissa:






  2.3.1.1 | ajoneuvo kuormaamaton ja yksi henkilö kuljettajan istuimella |
| --- | --- | --- | --- |

2.3

Luokan N ajoneuvot, joissa on kuormalavat:

2.3.1

Lähivalaisimien valonsädekimpun kulma määritetään seuraavissa kuormitusolosuhteissa:

2.3.1.1

ajoneuvo kuormaamaton ja yksi henkilö kuljettajan istuimella

| 2.3.1.2 | kuljettaja sekä kuorma siten jaettuna, että suurin teknisesti sallittu taka-akseliin tai taka-akseleihin kohdistuva kuormitus tai ajoneuvon suurin sallittu massa saavutetaan, ensin saavutettavan ollessa määräävä, ylittämättä etuakselin kuormitusta, joka lasketaan seuraavana summana: kuormittamattoman ajoneuvon etuakselin kuormitus plus 25 prosenttia etuakseliin kohdistuvasta suurimmasta sallitusta hyötykuormasta. Etuakseliin sovelletaan samaa menettelyä, jos kuormalava sijaitsee edessä. |
| --- | --- |

2.3.1.2

kuljettaja sekä kuorma siten jaettuna, että suurin teknisesti sallittu taka-akseliin tai taka-akseleihin kohdistuva kuormitus tai ajoneuvon suurin sallittu massa saavutetaan, ensin saavutettavan ollessa määräävä, ylittämättä etuakselin kuormitusta, joka lasketaan seuraavana summana: kuormittamattoman ajoneuvon etuakselin kuormitus plus 25 prosenttia etuakseliin kohdistuvasta suurimmasta sallitusta hyötykuormasta. Etuakseliin sovelletaan samaa menettelyä, jos kuormalava sijaitsee edessä.

| 2.4 | Luokan N ajoneuvot, joissa ei ole kuormalavaa:






  2.4.1 | Puoliperävaunujen vetoajoneuvot:






  2.4.1.1 | kuormaamaton ajoneuvo vetokytkintä kuormittamatta ja yksi henkilö kuljettajan istuimella |
| --- | --- | --- | --- |

2.4

Luokan N ajoneuvot, joissa ei ole kuormalavaa:

2.4.1

Puoliperävaunujen vetoajoneuvot:

2.4.1.1

kuormaamaton ajoneuvo vetokytkintä kuormittamatta ja yksi henkilö kuljettajan istuimella

| 2.4.1.2 | yksi henkilö kuljettajan istuimella: teknisesti sallittu kuormitus kohdistuu vetokytkimeen, joka on taka-akselin korkeinta kuormitusta vastaavassa asennossa. |
| --- | --- |

2.4.1.2

yksi henkilö kuljettajan istuimella: teknisesti sallittu kuormitus kohdistuu vetokytkimeen, joka on taka-akselin korkeinta kuormitusta vastaavassa asennossa.

| 2.4.2 | Perävaunujen vetoajoneuvot:






  2.4.2.1 | ajoneuvo kuormaamaton ja yksi henkilö kuljettajan istuimella |
| --- | --- | --- |

2.4.2

Perävaunujen vetoajoneuvot:

2.4.2.1

ajoneuvo kuormaamaton ja yksi henkilö kuljettajan istuimella

| 2.4.2.2 | yksi henkilö kuljettajan istuimella, yksi henkilö kaikilla muilla ohjaamon istuimilla. |
| --- | --- |

2.4.2.2

yksi henkilö kuljettajan istuimella, yksi henkilö kaikilla muilla ohjaamon istuimilla.

---

(1)  Ajoneuvojen rakennetta koskevan konsolidoidun päätöslauselman määritelmän mukaisesti (R.E.3) (ECE/TRANS/WP.29/78/Rev.3, kohta 2) – www.unece.org/trans/main/wp29/wp29wgs/wp29gen/wp29resolutions.html

---

LIITE 6

LÄHIVALAISIMEN KALTEVUUDEN MUUTTUMISEN MITTAAMINEN KUORMITUKSEN FUNKTIONA

1.   SOVELTAMISALA

Tässä liitteessä määritetään menetelmä moottoriajoneuvon lähivalaisimen kaltevuuden muutoksien mittaamiseksi suhteessa sen alkuperäiseen kaltevuuteen, kun muutos aiheutuu kuormituksesta johtuvasta asennon muutoksesta.

2.   MÄÄRITELMÄT

2.1   Alkuperäinen kaltevuus

2.1.1   Ilmoitettu alkuperäinen kaltevuus

Ajoneuvon valmistajan erittelemä lähivalaisimen alkuperäisen kaltevuuden arvo, joka toimii vertailuarvona sallittujen vaihteluiden laskemiseksi.

2.1.2   Mitattu alkuperäinen kaltevuus

Lähivalaisimen kaltevuuden tai ajoneuvon kulman keskiarvo, kun se mitataan ajoneuvon ollessa kyseiselle testattavalle ajoneuvoluokalle liitteessä 5 esitetyssä tilassa nro 1. Arvo toimii vertailuarvona arvioitaessa lähivalaisimen kaltevuuden muutoksia kuormituksen vaihdellessa.

