----

----

I Tájékoztatások

Tanács

----

33/2005/EK KÖZÖS ÁLLÁSPONT

a Tanács által 2005. szeptember 6-án elfogadva

a nehéz tehergépjárművekre egyes infrastruktúrák használatáért kivetett díjakról szóló 1999/62/EK irányelv módosításáról szóló, ...-i 2005/.../EK európai parlamenti és tanácsi irányelv elfogadása céljából

(2005/C 275 E/01)

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 71. cikke (1) bekezdésére,

tekintettel a nehéz tehergépjárművekre egyes infrastruktúrák használatáért kivetett díjakról szóló, 1999. június 17-i 1999/62/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (1) és különösen annak 7. cikkére

tekintettel a Bizottság javaslatára,

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (2),

tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére (3),

a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően (4),

mivel:

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

1. cikk

Az 1999/62/EK irányelv a következőképpen módosul:

2. cikk

(1)   A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek ... (15) előtt megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.

Amikor a tagállamok elfogadják ezeket az intézkedéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.

(2)   A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguk azon rendelkezéseinek szövegét, amelyeket az ezen irányelv hatálya alá tartozó területen fogadtak el egy olyan táblázattal együtt, amely azt mutatja, hogyan felelnek meg ezen irányelv rendelkezései az elfogadott nemzeti rendelkezéseknek.

3. cikk

Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napját követő napon lép hatályba.

4. cikk

Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.

Kelt Brüsszelben,

az Európai Parlament részéről

az elnök

...

a Tanács részéről

az elnök

...

----

(1)HL L 187., 1999.7.20., 42. o. A 2003. évi csatlakozási okmánnyal módosított irányelv.

(2)HL C 241., 2004.9.28., 58. o.

(3)HL C 109., 2004.4.30., 14. o.

(4)  Az Európai Parlament 2004. április 20-i véleménye (HL C 104. E, 2004.4.30., 372. o.), a Tanács 2005. szeptember 6-i közös álláspontja és az Európai Parlamenti ...-i álláspontja (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

(5)HL L 228., 1996.9.9., 1. o. A legutóbb a 884/2004/EK határozattal (HL L 167., 2004.4.30., 1. o.) módosított határozat.

(6)HL L 283., 2003.10.31., 51. o. A legutóbb a 2004/75/EK irányelvvel (HL L 157., 2004.4.30., 100. o.) módosított irányelv.

(7)HL L 184., 1999.7.17., 23. o.

(8)HL L 228., 1996.9.9., 1. o. A legutóbb a 884/2004/EK határozattal (HL L 167., 2004.4.30., 1. o.) módosított határozat.;”

(9)  Az ezen irányelv hatályba lépésének időpontját követő 24 hónap elteltével.

(10)HL L 134., 2004.4.30., 114. o. A legutóbb az 1874/2004/EK bizottsági rendelettel (HL L 326., 2004.10.29., 17. o.) módosított irányelv.”

(11)HL L 370., 1985.12.31., 8. o. A legutóbb a 432/2004/EK bizottsági rendelettel (HL L 71., 2004.3.10., 3. o.) módosított rendelet.;”

(12)  Ezen irányelv hatálybalépésének időpontját követő 24 hónap elteltével.

(13)  Ezen irányelv hatálybalépésének időpontját követő öt év elteltével.

(14)  Ezen irányelv hatálybalépését követően 54 hónap elteltével.

(15)  Ezen irányelv hatálybalépésének időpontját követő 24 hónap elteltével.

----

I. MELLÉKLET

„0. MELLÉKLET

KIBOCSÁTÁSI HATÁRÉRTÉKEK

----

(1)  A 85 kW vagy kisebb teljesítményű motorok esetében a részecskekibocsátási határértékre 1,7-es együtthatót kell alkalmazni.

(2)  A vizsgálati ciklus meghatározott fordulatszámon és nyomatékkal elvégzett vizsgálati programpontok sora, amelyeket a motor állandósult üzemi állapotában (ESC-vizsgálat) vagy átmeneti üzemi állapotában (ETC, ELR-vizsgálat) hajtanak végre.

(3)  Olyan motorok esetében, amelyeknél egy henger űrtartalma 0,7 dm3-nél kevesebb, és amelyek névleges fordulatszáma 3 000 min-1-nél nagyobb: 0,13.

----

II. MELLÉKLET

„III. MELLÉKLET

A KÖLTSÉGEK FELOSZTÁSÁNAK ÉS AZ AUTÓPÁLYADÍJAK SZÁMÍTÁSÁNAK ALAPELVEI

Ez a melléklet előírja a súlyozott átlagos autópályadíj-tételek számításának – a 7. cikk (9) bekezdését tükröző – alapelveit. Az autópályadíjaknak a költségekhez való igazítására vonatkozó kötelezettség nem érinti a tagállamok azzal kapcsolatos szabadságát, hogy a 7a. cikk (1) bekezdésével összhangban ne válasszák költségeiknek az autópályadíjakban történő teljes megtérülését, illetve az azzal kapcsolatos szabadságukat, hogy a 7. cikk (10) bekezdésével összhangban az egyedi díjak összegét az átlagtól eltérően állapítsák meg (1).

Ezeket az elveket a közösségi jog alapján fennálló egyéb kötelezettségekkel teljes összhangban kell alkalmazni, különös tekintettel a koncessziós szerződéseknek a 2004/18/EK tanácsi irányelvnek megfelelően történő odaítélésére és a közbeszerzés területén hozott egyéb közösségi jogi aktusokra.

Amennyiben egy tagállam egy vagy több harmadik féllel – infrastruktúrája egy részének megépítésére vagy üzemeltetésére irányuló koncessziós szerződés létrehozása céljából – tárgyalásokat folytat, vagy ugyanilyen céllal a nemzeti jogszabályain alapuló hasonló megállapodás vagy egy tagállam kormánya által megkötött megállapodás részese, az ezen elveknek való megfelelést a tárgyalások eredménye alapján ítélik meg.

1.   A hálózat és az érintett járművek körének meghatározása

2.   Infrastruktúra-költségek

2.1.   Beruházási költségek

2.2.   Éves karbantartási költségek és a strukturális javítások költségei

3.   Üzemeltetési, kezelési és díjbeszedési költségek

Ezen költségek magukban foglalják az infrastruktúra üzemeltetőjénél felmerült összes olyan költséget, amely a 2. szakaszban nem szerepel, és amely az infrastruktúra és az autópályadíj-beszedési rendszer alkalmazásához, üzemeltetéséhez és kezeléséhez kapcsolódik. Ezek közé különösen az alábbiak tartoznak:

A költségek tartalmazhatnak az átruházott kockázat mértékét tükröző tőkehozamot vagy haszonkulcsot.

Ezeket a költségeket méltányos és átlátható módon kell megosztani az autópályadíj-beszedési rendszer által érintett valamennyi járműosztály között.

4.   A nehéz tehergépjárművek részesedése a forgalomból, ekvivalenciafaktorok és korrekciósmechanizmus

----

(1)  Ezek a rendelkezések, valamint a költségmegtérülés időbeli ütemezése rugalmas megválasztásának lehetősége (lásd a 2.1. pont harmadik francia bekezdését), megfelelő mozgásteret biztosítanak olyan autópályadíjak megállapításához, amelyek a felhasználók számára elfogadhatók, és a tagállamok konkrét közlekedéspolitikai céljaival összhangban vannak.