2.2   Lähivalaisimen kaltevuus

Kaltevuus voidaan määritellä seuraavasti:

| | joko milliradiaaneina ilmoitettuna kulmana ajovalaisimien vaakatason ominaispistettä kohti menevän valokeilan suunnan leikkauksen ja vaakatason välillä |
| --- | --- |

joko milliradiaaneina ilmoitettuna kulmana ajovalaisimien vaakatason ominaispistettä kohti menevän valokeilan suunnan leikkauksen ja vaakatason välillä

| | tai tämän kulman tangenttina, prosentuaalisena kaltevuutena ilmoitettuna, koska kulmat ovat pieniä (näiden pienien kulmien osalta 1 % vastaa 10:tä milliradiaania). |
| --- | --- |

tai tämän kulman tangenttina, prosentuaalisena kaltevuutena ilmoitettuna, koska kulmat ovat pieniä (näiden pienien kulmien osalta 1 % vastaa 10:tä milliradiaania).

Jos suuntaus ilmoitetaan prosentuaalisena kulmana, se voidaan laskea seuraavan kaavan avulla:

Formula

jossa

| h1 | on edellä tarkoitetun ominaispisteen korkeus maanpinnasta millimetreinä ilmoitettuna, mitattuna ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason kanssa kohtisuorassa olevalla pystysuuntaisella heijastuspinnalla, joka on asetettu vaakasuoran etäisyyden L päähän. |
| --- | --- |
| h2 | on vertailukeskipisteen (jota pidetään h1:ssä valitun ominaispisteen nimellisorigona) korkeus maanpinnasta. |
| L | on heijastuspinnan ja vertailukeskipisteen välinen etäisyys millimetreinä. |

h1

on edellä tarkoitetun ominaispisteen korkeus maanpinnasta millimetreinä ilmoitettuna, mitattuna ajoneuvon pituussuuntaisen keskitason kanssa kohtisuorassa olevalla pystysuuntaisella heijastuspinnalla, joka on asetettu vaakasuoran etäisyyden L päähän.

h2

on vertailukeskipisteen (jota pidetään h1:ssä valitun ominaispisteen nimellisorigona) korkeus maanpinnasta.

L

on heijastuspinnan ja vertailukeskipisteen välinen etäisyys millimetreinä.

Negatiiviset arvot merkitsevät kaltevuutta alaspäin (ks. kuva 1).

Positiiviset arvot merkitsevät kaltevuutta ylöspäin.

Kuva 1

Luokan M1 ajoneuvon lähivalon kaltevuus alaspäin

Image 41

Huomautukset:

| 1. | Tämä piirustus esittää luokan M1 ajoneuvoa, mutta esitetty periaate soveltuu myös muiden luokkien ajoneuvoihin. |
| --- | --- |

1.

| 2. | Jos ajoneuvossa ei ole ajovalaisimien tasonsäätöjärjestelmää, ajovalaisimien kaltevuuden vaihtelu on täysin samanlainen itse ajoneuvon kulman vaihtelujen kanssa. |
| --- | --- |

2.

3.   MITTAUSOLOSUHTEET

3.1   Jos lähivalaisinkeilan valkokankaalla oleva muoto tarkastetaan silmämääräisesti tai fotometrisellä menetelmällä, mittaus on tehtävä pimeässä ympäristössä (esim. pimeässä huoneessa), joka on riittävän suuri, jotta ajoneuvo ja valkokangas saadaan sijoitettua kuvassa 1 esitetyllä tavalla. Ajovalaisimien vertailukeskipisteiden on oltava vähintään 10 metrin etäisyydellä heijastuspinnasta.

3.2   Alustan, jolla mittaukset tehdään, on oltava mahdollisimman tasainen ja vaakasuora, jotta lähivalaisimien kaltevuuden mittauksien toistettavuus voidaan varmistaa tarkkuudella ± 0,5 mrad (± 0,05 %:n kaltevuus).

3.3   Jos käytetään valkokangasta, on sen merkinnän, sijainnin ja paikan suhteessa alustaan ja ajoneuvon pituussuuntaiseen keskitasoon oltava sellainen, että toistettavuus voidaan varmistaa tarkkuudella ± 0,5 mrad (± 0,05 %:n kaltevuus).

3.4   Ympäristön lämpötilan on mittauksien aikana oltava 10–30 °C.

4.   AJONEUVON VALMISTELU

4.1   Mittaukset tehdään ajoneuvolla, jolla on ajettu 1 000–10 000 km, mieluiten 5 000 km.

4.2   Renkaat täytetään täyden kuormituksen paineeseen valmistajan ohjeiden mukaisesti. Ajoneuvon on oltava täyteen tankattu (polttoaine, vesi, öljy) ja varustettu kaikilla valmistajan erittelemillä apulaitteilla ja työkaluilla. Täysi polttoaineen tankkaus tarkoittaa, että polttonestesäiliö on täytettynä vähintään 90-prosenttisesti tilavuudestaan.

4.3   Ajoneuvon seisontajarrun on oltava vapautettuna ja vaihteen vapaalla.

4.4   Ajoneuvoa on vakautettava vähintään 8 tunnin ajan kohdassa 3.4 määrätyssä lämpötilassa.

4.5   Jos käytetään fotometristä tai silmämääräistä menetelmää, on selvästi merkityn lähivalaisimien katkaisimen oltava etukäteen asennettuna testattavaan ajoneuvoon mittauksien helpottamiseksi. Tarkempien lukemien saavuttamiseksi voidaan käyttää muita menetelmiä (esim. ajovalaisimien linssien irrottaminen).

5.   TESTAUSMENETTELY

5.1   Yleistä

Lähivalaisimien tai ajoneuvon kulman muutoksien vaihtelut valitun menetelmän mukaisesti on mitattava erikseen ajoneuvon kummallakin puolella. Vasemman- ja oikeanpuoleisista ajovalaisimista liitteessä 5 eritellyissä kuormitusolosuhteissa saatujen tulosten on oltava kohdassa 5.5 vahvistettujen raja-arvojen sisällä. Kuormitusta on lisättävä asteittain altistamatta ajoneuvoa kohtuuttomille iskuille.

5.1.1   Jos ajoneuvossa on mukautuva etuvalaisujärjestelmä (AFS), mittaukset on suoritettava niin, että AFS-järjestelmä on neutraalissa tilassa.

5.2   Mitatun alkukaltevuuden määrittäminen

Ajoneuvo on valmisteltava kohdan 4 mukaisesti ja kuormitettava liitteen 5 mukaisesti (vastaavan ajoneuvoluokan ensimmäinen kuormitusolosuhde). Ennen jokaista mittausta on ajoneuvoa keinutettava kohdassa 5.4 tarkoitetulla tavalla. Mittaukset tehdään kolme kertaa.

5.2.1   Jos yksikään kolmesta mittauksesta ei poikkea enempää kuin 2 mrad (0,2 %:n kaltevuus) tulosten aritmeettisesta keskiarvosta, tämä keskiarvo muodostaa lopullisen tuloksen.

5.2.2   Jos yksikin kolmesta mittauksesta poikkeaa enemmän kuin 2 mrad (0,2 %:n kaltevuus) tulosten aritmeettisesta keskiarvosta, tehdään 10 lisämittausta, joiden aritmeettinen keskiarvo muodostaa lopullisen tuloksen.

5.3   Mittausmenetelmät

Kulman vaihteluiden mittaamiseen voidaan käyttää mitä tahansa menetelmää, jolla lukemien tarkkuus on ± 0,2 mrad (± 0,02 %:n kaltevuus).

5.4   Ajoneuvon käsittely kaikissa kuormitusolosuhteissa

Ajoneuvon pyöräntuenta ja kaikki muut osat, jotka todennäköisesti vaikuttavat lähivalaisimen kaltevuuteen, on aktivoitava jäljempänä määritellyn menetelmän mukaisesti.

Tutkimuslaitokset ja valmistajat voivat kuitenkin yhdessä esittää muita menetelmiä (joko kokeellisia tai laskelmiin perustuvia), erityisesti jos testi aiheuttaa erityisiä ongelmia. Näiden laskelmien on oltava selvästi päteviä.

5.4.1   Luokan M1 ajoneuvot, joissa on tavanomainen pyöräntuenta

Ajoneuvon seistessä mittauspaikalla ja tarvittaessa pyörien levätessä liikkuvilla korokkeilla (joita on käytettävä, jos niiden pois jättäminen johtaisi jousitusliikkeen rajoittumiseen mittaustuloksiin todennäköisesti vaikuttavalla tavalla) keinutetaan ajoneuvoa yhtäjaksoisesti vähintään kolme täydellistä sykliä, joissa kaikissa ensin ajoneuvon etuosa ja sitten takaosa painetaan alas.

Keinutusjakson on päätyttävä syklin loppuun. Ennen mittauksia ajoneuvon on lopetettava keinuntansa itsestään. Liikkuvien korokkeiden sijasta sama tulos voidaan saavuttaa liikuttamalla ajoneuvoa taakse- ja eteenpäin vähintään yhden täyden pyörän kierroksen verran.

5.4.2   Luokkien M2, M3 ja N ajoneuvot, joissa on tavanomainen pyöräntuenta

5.4.2.1   Jos luokan M1 ajoneuvoille tarkoitettu kohdassa 5.4.1 tarkoitettu käsittelymenetelmä ei ole mahdollinen, voidaan käyttää kohdassa 5.4.2.2 tai 5.4.2.3 kuvattua menetelmää.

5.4.2.2   Ajoneuvon seistessä mittauspaikalla ja pyörien ollessa alustalla sitä keinutetaan vaihtelemalla kuormitusta tilapäisesti.

5.4.2.3   Ajoneuvon seistessä mittauspaikalla ja pyörien ollessa alustalla aktivoidaan ajoneuvon pyöräntuenta ja kaikki muut osat, jotka voivat vaikuttaa lähivalaisimen kaltevuuteen, käyttämällä värähtelijää. Tämä voi olla tärisevä lava, jonka päällä pyörät ovat.

5.4.3   Ajoneuvot, joissa ei ole tavanomaista pyöräntuentaa ja joiden moottorin on oltava käynnissä

Ennen mittausten tekemistä odotetaan, että ajoneuvo saavuttaa lopullisen asentonsa moottorin käydessä.