(2)  Az ekvivalenciafaktorok alkalmazása során a tagállamok az elvégzett útépítést időszakos alapon vagy a hosszú életciklus szemléletének felhasználásával vehetik figyelembe.

(3)  A járműosztály meghatározását lásd a IV. mellékletben.

(4)  Az egyes járműosztályok 5,5; 6,5; 7,5 és 8,5 tonnás tengelyterhelésnek felelnek meg.

----

III. MELLÉKLET

„IV. MELLÉKLET

Indikatív járműosztály-meghatározás

A járműosztályokat az alábbi táblázat határozza meg.

A járművek 0., I., II. és III. jelzésű alkategóriákba oszthatók emelkedő sorrendben aszerint, hogy az útfelszín milyen mértékű károsodását okozzák (tehát a III. osztály a közúti infrastruktúrában legnagyobb károsodást okozó járművek kategóriája). Az okozott károsodás a tengelyterhelés növekedésével exponenciálisan nő.

A 7,5 tonna megengedett legnagyobb össztömeget el nem érő minden gépjármű és járműszerelvény a 0. károsodási osztályba tartozik.

Gépjárművek

Járműszerelvények (csuklós járművek és közúti vontatók)

----

(1)  A Közösségen belül közlekedő egyes közúti járművek nemzeti és nemzetközi forgalomban megengedett legnagyobb méreteinek, valamint a nemzetközi forgalomban megengedett legnagyobb össztömegének megállapításáról szóló, 1996. július 25-i 96/53/EK tanácsi irányelv (HL L 235., 1996.9.17., 59. o.) II. mellékletének meghatározásával összhangban egyenértékűként elismert felfüggesztés. A legutóbb a 2002/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 67., 2002.3.9., 47. o.) módosított irányelv.

----

A TANÁCS INDOKOLÁSA

I.   Bevezetés

A Bizottság 2003. július 23-án elfogadta javaslatát.

Az Európai Parlament 2004. április 20-án az első olvasatot követően elfogadta véleményét.

A Tanács 2005. szeptember 6-án, a Szerződés 251. cikkének megfelelően, elfogadta közös álláspontját.

Munkája során a Tanács figyelembe vette az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság (1) és a Régiók Bizottsága (2) véleményét is.

II.   A közös álláspont elemzése

A Tanácsnak negyedik próbálkozásra, 2005. április 21-én sikerült végre a közös álláspontjának elfogadásához vezető utat megkönnyítő politikai megállapodásra jutnia, ezzel zárva le a több mint tizennyolc hónapon át húzódó belső tárgyalási folyamatot. E megállapodás létrejöttének nehézségei a tagállamoknak mind földrajzi elhelyezkedésüktől (a belső piac központi részén vagy perifériáján helyezkednek-e el), mind más tényezőktől, mint például a már meglévő közúthálózatuk fejlettségi szintjétől, valamint az infrastrukturális projektek általuk előnyben részesített finanszírozási módjától függő, eltérő érdekeit és hozzáállását tükrözik.

A tárgyalások a Bizottság 2001. évi, „Európai közlekedéspolitika 2010-re” című fehér könyve (3) által kialakított politikai környezetben zajlottak, amely dokumentum kiemelte a közlekedési infrastruktúra-használati díjak hatékony kivetésének kulcsfontosságú szerepét, amely eszközül szolgál a különböző közlekedési módokban tapasztalható növekedés egyensúlyának helyreállításában, és így a torlódás és a környezeti károk problémájának kezelésében.

1.   Kulcsfontosságú politikai célkitűzések kezelése

A Tanács a közös álláspontjában arra összpontosított, hogy a meglévő irányelvet – különös értéktöbblet hozzáadásával – javítsa annak érdekében, hogy az új jogi keret tükrözze a Közösség modern, 21. századi közlekedéspolitikájának szükségleteit. A közös álláspont különösen:

Az e négy célkitűzésnek megfelelő változások a következők.

i.   A torlódás és a környezeti károk kezelése

Autópályadíj-eltérések (7. cikk (10) bekezdés)

A torlódás és a környezeti károk kezelését célzó elsődleges mechanizmus annak lehetővé tétele, hogy a kivetett autópályadíjak az EURO-osztálytól és napszaktól függően eltérőek legyenek. A Tanács az Európai Parlamenttől vette át azt az elképzelést (29. módosítás), hogy bevezesse annak lehetőségét, hogy a hétvégékre vagy munkaszüneti napokra vonatkozó autópályadíjak eltérőek legyenek. A tanácsi szöveg által megengedett eltérés azonban jóval túllép a 29. módosításban említetteken. Az egyik jelentős különbség az, hogy a Parlament egy átfogó korlátot részesít előnyben, amely esetén a legmagasabb autópályadíjak sem lehetnek magasabbak a legalacsonyabb autópályadíjak kétszezerésénél. Ezzel szemben az útkárosodáshoz (vagyis súlyhoz, tengelyszámhoz) kapcsolódó eltérések esetén a Tanács ezeket az eltéréseket nem korlátozza, míg a szennyezőanyag-kibocsátási és időponttól függő eltérések vonatkozásában a 100 %-os korlátok összeadódnak. Ennek hatására egy nehéz, szennyező, forgalmas napszakban közlekedő tehergépkocsinak esetenként akár négyszer annyit kell fizetnie, mint egy könnyebb, tisztább, nyugodtabb időszakban közlekedő járműnek. Ezt a hatást a bizonyos napszakokra bevezethető költségmentesség tovább erősíti.

Az ezen új lehetőségekkel való visszaélések elkerülését egy olyan világos és egyértelmű követelmény bevezetése biztosítja, miszerint az eltérések rendszere független a bevételektől, és bármely, nem szándékolt többletbevételt az elkövetkezendő években csökkentett autópályadíjakkal kell ellensúlyozni. A bevételtől való függetlenség elve a Parlament 12. módosításában is megtalálható.

A közös álláspontnak a környezetvédelmi és torlódással kapcsolatos kérdésekre vonatkozó másik eleme a következő szakaszban tárgyalt „felár”.

ii.   Alternatív infrastruktúrák finanszírozása

A felár (7. cikk (11) bekezdés)

A Tanács elfogadta a Bizottság arra irányuló javaslatát, hogy kivételes esetekben lehetséges legyen a torlódásnak és környezeti károknak kitett hegyvidéki területeken található utak vonatkozásában az autópályadíjakra felárat kivetni. A határokon átnyúló esetekben a 25 %-os szintet fenn kell tartani, míg a határokon át nem nyúló esetekben a maximális szint 15 %. A felárnak a szennyezett városi övezetekre való kiterjesztésére irányuló parlamenti javaslat átemelésére (30. módosítás) nem került sor. A közös álláspont szövege fenntartja és megerősíti azt a követelményt, miszerint a felárból származó bevételt az ugyanazon közlekedési folyosón kivitelezendő, a transzeurópai hálózatokra vonatkozó, kiemelt jelentőségű projektek keresztfinanszírozására kell felhasználni.

A felár jelentős, mivel (a használatban lévő út építésének költségein felül) további nettó bevételt képez, amelyet kifejezetten alternatív (a legtöbb esetben vasúti) infrastruktúra finanszírozására különítenek el.

iii.   A Bizottság által felügyelt átlátható és objektív autópályadíj-szintek

„Építési költségek” – fogalommeghatározás (2. cikk aa) pont)

A közös álláspont tartalmazza ezt az új fogalommeghatározást, amelyet a Bizottság az autópályadíj-szintek kiszámítása során figyelembe veendő történeti költségek meghatározása érdekében javasolt. A tanácsi szöveg átemeli a Parlament arra irányuló javaslatát (21. módosítás), hogy ezen költségeknek csak egy részét lehessen engedélyezni, de a költségek ilyen felosztására vonatkozó referenciaként az amortizáció mértéke helyett a tervezett élettartamot használja. (Az amortizáció elvét bonyolultabb alkalmazni, amennyiben az infrastruktúra építését nem kölcsönfelvétellel finanszírozzák.)

Megengedhető költségek (7. cikk (9) bekezdés)

A közös álláspont átveszi a Bizottság arra irányuló javaslatát, miszerint részletesebben ki kell dolgozni azokat a költségeket, amelyeken az autópályadíjak alapulhatnak. A Tanács átemelte a Parlament 28. módosításának olyan elemeit, mint a nem biztosított baleseti költségek elhagyását, a tőke megtérülésének beemelését, és annak tisztázását, hogy ezek maximális szinteket jelentenek (ennek tisztázása a tanácsi szöveg 7a. cikkének (1) bekezdésében található).

Az autópályák gyakori használói számára nyújtott engedmények (7. cikk (4b) és (4c) pont)

A Bizottság által javasolt 8b. cikket a Tanács elhagyta, és annak helyébe az autópályák gyakori használói számára nyújtott engedmények százalékos határértékét tartalmazó fenti rendelkezések léptek. Ez jelentősen hozzájárul a közösségi jog szerint megengedhető engedmények szintjével kapcsolatos jóval nagyobb mértékű egyértelműség és objektivitás biztosításához.

Módszer/számítási alapelvek (III. melléklet)

A Bizottság által javasolt rövid módszert a Tanács kiterjesztette, és abból kidolgozta a költségszámítás és költségfelosztás átfogó elvrendszerét. Ezek valamennyi, a jövőben bevezetendő autópályadíj-beszedési rendszer tekintetében kötelezőek, noha a koncesszión alapuló rendszerek tekintetében csak közvetett módon. A Bizottság ezeket az elveket komitológiai eljárással naprakésszé teheti és tisztázhatja.

A rendszer felügyelete (7a. cikk)

Míg a Tanács elfogadja a Parlament arra irányuló javaslatát, hogy a független tagállami infrastuktúra-felügyeleti hatóságok felállítását célzó rendelkezéseket el kell hagyni (18. és 38. módosítás), a 7a. cikkben továbbfejleszti a Bizottság szerepét a rendszer felügyelete terén és annak ellenőrzésében, hogy az új autópályadíj-beszedési megállapodások a már meglévő szabályozásnak megfelelnek -e.

iv.   Összeegyeztethetőség a közszféra és magánszféra közötti partnerségekkel

A koncessziós szerződésekre vonatkozó különleges rendelkezések

Mivel az új infrastruktúrák finanszírozásának és építésének a leggyakoribb formája a közszféra és magánszféra közötti, koncesszión alapuló partnerség, a Tanács számos olyan elemet vezetett be a közös álláspont szövegébe, amellyel biztosítani kívánja az irányelv hozzáigazítását a közszféra és magánszféra közötti partnerségek realitásaihoz. Ezek a változások, amelyek a Tanács tényleges válaszai a Parlament 9., 33. és 52. módosításában megfogalmazott aggodalmaknak, a következők:

2.   Egyéb jelentős kérdések

Az autópályadíjból származó bevétel jelzáloggal való megterhelése/elkülönítése (9. cikk (2) bekezdés)

A Tanács teljes egészében elfogadta azt az érzékeny kompromisszumot, amelyet a Parlament e kérdés vonatkozásában, a 48. módosításban javasolt. A felárból származó bevételeknek a megfelelő transzeurópai hálózatokra vonatkozó projektbe való újrabefektetésére irányuló szigorú elkülönítése (7. cikk (11) bekezdés) fennmarad.

Külső környezetvédelmi költségek

A Parlament 2., 17., 25., 28., 41. és 50. módosításának vizsgálatát követően a Tanács úgy döntött, hogy követi a Bizottság javaslatát, és fenntartja az infrastrukturális költségek megtérülésére épülő jelenlegi rendszert.

Alkalmazási kör (7. cikk (1) és (2) bekezdés)

A Bizottsági javaslat egy „mindent vagy semmit” típusú autópályadíj-beszedő rendszer alkalmazását követelné meg a tagállamoktól, amelyet valamennyi, a transzeurópai hálózathoz tartozó úton és egészen a 3,5 tonnás járművekig alkalmazniuk kell. A Tanács úgy vélte, hogy egy ilyen alkalmazási kör jelentős visszatartó hatást gyakorolna az autópályadíj-beszedő rendszerek bevezetése tekintetében számos olyan tagállamban, ahol nem feltételezhető, hogy a nyilvánosság elfogadja az autópályadíj-beszedést. Ennek következtében a bizottsági javaslat komolyan alááshatja azt a központi célkitűzést, miszerint egy olyan rendszer felé kell elmozdulni, amelyben a felhasználók nagyobb mértékben hozzájárulnak az általuk használt közlekedési infrastruktúra költségeihez. A Tanács ehelyett egy olyan keretet választott, miszerint amennyiben egy, a transzeurópai hálózathoz tartozó úton a 3,5 tonnás vagy annál nehezebb járművekre autópályadíjat vetnek ki, akkor a közösségi szabályokat kell alkalmazni, ám a tagállamok továbbra is eldönthetik, hogy a hozzájuk tartozó transzeurópai hálózat mely részén vetnek ki autópályadíjat, és hogy azt a nehezebb járművekre korlátozzák-e.

Az irányelv más pontjain a Tanács igyekezett korlátozni a Bizottság által javasolt rugalmasságot abban a tekintetben, hogy a tagállamok bizonyos utakon (például nagymértékű tranzitforgalmat lebonyolító utakon) nagyon magas autópályadíjakat vessenek ki. A Bizottság által javasolt 7. cikk (10) bekezdés c) pontját például, amely eltérő autópályadíjakat engedélyezett a hálózat bizonyos útjaira, a Tanács elhagyta.

Az úthasználók ellentételezése

Az Európai Parlamenthez hasonlóan (lásd a 36. módosítást) a Tanács aggodalmát fejezte ki amiatt, hogy a bizottsági javaslatban szereplő, az autópályadíj-rendszerek következtében felmerült új költségeknek a fuvarozók felé történő ellentételezés módja – nevezetesen a járművek adóztatásának csökkentése – megkülönböztető hatást fejthet ki. A Tanács annak sem látta okát, hogy „visszacsinálja” a járművek adóztatásának a már meglévő irányelv által elért összehangolását. Ennek következtében a Tanács a Bizottság által javasolt 7b. cikket elhagyta a tanácsi szövegből, és helyébe a (10) preambulumbekezdést léptette, amely szintén említi az olyan ellentételezést, mint az üzemanyag adóztatásának csökkentése, ezzel átveszi a Parlament 13. módosításában felmerült elképzelést.

3.   Az Európai Parlament módosításai

A kulcsfontosságú kérdésekkel kapcsolatban a Tanácsnak a 2., 9., 12., 13., 17., 18., 21., 25., 28., 29., 30., 33., 36., 38., 41., 48., 50. és 52. módosításra adott válasza fentebb található.

Ezen túl a Tanács a 3., 4., 10., 22., 24., 34., 39., 42. és 43. módosítást teljesen, részben vagy elvben elfogadta.