5.5   Mittaukset

Lähivalaisimien kaltevuuden vaihtelu on arvioitava kaikkien eri kuormitusolosuhteiden osalta suhteessa alkuperäiseen kaltevuuteen, joka määritetään kohdan 5.2 mukaisesti.

Jos ajoneuvo on varustettu käsikäyttöisellä ajovalaisimien tasonsäätöjärjestelmällä, järjestelmä on säädettävä ajoneuvon valmistajan kyseiselle kuormitusolosuhteelle määrittämään asentoon (liitteen 5 mukaisesti).

5.5.1   Ensin tehdään yksi mittaus kaikissa kuormitusolosuhteissa. Vaatimukset katsotaan täytetyiksi, jos kaikissa kuormitusolosuhteissa kulman vaihtelu on laskettujen raja-arvojen sisällä (esim. ilmoitetun alkuperäisen kaltevuuden ja hyväksymisen edellytyksenä olevien pienimmän ja suurimman raja-arvon välillä) toleranssilla 4 mrad (0,4 %:n kaltevuus).

5.5.2   Jos mitkään mittaustulokset eivät ole kohdassa 5.5.1 ilmoitetun toleranssin rajoissa tai jos ne ylittävät raja-arvot, on tehtävä kolme lisämittausta kuormitusolosuhteissa, jotka vastaavat näitä tuloksia kohdan 5.5.3 mukaisesti.

5.5.3   Kaikissa edellä tarkoitetuissa kuormitusolosuhteissa:

| 5.5.3.1 | Jos yksikään kolmesta mittauksesta ei poikkea enempää kuin 2 mrad (0,2 %:n kaltevuus) tulosten aritmeettisesta keskiarvosta, tämä keskiarvo muodostaa lopullisen tuloksen. |
| --- | --- |

5.5.3.1

Jos yksikään kolmesta mittauksesta ei poikkea enempää kuin 2 mrad (0,2 %:n kaltevuus) tulosten aritmeettisesta keskiarvosta, tämä keskiarvo muodostaa lopullisen tuloksen.

| 5.5.3.2 | Jos yksikin kolmesta mittauksesta poikkeaa enemmän kuin 2 mrad (0,2 %:n kaltevuus) tulosten aritmeettisesta keskiarvosta, tehdään 10 lisämittausta, joiden aritmeettinen keskiarvo muodostaa lopullisen tuloksen. |
| --- | --- |

5.5.3.2

Jos yksikin kolmesta mittauksesta poikkeaa enemmän kuin 2 mrad (0,2 %:n kaltevuus) tulosten aritmeettisesta keskiarvosta, tehdään 10 lisämittausta, joiden aritmeettinen keskiarvo muodostaa lopullisen tuloksen.

| 5.5.3.3 | Jos ajoneuvossa on automaattinen ajovalaisimien tasonsäätöjärjestelmä, jossa on hystereesisilmukka, on keskimääräisiä tuloksia hystereesisilmukan huipusta ja alaosasta pidettävä merkitsevinä arvoina.
  Kaikki nämä mittaukset on tehtävä kohtien 5.5.3.1 ja 5.5.3.2 mukaisesti. |
| --- | --- |

5.5.3.3

Jos ajoneuvossa on automaattinen ajovalaisimien tasonsäätöjärjestelmä, jossa on hystereesisilmukka, on keskimääräisiä tuloksia hystereesisilmukan huipusta ja alaosasta pidettävä merkitsevinä arvoina.

Kaikki nämä mittaukset on tehtävä kohtien 5.5.3.1 ja 5.5.3.2 mukaisesti.

5.5.4   Vaatimukset katsotaan täytetyiksi, jos kaikissa kuormitusolosuhteissa kohdan 5.2 mukaisesti määritetyn mitatun alkukaltevuuden ja jokaisen kuormitusolosuhteen aikana mitatun kaltevuuden vaihtelu on pienempi kuin kohdassa 5.5.1 lasketut arvot (ilman toleranssia).

5.5.5   Jos ainoastaan yksi laskettu suurimman ja pienimmän vaihtelun raja-arvo ylittyy, valmistaja saa valita eri arvon ilmoitetulle alkukaltevuudelle hyväksynnälle määrättyjen raja-arvojen puitteissa.

---

LIITE 7

TÄMÄN SÄÄNNÖN KOHDASSA 6.2.6.1.1 TARKOITETUN LÄHIVALAISIMIEN VALORAJAN JA KOHDASSA 6.3.6.1.2 TARKOITETUN ETUSUMUVALAISIMEN VALORAJAN ALASPÄIN SUUNTAUTUVAN KALTEVUUDEN MERKITSEMINEN

Esimerkki 1

Tunnuksen koko ja yksityiskohdat ovat valmistajan harkittavissa.

| |
| --- |
| ⇑ | | ⇑ |
| Lähivalaisimen vakiotunnus | | Ilmoitetun alkusäädön arvo |

Image 42

⇑

⇑

Lähivalaisimen vakiotunnus

Ilmoitetun alkusäädön arvo

Esimerkki 2

Tunnuksen koko ja yksityiskohdat ovat valmistajan harkittavissa.