III.   Következtetések

A Tanácson belül kifejtett, az e közös álláspontra vonatkozó megegyezést célzó intenzív és tartós erőfeszítések tükrözik, hogy mindenki kifejezetten tisztában van e kérdésnek a Közösség szélesebb értelemben vett közlekedési politikájában betöltött fontos szerepével. A közös álláspont egy olyan díjazás jogi kereteit állapítja meg, amely világosabb, és amelyet könnyebb átlátható, objektív és méltányos módon végrehajtani, de amely ugyanakkor új lehetőségeket nyit meg az autópályadíjaknak a Közösségben tapasztalható környezetvédelmi és torlódással kapcsolatos problémák kezelését célzó jogszerű felhasználására. Ez a szöveg az 1999. évi irányelvhez képest valós, azonosítható és kézzelfogható javulást ér el, gondoskodva a fenntartható közlekedéspolitika felé való elmozdulás szükségessége és a megfelelően működő belső piac fontossága közötti egyensúly megteremtéséről.

----

(1)HL C 241., 2004.9.28., 58. o.

(2)HL C 109., 2004.4.30., 14. o.

(3)  COM(2001) 370., 2001.9.12.

----

----

A TANÁCS 34/2005/EK KÖZÖS ÁLLÁSPONTJA

(2005. szeptember 23.)

az energia-végfelhasználás hatékonyságáról és az energetikai szolgáltatásokról, valamint a 93/76/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelv elfogadására tekintettel

(2005/C 275 E/02)

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 175. cikke (1) bekezdésére,

tekintettel a Bizottság javaslatára,

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),

tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére (2),

a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően (3),

mivel:

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

I. FEJEZET

TÁRGY ÉS HATÁLY

1. cikk

Cél

Ezen irányelv célja, hogy a tagállamokban az energia-végfelhasználás hatékonyságának költséghatékony javítását fokozza az alábbiak révén:

2. cikk

Hatály

Ezen irányelv a következőkre alkalmazandó:

3. cikk

Fogalommeghatározások

Ezen irányelv alkalmazásában:

II. FEJEZET

ENERGIAMEGTAKARÍTÁSI CÉLKITŰZÉSEK

4. cikk

Általános célkitűzés

(1)   A tagállamok átfogó nemzeti energiamegtakarítási célelőirányzatot fogadnak el, amely szerint ezen irányelv alkalmazásának hatodik évére 6 %-os megtakarítás elérésére törekednek, és amelyet az energetikai szolgáltatások és egyéb energiahatékonyságot javító intézkedések útján kell elérni. A tagállamok e célkitűzés elérése érdekében költséghatékony, megvalósítható és ésszerű intézkedéseket hoznak.

E nemzeti energiamegtakarítási célelőirányzat megállapítására és kiszámítására az I. mellékletben meghatározott rendelkezésekkel és módszerrel összhangban kerül sor. Az energiamegtakarítások összehasonlítása és összehasonlítható egységekre történő átváltása céljára a II. mellékletben meghatározott átváltási tényezők alkalmazandók, kivéve, ha az ezektől eltérő átváltási tényezők alkalmazása igazolható. A megfelelő energiahatékonyság-javító intézkedések példái a III. mellékletben találhatók. Az energiamegtakarítások mérésének és hitelesítésének általános keretét a IV. melléklet tartalmazza.

(2)   A 14. cikknek megfelelően benyújtandó első jelentés céljából a tagállamok egy köztes, ezen irányelv alkalmazásának harmadik évéig szóló nemzeti energiamegtakarítási célelőirányzatot is meghatároznak. Ennek a köztes célkitűzésnek reálisnak kell lennie, és az (1) bekezdésben említett általános nemzeti energiamegtakarítási célelőirányzattal összhangban kell állnia.

(3)   A tagállamok egy vagy több, új vagy már létező hatóságot vagy hivatalt bíznak meg az (1) bekezdésben említett célkitűzés elérését szolgáló keretrendszer átfogó ellenőrzésének és felügyeletének feladatával. Ezek a szervek utóbb ellenőrzik az energetikai szolgáltatások és egyéb energiahatékonyságot javító intézkedések – beleértve a már létező nemzeti energiahatékonysági intézkedéseket – eredményeképpen megvalósuló megtakarításokat, és beszámolnak az eredményekről.

(4)   A Bizottság ezen irányelv alkalmazása első három évének felülvizsgálatát és az arról tett beszámolót követően azt is megvizsgálja, hogy helyénvaló-e olyan irányelvre irányuló javaslatot előterjesztenie, amelynek célja, hogy az energiahatékonyság javítása terén a piacgazdasági megközelítést a „fehér bizonyítványok” révén továbbfejlessze.

5. cikk

Energia-végfelhasználási hatékonyság a közszektorban

(1)   A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a közszektor ezen irányelvvel összefüggésben példamutató módon járjon el.

E célból gondoskodnak arról, hogy egy vagy több energiahatékonyságot javító intézkedést a közszektor hozzon meg, olyan költséghatékony intézkedésekre összpontosítva, amelyek a lehető legrövidebb idő alatt a lehető legnagyobb energiamegtakarítást eredményezik. Az ilyen intézkedéseket a megfelelő nemzeti, regionális és/vagy helyi szinten hozzák meg, és azok állhatnak jogalkotási javaslatokból és/vagy önkéntes megállapodásokból, illetve ezekkel megegyező hatással bíró egyéb eszközökből. A nemzeti és közösségi közbeszerzési jogszabályok sérelme nélkül, ezeket az intézkedéseket az V. mellékletben szereplő indikatív jegyzékből lehet kiválasztani. A 14. cikkben említett jelentésekben a tagállamok ellenőrzik, hogy a közszektor miként teljesítette a nemzeti energiamegtakarítási célelőirányzatot.

(2)   A tagállamok valamely új vagy már létező szervezetet, illetve szervezeteket bíznak meg az (1) bekezdésben meghatározott, az energiahatékonyság javítására vonatkozó követelmények integrálásának adminisztratív, irányítási és végrehajtási feladataival. Ezek a szervezetek azonosak lehetnek a 4. cikk (3) bekezdésében említett hatóságokkal vagy hivatalokkal.

III. FEJEZET

AZ ENERGIA-VÉGFELHASZNÁLÓI HATÉKONYSÁG ÉS AZ ENERGETIKAI SZOLGÁLTATÁSOK TÁMOGATÁSA

6. cikk

Energiaelosztók, elosztóhálózati üzemirányítók és kiskereskedelmi energiaértékesítő vállalkozások

(1)   A tagállamok biztosítják, hogy azok az energiaelosztók, elosztóhálózati üzemirányítók és/vagy kiskereskedelmi energiaértékesítő vállalkozások, amelyek energiát adnak el:

(2)   A tagállamok:

(3)   A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az energiaelosztókon, az elosztóhálózati üzemirányítókon és/vagy a kiskereskedelmi energiaértékesítő vállalkozásokon kívüli egyéb vállalkozások – pl. az energetikai szolgáltató vállalkozások, az energetikai berendezések üzembe helyezői, az energia-tanácsadók és -konzultánsok – számára is biztosított legyen a megfelelő mértékű ösztönzés, az egyenlő verseny és az azonos feltételek megléte ahhoz, hogy függetlenül kínálhassák, illetve hajthassák végre az energetikai szolgáltatásokat és a (2) bekezdés a) pontjának ii. alpontjában leírt energiaauditokat és energiahatékonyságot javító intézkedéseket.

(4)   A (2) és (3) bekezdés értelmében a tagállamok csak akkor ruházhatnak feladatokat az elosztóhálózati üzemirányítókra, ha ez a 2003/54/EK irányelv 19. cikkének (3) bekezdésében és a 2003/55/EK irányelv 17. cikkének (3) bekezdésében foglalt, a számviteli szétválasztásra vonatkozó követelmények tiszteletben tartása mellett történik.

(5)   Ezt a cikket a 2003/54/EK és a 2003/55/EK irányelv alapján engedélyezett eltérések és mentességek sérelme nélkül kell végrehajtani.

7. cikk

Információk hozzáférhetősége

A tagállamok biztosítják, hogy az energiahatékonysági mechanizmusokra, valamint a nemzeti energiamegtakarítási célelőirányzat elérése céljából elfogadott pénzügyi, illetve jogi keretrendszerekre vonatkozó információk átláthatóak legyenek, és a megfelelő piaci szereplők részére széles körben hozzáférhetők legyenek.

8. cikk

Megfelelő minősítési, akkreditációs és tanúsítási rendszerek hozzáférhetősége

A magas szintű technikai hozzáértés, objektivitás és megbízhatóság elérése céljából a tagállamok – amennyiben azt szükségesnek ítélik – biztosítják a megfelelő minősítési, akkreditációs és/vagy tanúsítási rendszerek hozzáférhetőségét az energetikai szolgáltatásokat és a 6. cikk (2) bekezdése a) pontjának ii. alpontjában említett energiaauditokat és energiahatékonyságot javító intézkedéseket nyújtó szervezetek számára.

9. cikk

Az energiamegtakarításra szolgáló pénzügyi eszközök

(1)   A tagállamok hatályon kívül helyezik vagy módosítják azon nemzeti jogszabályaikat és szabályozásaikat – a kizárólag fiskális természetűek kivételével –, amelyek szükségtelenül vagy aránytalanul akadályozzák vagy korlátozzák az energiamegtakarítások céljára szolgáló pénzügyi eszközök alkalmazását az energetikai szolgáltatások vagy az egyéb energiahatékonyságot javító intézkedések piacán.

(2)   A tagállamok ezekre a pénzügyi eszközökre vonatkozóan szerződésmintákat bocsátanak az energetikai szolgáltatások és az egyéb energiahatékonyságot javító intézkedések meglévő és potenciális vásárlói rendelkezésére. Ezeket kiadhatják a 4. cikk (3) bekezdésében említett hatóságok vagy hivatalok.

10. cikk

Energiahatékony díjszabás és a hálózatos energiákra vonatkozó egyéb szabályozások

(1)   A tagállamok biztosítják az átviteli és elosztási díjszabásban alkalmazott azon ösztönzők megszüntetését, amelyek szükségtelenül növelik az elosztásra vagy átvitelre kerülő energia mennyiségét. E tekintetben, a 2003/54/EK irányelv 3. cikkének (2) bekezdésével és a 2003/55/EK irányelv 3. cikkének (2) bekezdésével összhangban a tagállamok az energiahatékonysággal kapcsolatban közszolgáltatási kötelezettségeket róhatnak a gáz-, illetve a villamosenergia-ágazatban működő vállalkozásokra.

(2)   A tagállamok engedélyezhetnek a rendszerekben és díjszabási struktúrákban szociális célú összetevőket, feltéve, hogy az átviteli és elosztási rendszert károsító hatások a szükséges minimumra korlátozódnak, és az adott társadalmi célhoz képest nem aránytalan mértékűek.

11. cikk

Pénzalapok és finanszírozási mechanizmusok

(1)   A Szerződés 87. és 88. cikkének sérelme nélkül a tagállamok létrehozhatnak olyan alapot vagy alapokat, amelyek energiahatékonyságot javító programok és egyéb energiahatékonyságot javító intézkedések teljesítését támogatják, és elősegítik az energiahatékonyságot javító intézkedések piacának kialakítását. Az ilyen intézkedések közé tartozik az energiaaudit előmozdítása, az energiamegtakarítást szolgáló pénzügyi eszközök, és adott esetben a mérés javítása és az informatív számlázás. Az alapok a magasabb tranzakciós költségek és magasabb kockázat által jellemzett végfelhasználói ágazatokra is kiterjednek.

(2)   A létrejött alapoknak támogatásokat, kölcsönöket, pénzügyi garanciákat és/vagy egyéb olyan finanszírozási módokat kell biztosítaniuk, amelyek garantálják az eredményeket.

(3)   Az alapok az energiahatékonyságot javító intézkedések valamennyi szolgáltatója – például az energetikai szolgáltató vállalkozások, a független energia-tanácsadók, energiaelosztók, elosztóhálózati üzemirányítók, a kiskereskedelmi energiaértékesítő vállalkozások és az üzembe helyezők – számára nyitva állnak. A tagállamok dönthetnek úgy, hogy az alapokat valamennyi végső fogyasztó számára megnyitják. A versenytárgyalási eljárást vagy az azzal egyenértékű, teljes átláthatóságot biztosító módszereket a vonatkozó közbeszerzési szabályokkal teljes összhangban kell kivitelezni. A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy ezek az alapok a kereskedelmi finanszírozású energiahatékonyságot javító intézkedéseket kiegészítsék, és ne versenyezzenek azokkal.

12. cikk

Energiaauditok

(1)   A tagállamok biztosítják, hogy minden végső fogyasztónak – beleértve a kisebb háztartási, a kereskedelmi és a kis- és középméretű ipari ügyfeleket is – hatékony, jó minőségű energiaauditálási rendszerek álljanak rendelkezésére, amelyeket úgy alakítottak ki, hogy alkalmasak legyenek a lehetséges energiahatékonyságot javító intézkedések azonosítására, illetve amelyek kivitelezése független módon történik.

(2)   Azok a piaci szegmensek, amelyeket magasabb tranzakciós költségek, valamint kevésbé összetett létesítmények jellemeznek, egyéb intézkedésekkel érhetők el, például kérdőívekkel és az interneten hozzáférhetővé tett és/vagy a fogyasztóknak postán elküldött számítógépes programokkal. A tagállamoknak biztosítaniuk kell az energiaauditok hozzáférhetőségét az olyan piaci szegmensek számára, amelyekben ezek az auditok kereskedelmi forgalomban nem hozzáférhetők, a 11. cikk (1) bekezdését figyelembe véve.

(3)   Az épületek energiahatékonyságáról szóló, 2002. december 16-i 2002/91/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (12) 7. cikkének megfelelő igazolást egyenértékűnek kell tekinteni az e cikk (1) és (2) bekezdésében előírt követelményeknek megfelelő energiaaudittal, valamint az ezen irányelv V. mellékletében említett energiahatékonyságot javító intézkedéssel. Továbbá, az olyan rendszerekből adódó auditokat, amelyek az érdekelt felek szervezetei és az érintett tagállam által kijelölt, felügyelt és ellenőrzött szerv között létrejött önkéntes megállapodásokon alapulnak, hasonlóképpen úgy kell tekinteni, mint amelyek teljesítették a 12. cikk (1) és (2) bekezdésében előírt követelményeket.

13. cikk

Az energiafogyasztás mérése és informatív számlázása

(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a villamos energia, a földgáz, a távfűtés és/vagy hűtés, valamint a háztartási melegvíz végső fogyasztóit a technikailag lehetséges, pénzügyileg ésszerű és a potenciális energiamegtakarításokhoz képest arányos mértékben ellássák olyan versenyképes árú, egyéni fogyasztásmérőkkel, amelyek pontosan tükrözik a végső fogyasztó tényleges energiafogyasztását, és a tényleges felhasználási időszakról szolgáltatnak információkat.