| |
| --- |
| ⇑ | | ⇑ |
| Etusumuvalaisimen vakiotunnus | | Alaspäin suuntautuvan kaltevuuden arvo |

Image 43

⇑

⇑

Etusumuvalaisimen vakiotunnus

Alaspäin suuntautuvan kaltevuuden arvo

---

LIITE 8

TÄMÄN SÄÄNNÖN KOHDASSA 6.2.6.2.2 TARKOITETTUJEN AJOVALAISIMIEN TASONSÄÄTÖLAITTEIDEN HALLINTALAITTEET

1.   VAATIMUKSET

1.1   Lähivalaisimen kallistus alaspäin on aina toteutettava jollakin seuraavista tavoista:

| a) | liikuttamalla hallintalaitetta alaspäin tai vasemmalle |
| --- | --- |

a)

liikuttamalla hallintalaitetta alaspäin tai vasemmalle

| b) | kiertämällä hallintalaitetta vastapäivään |
| --- | --- |

b)

kiertämällä hallintalaitetta vastapäivään

| c) | painamalla hallintalaitetta (painonappijärjestelmä). |
| --- | --- |

c)

painamalla hallintalaitetta (painonappijärjestelmä).

Jos valokeilan säätämiseen käytetään useita painikkeita, on sen painikkeen, joka aiheuttaa suurimman kaltevuuden alaspäin, sijaittava muiden lähivalaisinasentopainikkeiden vasemmalla puolella tai alapuolella.

Kiertyvän hallintalaitteen, joka on asennettu reuna ulospäin tai siten, että ainoastaan reuna on näkyvissä, on noudatettava a- tai c-tyyppisten hallintalaitteiden toimintaperiaatteita.

1.1.1   Tässä hallintalaitteessa on oltava tunnukset, jotka osoittavat selvästi lähivalaisimien kaltevuutta ylös- ja alaspäin tarkoittavat liikkeet.

1.2   0-asento vastaa alkukaltevuutta tämän säännön kohdan 6.2.6.1.1 mukaisesti.

1.3   0-asennon, jonka tämän säännön 6.2.6.2.2 kohdan mukaisesti on oltava ”pysäytysasento”, ei välttämättä tarvitse olla säätöalueen lopussa.

1.4   Hallintalaitteessa käytetyt merkit on selitettävä käyttäjän käsikirjassa.

1.5   Hallintalaitteiden tunnistamiseen saa käyttää ainoastaan seuraavia tunnuksia:

ja

tai seuraavien yhdistelmä:

Voidaan käyttää myös tunnuksia, joissa on viisi viivaa neljän sijasta.

Esimerkki 1

Image 45

Esimerkki 2

Image 46

Esimerkki 3

Image 47

---

LIITE 9

TUOTANNON VAATIMUSTENMUKAISUUDEN VALVONTA

1.   TESTIT

1.1   Valaisimien sijainti

Tämän säännön kohdassa 2.7 määritelty valaisimien sijainti on tarkastettava leveys-, korkeus- ja pituussuunnassa tämän säännön kohdissa 2.8–2.10, 2.14 ja 5.4 vahvistettujen yleisten vaatimusten mukaisesti.

Etäisyyksille mitattujen arvojen on oltava sellaiset, että valaisimeen sovellettavat erilliset vaatimukset täyttyvät.

1.2   Valaisimien näkyvyys

1.2.1   Geometrisen näkyvyyden kulmat on tarkastettava tämän säännön kohdan 2.13 mukaisesti.

Kulmille mitattujen arvojen on oltava sellaiset, että kuhunkin valaisimeen sovellettavat erilliset vaatimukset täyttyvät. Kulmien raja-arvoille hyväksytään kuitenkin kohdassa 5.3 merkkivalolaitteiden asentamista varten sallittua ± 3°:n vaihtelua vastaava toleranssi.

1.2.2   Punaisen valon näkyvyys eteen ja valkoisen valon näkyvyys taakse on tarkastettava tämän säännön kohdan 5.10 mukaisesti.

1.3   Lähivalaisimien ja luokan F3 etusumuvalaisimien suuntaaminen eteenpäin

1.3.1   Alkukaltevuus alaspäin

Lähivalaisimien ja luokan F3 etusumuvalaisimien valorajan alkukaltevuus alaspäin on asetettava kilvessä ilmoitettuun arvoon liitteen 7 mukaisesti.

Vaihtoehtoisesti valmistajan on asetettava alkukohdistus muuhun kuin kilvessä ilmoitettuun arvoon, jos sitä voidaan pitää hyväksyttyä tyyppiä vastaavana liitteen 6 ja erityisesti kohdan 4.1 mukaisessa testausmenettelyssä.

1.3.2   Kaltevuuden vaihtelu eri kuormilla

Lähivalon alaspäisen kaltevuuden vaihtelun on oltava tässä kohdassa määrättyjen kuormitusolosuhteiden funktiona

| 0,2–2,8 prosenttia | kun ajovalaisimen asennuskorkeus h < 0,8 |
| --- | --- |
| 0,2–2,8 prosenttia | kun ajovalaisimen asennuskorkeus on 0,8 < h ≤ 1,0 tai |
| 0,7–3,3 prosenttia | (valmistajan hyväksynnän yhteydessä valitseman kohdistusalueen mukaisesti) |
| 0,7–3,3 prosenttia | kun ajovalaisimen asennuskorkeus on 1,0 < h ≤ 1,2 m |
| 1,2–3,8 prosenttia | kun ajovalaisimen asennuskorkeus h > 1,2 m. |

0,2–2,8 prosenttia

kun ajovalaisimen asennuskorkeus h < 0,8

0,2–2,8 prosenttia

kun ajovalaisimen asennuskorkeus on 0,8 < h ≤ 1,0 tai

0,7–3,3 prosenttia

(valmistajan hyväksynnän yhteydessä valitseman kohdistusalueen mukaisesti)

0,7–3,3 prosenttia

kun ajovalaisimen asennuskorkeus on 1,0 < h ≤ 1,2 m

1,2–3,8 prosenttia

kun ajovalaisimen asennuskorkeus h > 1,2 m.

Kun kyseessä on luokan F3 etusumuvalaisin, jonka valonlähteiden yhteenlaskettu nimellisvalovirta on suurempi kuin 2 000 luumenia, alaspäin suuntautuvan kaltevuuden vaihtelun tässä jaksossa määriteltyjen kuormitusolosuhteiden funktiona on oltava seuraavissa rajoissa:

| 0,7–3,3 prosenttia | kun etusumuvalaisimen asennuskorkeus h ≤ 0,8 m |
| --- | --- |
| 1,2–3,8 prosenttia | kun etusumuvalaisimen asennuskorkeus h > 0,8 m. |

0,7–3,3 prosenttia

kun etusumuvalaisimen asennuskorkeus h ≤ 0,8 m

1,2–3,8 prosenttia

kun etusumuvalaisimen asennuskorkeus h > 0,8 m.

Käytettävien kuormitusolosuhteiden on oltava seuraavat kaikkien vastaavasti säädettyjen järjestelmien osalta tämän säännön liitteen 5 mukaisesti.

1.3.2.1   Luokan M1 ajoneuvot:

| | kohta 2.1.1.1 |
| --- | --- |

kohta 2.1.1.1

| | kohta 2.1.1.6 ottaen huomioon |
| --- | --- |

kohta 2.1.1.6 ottaen huomioon

| | kohta 2.1.2 |
| --- | --- |

kohta 2.1.2

1.3.2.2   Luokkien M2 ja M3 ajoneuvot

| | kohta 2.2.1 |
| --- | --- |

kohta 2.2.1

| | kohta 2.2.2 |
| --- | --- |

kohta 2.2.2

1.3.2.3   Luokan N ajoneuvot, joissa on kuormalavat:

| | kohta 2.3.1.1 |
| --- | --- |

kohta 2.3.1.1

| | kohta 2.3.1.2 |
| --- | --- |

kohta 2.3.1.2

1.3.2.4   Luokan N ajoneuvot, joissa ei ole kuormalavoja:

| 1.3.2.4.1 | Puoliperävaunujen vetoajoneuvot: | kohta 2.4.1.1 |
| --- | --- | --- |

1.3.2.4.1

Puoliperävaunujen vetoajoneuvot:

kohta 2.4.1.1

| | kohta 2.4.1.2 |
| --- | --- |

kohta 2.4.1.2

| 1.3.2.4.2 | Perävaunujen vetoajoneuvot: | kohta 2.4.2.1 |
| --- | --- | --- |

1.3.2.4.2

Perävaunujen vetoajoneuvot:

kohta 2.4.2.1

| | kohta 2.4.2.2 |
| --- | --- |

kohta 2.4.2.2

1.4   Sähköliitännät ja ilmaisimet

Sähköliitännät tarkastetaan sytyttämällä kaikki ajoneuvon sähköjärjestelmään kuuluvat valaisimet.

Valaisimien ja ilmaisimien on toimittava tämän säännön kohdissa 5.11–5.14 vahvistettujen määräysten sekä kuhunkin valaisimeen sovellettavien erillisten vaatimusten mukaisesti.

1.5   Valovoimat

1.5.1   Kaukovalaisimet

Kaukovalaisimien suurin kokonaisvoimakkuus on tarkastettava tämän säännön kohdassa 6.1.9.2 kuvatulla menettelyllä. Saadun arvon on oltava sellainen, että tämän säännön kohdan 6.1.9.1 vaatimus täyttyy.

1.6   Valaisimien asennus, lukumäärä, väri, järjestely ja tapauksen mukaan luokka on vahvistettava valaisimien ja niiden merkkien silmämääräisellä tarkastuksella.

Niiden on oltava sellaiset, että kohdissa 5.15 ja 5.16 vahvistetut vaatimukset sekä kuhunkin valaisimeen sovellettavat erilliset vaatimukset täyttyvät.