(2)   A tagállamok biztosítják, hogy adott esetben az energiaelosztók, az elosztóhálózati üzemirányítók és a kiskereskedelmi energiaértékesítő vállalkozások által végzett számlázás a tényleges energiafogyasztáson alapuljon, és megjelenítése világos, érthető módon történjen. A végső fogyasztók számláin megfelelő tájékoztatást kell nyújtani annak érdekében, hogy átfogó elszámolást kapjanak az aktuális energiaköltségekről. Adott esetben az illető fogyasztó energiafogyasztásának mennyiségétől függően a számlázást olyan gyakorisággal kell végrehajtani, hogy a fogyasztók szabályozhassák saját energiafogyasztásukat.

(3)   A tagállamok biztosítják, hogy az energiaelosztók, az elosztóhálózati üzemirányítók vagy a kiskereskedelmi energiaértékesítő vállalkozások adott esetben a számlákon, szerződésekben, tranzakcióikban és/vagy az elosztóállomásokon adott nyugtákon vagy azokhoz csatoltan, világos, érthető módon a végső fogyasztók rendelkezésére bocsássák az alábbi információkat:

IV. FEJEZET

ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK

14. cikk

Jelentések

(1)   Azok a tagállamok, amelyek – bármilyen célból – az irányelv hatályba lépése idején már alkalmaznak a IV. mellékletben leírtakhoz hasonló típusú, energiamegtakarításra vonatkozó számítási módszereket, a megfelelő szinten részletezett információkat benyújthatják a Bizottságnak. Ezeket az információkat minél előbb be kell nyújtani, lehetőleg nem később, mint ... (13). Ezen információk segítségével a Bizottság kellő mértékben figyelembe veheti a meglévő gyakorlatokat.

(2)   A tagállamok legkésőbb ...-ig (14) időközi jelentést nyújtanak be a Bizottságnak ezen irányelv általános alkalmazásáról és végrehajtásáról. A jelentés tájékoztatást nyújt a meghozott vagy tervezett intézkedésekre vonatkozóan. ... (15) követően eltelt hat év során történt előrelépést bemutató végső jelentést legkésőbb ...-ig (16) be kell nyújtani. Az időközi jelentés a rendelkezésre álló adatokon alapul, amelyeket becslések egészítenek ki, és tartalmazza többek között a jelentés időpontjáig elért, becsült előrelépést a 4. cikk (2) bekezdésében meghatározott köztes nemzeti energiamegtakarítási célelőirányzathoz, valamint az 5. cikk (1) bekezdésében meghatározott célhoz képest. A végső jelentés a 4. cikk (1) bekezdésében meghatározott átfogó nemzeti energiamegtakarítási célelőirányzat, valamint az 5. cikk (1) bekezdésében meghatározott cél teljesítésére vonatkozó végleges eredményeket is tartalmazza.

(3)   A tagállamok időközi és végső jelentései alapján a Bizottság felméri, hogy a tagállamok milyen mértékben haladtak előre nemzeti energiamegtakarítási célelőirányzatuk elérésében. A Bizottság legkésőbb ...-ig (17) jelentést tesz közzé az első időközi jelentések alapján levont következtetéseiről. Legkésőbb egy évvel a tagállamok végső jelentéseinek kézhezvétele után a Bizottság egy végső jelentésben közzéteszi következtetéseit. Ezekhez a jelentésekhez adott esetben és szükség szerint csatolni kell az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak címzett javaslatokat a további intézkedésekre vonatkozóan, beleértve a célértékek ezen irányelvben meghatározott érvényességi idejének esetleges meghosszabbítását.

15. cikk

A keretrendszer felülvizsgálata és kiigazítása

(1)   A II., III. és IV. mellékletben említett értékeket és számítási módszereket a 16. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban a műszaki fejlődésnek megfelelően ki kell igazítani.

(2)   A Bizottság a 16. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban ...-ig (18) tovább pontosítja és igény szerint kiegészíti a IV. melléklet 2–6. pontját, tiszteletben tartva a IV. mellékletben megállapított általános keretet.

(3)   A Bizottság ... után (19), a 16. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban, úgy határozhat, hogy – azon tagállamok rendszereinek sérelme nélkül, amelyek már magasabb százalékot alkalmaznak – felemeli a IV. melléklet 1. pontjában említett összehangolt számítási modellben használt összehangolt alulról felfelé történő számítás százalékos arányát. A Bizottság figyelembe veszi az alábbi tényezőket, és döntését ennek megfelelően indokolja:

16. cikk

Bizottság

(1)   A Bizottságot munkájában egy bizottság segíti.

(2)   Az e bekezdésre történő hivatkozás esetén az 1999/468/EK határozat 5. és 7. cikkét kell alkalmazni, tekintettel annak 8. cikke rendelkezéseire.

Az 1999/468/EK határozat 5. cikkének (6) bekezdésében megállapított időszak három hónap.

(3)   A bizottság elfogadja saját eljárási szabályzatát.

17. cikk

Hatályon kívül helyezés

A 93/76/EGK irányelv ezen irányelv hatálybalépése időpontjában hatályát veszti.

18. cikk

Átültetés a nemzeti jogba

(1)   A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek ahhoz szükségesek, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb ...-ig (21) megfeleljenek. A tagállamok erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.

Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.

(2)   A tagállamok közlik a Bizottsággal a nemzeti jognak az ezen irányelv által érintett jogterületen elfogadott főbb rendelkezéseinek szövegét.

19. cikk

Hatálybalépés

Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.

20. cikk

Címzettek

Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.

Kelt Brüsszelben,

az Európai Parlament részéről

az elnök

...

a Tanács részéről

az elnök

...

----

(1)HL C 120., 2005.5.20., 115. o.

(2)HL C 318., 2004.12.22., 19. o.

(3)  Az Európai Parlament 2005. június 7-i véleménye (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé), a Tanács 2005. szeptember 23-i közös álláspontja (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé) és az Európai Parlament ...-i állásfoglalása (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

(4)HL L 242., 2002.9.10., 1. o.

(5)HL L 176., 2003.7.15., 37. o. A legutóbb a 2004/85/EK tanácsi irányelvvel (HL L 236., 2004.7.7., 10. o.) módosított irányelv.

(6)HL L 176., 2003.7.15., 57. o.

(7)HL C 394., 1998.12.17., 1. o.

(8)HL L 237., 1993.9.22., 28. o.

(9)HL L 184., 1999.7.17., 23. o.

(10)HL L 275., 2003.10.25., 32. o. A 2004/101/EK irányelvvel (HL L 338., 2004.11.13., 18. o.) módosított irányelv.

(11)HL L 283., 2001.10.27., 33. o. A 2003-as csatlakozási szerződéssel módosított irányelv.

(12)HL L 1., 2003.1.4., 65. o.

(13)  Ezen irányelv hatályba lépésétől számított 6 hónap elteltével.

(14)  Ezen irányelv hatályba lépésétől számított 5 év elteltével.

(15)  Ezen irányelv hatályba lépésétől számított 2 év elteltével.

(16)  Ezen irányelv hatályba lépésétől számított 10 év elteltével.

(17)  Ezen irányelv hatályba lépésétől számított 6 év elteltével.