---

LIITE 10

VARATTU

---

LIITE 11

NÄKYVYYSMERKINTÖJEN NÄKYVYYS AJONEUVON ETEEN, TAAKSE JA SIVULLE

(ks. tämän säännön kohta 6.21.5)

Kuva 1a

takana

Tarkastelutaso

Kuva 1b

Edessä (vain perävaunut)

Tarkastelutaso

Kuva 2

sivulla

Tarkastelutaso

---

LIITE 12

TESTIAJO

1.   Kaukovalaisimien automaattisäätöön sovellettavat testiajovaatimukset

1.1   Testiajo on tehtävä selkeällä säällä (1) ja puhtain valaisimin.

1.2   Testireitillä on ajettava osuuksia, joilla vallitsevat seuraavassa taulukossa 1 kuvatut liikenneolosuhteet, tietyypin mukaisella nopeudella:

Taulukko 1

| Testiosuus | Liikenneolosuhteet | Tietyyppi |
| --- | --- | --- |
| Kaupunkialue | Monikaistainen tie, esim. moottoritie | Maantie |
| Nopeus | 50 ± 10 km/h | 100 ± 20 km/h | 80 ± 20 km/h |
| Keskimääräinen osuus koko testireitistä | 10 % | 20 % | 70 % |
| A | Yksittäisiä vastaantulevia tai edellä ajavia ajoneuvoja tiheydellä, jonka ansiosta kaukovalo kytkeytyy päälle ja pois | | X | X |
| B | Yhdistettyjä tilanteita, joissa vastaantulevia ja edellä ajavia ajoneuvoja tiheydellä, jonka ansiosta kaukovalo kytkeytyy päälle ja pois | | X | X |
| C | Aktiivisia ja passiivisia ohitustilanteita tiheydellä, jonka ansiosta kaukovalo kytkeytyy päälle ja pois | | X | X |
| D | Vastaantuleva polkupyörä (ks. kohta 6.1.9.3.1.2). | | | X |
| E | Yhdistettyjä tilanteita, joissa vastaantulevia ja edellä ajavia ajoneuvoja | X | | |

Testiosuus

Liikenneolosuhteet

Tietyyppi

Kaupunkialue

Monikaistainen tie, esim. moottoritie

Maantie

Nopeus

50 ± 10 km/h

100 ± 20 km/h

80 ± 20 km/h

Keskimääräinen osuus koko testireitistä

10 %

20 %

70 %

A

Yksittäisiä vastaantulevia tai edellä ajavia ajoneuvoja tiheydellä, jonka ansiosta kaukovalo kytkeytyy päälle ja pois

X

X

B

Yhdistettyjä tilanteita, joissa vastaantulevia ja edellä ajavia ajoneuvoja tiheydellä, jonka ansiosta kaukovalo kytkeytyy päälle ja pois

X

X

C

Aktiivisia ja passiivisia ohitustilanteita tiheydellä, jonka ansiosta kaukovalo kytkeytyy päälle ja pois

X

X

D

Vastaantuleva polkupyörä (ks. kohta 6.1.9.3.1.2).

X

E

Yhdistettyjä tilanteita, joissa vastaantulevia ja edellä ajavia ajoneuvoja

X

1.3   Kaupunkiajossa on oltava valaistuja ja valaisemattomia tieosuuksia.

1.4   Maantieajossa on oltava kaksikaistaisia ja vähintään nelikaistaisia osuuksia, risteyksiä, ylä- tai alamäkiä, notkelmia ja mutkia.

1.5   Monikaistaisilla teillä (kuten moottoriteillä) ja maanteillä on oltava vähintään 600 metrin mittaisia tasaisia osuuksia. Lisäksi niillä on oltava mutkia vasemmalle ja oikealle.

1.6   Myös vilkas liikenne on otettava huomioon.

2.   Mukautuviin kaukovalaisimiin sovellettavat testiajovaatimukset

2.1   Testiajo on tehtävä selkeällä säällä (2) ja puhtain valaisimin.

2.2   Testireitillä on ajettava osuuksia, joilla vallitsevat seuraavassa taulukossa 2 kuvatut liikenneolosuhteet, tietyypin mukaisella nopeudella:

Taulukko 2

| Testiosuus | Liikenneolosuhteet | Tietyyppi |
| --- | --- | --- |
| Kaupunkialue | Monikaistainen tie, esim. moottoritie | Maantie |
| Nopeus | 50 ± 10 km/h | 100 ± 20 km/h | 80 ± 20 km/h |
| Keskimääräinen osuus koko testireitistä | 10 % | 20 % | 70 % |
| A | Yksittäisiä vastaantulevia tai edellä ajavia ajoneuvoja tiheydellä, johon kaukovalon mukautin reagoi mukautumisen osoittamiseksi | | X | X |
| B | Yhdistettyjä tilanteita, joissa vastaantulevia ja edellä ajavia ajoneuvoja tiheydellä, johon kaukovalon mukautin reagoi mukautumisen osoittamiseksi | | X | X |
| C | Aktiivisia ja passiivisia ohitustilanteita tiheydellä, johon kaukovalon mukautin reagoi mukautumisen osoittamiseksi | | X | X |
| D | Vastaantuleva polkupyörä (ks. kohta 6.22.9.3.1.2). | | | X |
| E | Yhdistettyjä tilanteita, joissa vastaantulevia ja edellä ajavia ajoneuvoja | X | | |

Testiosuus

Liikenneolosuhteet

Tietyyppi

Kaupunkialue

Monikaistainen tie, esim. moottoritie

Maantie

Nopeus

50 ± 10 km/h

100 ± 20 km/h

80 ± 20 km/h

Keskimääräinen osuus koko testireitistä

10 %

20 %

70 %

A

Yksittäisiä vastaantulevia tai edellä ajavia ajoneuvoja tiheydellä, johon kaukovalon mukautin reagoi mukautumisen osoittamiseksi

X

X

B

Yhdistettyjä tilanteita, joissa vastaantulevia ja edellä ajavia ajoneuvoja tiheydellä, johon kaukovalon mukautin reagoi mukautumisen osoittamiseksi

X

X

C

Aktiivisia ja passiivisia ohitustilanteita tiheydellä, johon kaukovalon mukautin reagoi mukautumisen osoittamiseksi

X

X

D

Vastaantuleva polkupyörä (ks. kohta 6.22.9.3.1.2).

X

E

Yhdistettyjä tilanteita, joissa vastaantulevia ja edellä ajavia ajoneuvoja

X

2.3   Kaupunkiajossa on oltava valaistuja ja valaisemattomia tieosuuksia.

2.4   Maantieajossa on oltava kaksikaistaisia ja vähintään nelikaistaisia osuuksia, risteyksiä, ylä- tai alamäkiä, notkelmia ja mutkia.

2.5   Monikaistaisilla teillä (kuten moottoriteillä) ja maanteillä on oltava vähintään 600 metrin mittaisia tasaisia osuuksia. Lisäksi niillä on oltava mutkia vasemmalle ja oikealle.

2.6   Myös vilkas liikenne on otettava huomioon.

2.7   Edellä olevan taulukon testiosuuksilla A ja B testin suorittajien on arvioitava ja kirjattava mukautumistoiminnon hyväksyttävyys suhteessa vastaantuleviin ja edellä kulkeviin tienkäyttäjiin. Tätä varten sijoitetaan testaaja testattavaan ajoneuvoon sekä vastaantuleviin ja edellä ajaviin ajoneuvoihin.

---

(1)  Hyvä näkyvyys (teknisesti mitattu näkyvyys [meteorological optical range] MOR > 2 000 m määritetty seuraavan mukaisesti: WMO, Guide to Meteorological Instruments and Methods of Observation, Sixth Edition, ISBN 92-63-16008-2, kohdat 1.1.9–11.9.11, Geneve 1996).

(2)  Hyvä näkyvyys (teknisesti mitattu näkyvyys [meteorological optical range] MOR > 2 000 m määritetty seuraavan mukaisesti: WMO, Guide to Meteorological Instruments and Methods of Observation, Sixth Edition, ISBN 92-63-16008-2, kohdat 1.1.9–11.9.11, Geneve 1996).

---

LIITE 13

LÄHIVALAISIMIEN AUTOMAATTISEN KYTKEYTYMISEN EHDOT

| Lähivalaisimien automaattisen kytkeytymisen ehdot (1) |
| --- |
| Ympäristön valoisuus ajoneuvon ulkopuolella (2) | Lähivalaisimet | Vasteaika |
| alle 1 000 luksia | päällä | enintään 2 sekuntia |
| 1 000 –7 000 luksia | valmistajan valinnan mukaan | valmistajan valinnan mukaan |
| yli 7 000 luksia | pois päältä | yli 5 sekuntia mutta enintään 300 sekuntia |

Lähivalaisimien automaattisen kytkeytymisen ehdot (1)

Ympäristön valoisuus ajoneuvon ulkopuolella (2)

Lähivalaisimet

Vasteaika

alle 1 000 luksia

päällä

enintään 2 sekuntia

1 000 –7 000 luksia

valmistajan valinnan mukaan

valmistajan valinnan mukaan

yli 7 000 luksia

pois päältä

yli 5 sekuntia mutta enintään 300 sekuntia

---

(1)  Hakijan on osoitettava näiden vaatimusten täyttyminen simulaatiolla tai muulla tyyppihyväksyntäviranomaisen hyväksymällä tavalla.

(2)  Valaistusvoimakkuus on mitattava vaakasuoralla pinnalla käyttäen kosinikorjattua anturia, joka on samalla korkeudella kuin ajoneuvossa oleva anturi. Valmistaja voi osoittaa tämän asiakirjoilla tai muulla tyyppihyväksyntäviranomaisen hyväksymällä tavalla.

---

LIITE 14

HAVAINNOINTIALUE KOHTI APU- JA ULKOVALAISINTEN NÄKYVÄÄ PINTAA

Havainnointialueet

Piirustuksessa esitetään alue yhdeltä sivulta. Muut alueet sijaitsevat ajoneuvon edessä, takana ja toisella sivulla.

Image 51

Alueiden rajat

Image 52

---

LIITE 15

GONIO(FOTO)METRIJÄRJESTELMÄ TÄMÄN SÄÄNNÖN KOHDASSA 2.34 MÄÄRITELTYJÄ FOTOMETRISIÄ MITTAUKSIA VARTEN

Fotometri

---