(18)  Ezen irányelv hatályba lépésétől számított 18 hónap elteltével.

(19)  Ezen irányelv hatályba lépésétől számított 3 év elteltével.

(20)  Ezen irányelv hatályba lépésétől számított 4 év elteltével.

(21)  Ezen irányelv hatályba lépésétől számított 2 év elteltével.

----

I. MELLÉKLET

A NEMZETI ENERGIAMEGTAKARÍTÁSI CÉLELŐIRÁNYZAT KISZÁMÍTÁSÁNAK MÓDSZERE

A 4. cikkben meghatározott nemzeti energiamegtakarítási célelőirányzat kiszámításához használt módszer a következő:

----

II. MELLÉKLET

EGYES VÉGFELHASZNÁLÁSRA SZÁNT TÜZELŐANYAGOK ENERGIATARTALMA – ÁTVÁLTÁSI TÁBLÁZAT (1)

----

(1)  A tagállamok indokolt esetben alkalmazhatnak eltérő átváltási tényezőket.

(2)  93 % metán.

(3)  A tagállamok más értékeket is alkalmazhatnak, attól függően, hogy mely fafajta a leginkább használatos az adott tagállamban.

(4)  A kWh-ban kifejezett villamosenergia-megtakarítások esetében a tagállamok alkalmazhatnak egy alapértelmezett 2,5-es együtthatót, amely a célidőszakra becsült 40 %-os átlagos uniós energiatermelési hatékonyságot tükrözi. A tagállamok eltérő együtthatót alkalmazhatnak, amennyiben azt meg tudják indokolni.

Forrás: Eurostat.

----

III. MELLÉKLET

AZ ENERGIAHATÉKONYSÁG JAVÍTÁSÁT SZOLGÁLÓ MEGFELELŐ INTÉZKEDÉSEKRE VONATKOZÓ PÉLDÁK INDIKATÍV JEGYZÉKE

Ez a melléklet példákat sorol fel arra, hogy a 4. cikkel összefüggésben mely területeken alakíthatók ki és valósíthatók meg energiahatékonyságot javító programok és egyéb, az energiahatékonyság javítását szolgáló intézkedések.

Ahhoz, hogy figyelembe vehetőek legyenek, ezeknek az energiahatékonyságot javító intézkedéseknek a IV. melléklet iránymutatásai szerint egyértelműen mérhető és ellenőrizhető vagy megbecsülhető energiamegtakarításokat kell eredményezniük, és az energiamegtakarításokra való hatásuk nem lehet olyan hatás, amelyet más konkrét intézkedésbe már beszámítottak. Az alábbi listák nem kimerítő felsorolások, mindössze iránymutatásul szolgálnak.

Példák az energiahatékonyság javítását szolgáló megfelelő intézkedésekre:

Lakossági és szolgáltatói ágazat:

Ipari szektor

Közlekedési ágazat

Ágazatközi intézkedések

Horizontális intézkedések

----

IV. MELLÉKLET

AZ ENERGIAMEGTAKARÍTÁSOK MÉRÉSÉNEK, SZÁMÍTÁSÁNAK ÉS HITELESÍTÉSÉNEK ÁLTALÁNOS KERETE

1.   Az energiamegtakarítások mérése és kiszámítása és azok normalizálása

1.1.   Az energiamegtakarítások mérése

Általános

A megvalósított energiamegtakarítások mérésekor – 4. cikkben foglaltaknak megfelelően az energiahatékonyság általános javulásának meghatározása és az egyes intézkedések hatásának megállapítása érdekében – az energiahatékonyság terén elért éves javulásnak a 14. cikkben említett jelentések készítése céljából való méréséhez a felülről lefelé és az alulról felfelé történő számítási módszerek kombinációját használó, összehangolt számítási modellt kell alkalmazni.

A 15. cikk (2) bekezdésével összhangban, az összehangolt számítási modell kialakításakor a bizottság a lehetséges mértékig törekedik azon adatok felhasználására, amelyeket az Eurostat és/vagy a nemzeti statisztikai hivatalok már jelenleg is rendszeresen elkészítenek.

Felülről lefelé történő számítás

A felülről lefelé történő számítás módszere az energiamegtakarítások mennyiségének számításakor az energiamegtakarítások országos szintjét vagy több összesített ágazati szintet vesz kiindulási alapul. Az éves adatok ezután az 1.2. pontban leírtak szerint a külső tényezőkkel – mint például a hőfokhíd, a szerkezeti változások, a termékösszetétel stb. – kiigazításra kerülnek, hogy a kapott adat ténylegesen tükrözze az energiahatékonyság teljes javulását. Ez a módszer nem nyújt részletezési szint szerinti pontos méréseket, valamint nem mutatja ki a mérések és az eredményként kapott megtakarítások közti ok-okozati összefüggéseket. Ugyanakkor általában egyszerűbb és kevésbé költséges, valamint gyakran „energiahatékonysági mutató”-ként utalnak rá, mivel jelzésértékű információkat nyújt a fejleményekről.

Az összehangolt számítási modellben használt, felülről lefelé történő számítás kialakításakor a bizottság munkáját a lehetséges mértékig már meglevő modellekre, mint például az ODEX modell (1) alapozza.

Alulról felfelé történő számítás

Az irányelv alkalmazási körébe tartozó ágazatok éves belföldi energiafogyasztásának egy része esetében az összehangolt alulról felfelé történő számítási modellt kell alkalmazni. A 15. cikk (2) bekezdésével összhangban az összehangolt alulról felfelé történő számítási modell kialakításakor a bizottság törekedik olyan szabványosított módszerek használatára, amelyek a legkevesebb adminisztratív terhet és költséget jelentik, különösen a 2.1. és 2.2. pontban említett mérési módszereket használva, és azon ágazatokra koncentrálva, amelyek esetében az összehangolt alulról felfelé történő számítási modell a leginkább költséghatékony módon alkalmazható.

Azon tagállamok, amelyek az összehangolt alulról felfelé történő számítási modellben előírt részen túl további alulról felfelé történő méréseket kívánnak alkalmazni, ezt megtehetik, miután a Bizottság a 16 cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban az érintett tagállam által benyújtott módszertani leírás alapján ehhez hozzájárult.

Az alulról felfelé történő számítási módszer az adott energiahatékonyságot javító intézkedések végrehajtása során megvalósított energiamegtakarításokat kilowattórában (kWh), joule-ban (J) vagy kilogramm olajegyenértékben (kgoe) méri, majd ez összeadódik a más energiahatékonyság-javító intézkedésekből származó energiamegtakarításokkal. A 4. cikk (3) bekezdésében említett hatóságok vagy szervek biztosítják az energiamegtakarításoknak az energiahatékonyságot javító intézkedések (és mechanizmusok) kombinációjának alkalmazásából származó többszöri elszámolása elkerülését. Az alulról felfelé irányuló számítási módszer esetében a 2.1. és a 2.2. pontban említett adatok és módszerek használhatók.

Amennyiben bizonyos ágazatokban nem állnak rendelkezésre alulról felfelé történő számítások, a Bizottságnak küldött jelentésben felülről lefelé irányuló mutatók vagy a felülről lefelé és az alulról felfelé történő számítások kombinációi is használhatók, a Bizottság jóváhagyásával, a 16. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban. Különösen a 14. cikk (2) bekezdésében leírt időközi jelentéssel összefüggésben benyújtott ilyen irányú kérelmek értékelésekor a Bizottságnak megfelelő rugalmasságot kell mutatnia. Az 1995 (és bizonyos esetekben 1991) után végrehajtott, még mindig hatással bíró intézkedések hatásának mérésére felülről lefelé irányuló számítások szükségesek.

1.2.   Az energiamegtakarítás mérések normalizálásának módja

Az energiamegtakarításokat az intézkedés végrehajtása előtt és után mért és/vagy becsült fogyasztás alapján kell meghatározni, biztosítva az energiafelhasználást leggyakrabban befolyásoló külső körülményeknek megfelelő kiigazítást és normalizálást. Az energiafelhasználást leggyakrabban befolyásoló körülmények időszakosan is változhatnak. E körülményeket valószínűleg az alábbi lehetséges tényezők közül egynek vagy többnek a hatása eredményezi, pl.:

2.   Alkalmazható adatok és módszerek (mérhetőség)

Az energiamegtakarítások méréséhez és/vagy megbecslésére szolgáló adatgyűjtésre számos módszer létezik. Az energetikai szolgáltatás vagy az energiahatékonyságot javító intézkedés értékelésekor nem mindig lehet kizárólag mérésekre hagyatkozni. Ezért különbséget kell tenni az energiamegtakarítások mérésére és az energiamegtakarítások megbecslésére szolgáló módszerek között, amennyiben az utóbbi az általánosabb gyakorlat.

2.1.   Mérésen alapuló adatok és módszerek

Elosztó-vállalkozások vagy kiskereskedők által kibocsátott számlák

A mérés alapján kiállított energiaszámlák az energiahatékonyságot javító intézkedés bevezetését megelőző reprezentatív időtartamra vonatkozó mérés alapjául szolgálhatnak. Ezek később összehasonlíthatók a szintén reprezentatív időtartamra vonatkozó, az intézkedés bevezetése és alkalmazása utáni időszakban kiállított, mérésen alapuló számlákkal. Az eredményeket, amennyiben lehetséges, egy kontrollcsoporttal (nem résztvevő csoporttal) is össze kell vetni, vagy az e melléklet 1.2. pontjában leírt módon normalizálni kell.

Energiaértékesítési adatok

A különböző energiatípusok (például a villamos energia, a földgáz, a tüzelőolaj stb.) fogyasztása a kiskereskedőtől vagy az elosztótól az energiahatékonyságot javító intézkedések bevezetése előtt és után kért értékesítési adatok összevetésével mérhető. Kontrollcsoport használható vagy az adatok normalizálhatók.

Berendezések és készülékek értékesítési adatai

A berendezések és készülékek teljesítménye a közvetlenül a gyártótól beszerzett információk alapján számítható ki. A berendezések és készülékek értékesítési adatai általában a kiskereskedőktől szerezhetők be. Speciális felmérések és mérések is végezhetők. A megtakarítás mértéke az elérhető adatok és az értékesítési számadatok összevetésével állapítható meg. E módszer használata esetén, a berendezés vagy készülék használatában bekövetkezett változásoknak megfelelően kiigazításra van szükség.

A végfelhasználói terhelés adatai

Egy-egy épület vagy létesítmény energiafelhasználásának teljes mértékű nyomon követésével rögzíthető annak az energiahatékonyságot javító intézkedés bevezetése előtti és utáni energiaigénye. A fontos befolyásoló tényezők (például a termelési folyamat, a speciális berendezések, fűtőberendezések stb.) közelebbről is mérhetők.

2.2.   Becslésen alapuló adatok és módszerek

Egyszerű műszaki becslésen alapuló adatok: helyszíni ellenőrzés nélkül

A helyszíni ellenőrzés nélküli, egyszerű műszaki becslésen alapuló adatok alapján végzett számítás a leggyakoribb adatgyűjtési módszer az energiamegtakarítások méréséhez. Az adatok helyszínen szerzett adatok nélkül, műszaki alapelvek alkalmazásával is megbecsülhetők, de ebben az esetben a becslést a berendezések műszaki adatain, teljesítményjellemzőin, a végrehajtott intézkedések működési profiljain és a statisztikán alapuló kikötések segítségével kell elvégezni.

Részletes műszaki becslésen alapuló adatok: helyszíni ellenőrzés

Az energiaadatok kiszámíthatók külső szakértő által egy vagy több célhelyszínen végzett ellenőrzés vagy más típusú látogatás során nyert információk alapján is. Ennek alapján a helyszínek (például épületek, létesítmények, járművek stb.) nagyobb csoportjára alkalmazható, összetettebb algoritmusokat vagy szimulációs modelleket lehet kifejleszteni. Ez a méréstípus gyakran használható az egyszerű műszaki becslésen alapuló adatok kiegészítésére és kalibrálására.

3.   A bizonytalanság kezelése

A 2. pontban felsorolt valamennyi módszer tartalmazhat bizonyos fokú bizonytalanságot. A bizonytalanság az alábbiakból fakadhat (2):

A bizonytalanság származhat tervezett és nem tervezett feltevésekből is; ezek leggyakrabban a becslésekhez, kikötésekhez és/vagy a műszaki adatok alkalmazásához kötődnek. A hibák előfordulása a 2.1. és 2.2. pontban körvonalazott, választott adatgyűjtési rendszerhez is kapcsolódik. A bizonytalanságot ajánlott részletesebben meghatározni.

Az ezen irányelvben meghatározott célértékekkel kapcsolatos jelentéstételkor a tagállamok a bizonytalanság mennyiségi meghatározására szolgáló módszert is választhatják. A mennyiségileg meghatározott bizonytalanságot ebben az esetben statisztikailag értelmezhető módon kell megadniuk, közölve az adatok pontosságának szintjét és konfidenciaszintjét egyaránt. Például: „a mennyiségileg kifejezhető hiba ± 20 %, 90 %-os konfidenciaszinttel”.

Ha a tagállamok a mennyiségileg kifejezett bizonytalanság módszerét alkalmazzák, azt is figyelembe veszik, hogy a megtakarítások kiszámításában a bizonytalanság elfogadható szintje a megtakarítások szintjének és a csökkenő bizonytalanság költséghatékonyságának függvénye.

4.   Az energiahatékonyságot javító intézkedések összehangolt élettartamai az alulról felfelé történő számításban

Az energiahatékonyságot javító intézkedések némelyike több évtizedig is hatással bír, mások pedig csak egy rövid ideig. Az alábbi felsorolás példákkal szolgál az energiahatékonyságot javító intézkedések átlagos élettartamára vonatkozóan:

Annak érdekében, hogy a hasonló intézkedések esetén valamennyi tagállam ugyanazt az időtartamot alkalmazza, ezeket az időtartamokat európai szinten össze kell hangolni. A Bizottság ezért – a 16. cikkben létrehozott bizottság segítségével – legkésőbb ...-ig (3) a fenti listát egy jóváhagyott előzetes listával váltja fel, amely tartalmazza a különböző energiahatékonyság-javító intézkedések átlagos élettartamát.

5.   Az energiamegtakarítások multiplikáló hatásának kezelése és a kombinált felülről lefelé és alulról felfelé irányuló számítási módszerek esetén a többszöri elszámolás elkerülése

Egy energiahatékonyságot javító intézkedés – pl. egy épületben a melegvíztartály és -csövek leszigetelése – vagy azzal egyenértékű más intézkedés végrehajtása a jövőben a piacon multiplikáló hatást fejthet ki, vagyis a piac a jövőben a 4. cikk (3) bekezdésében említett energiahivatalok vagy ügynökségek, vagy a magántulajdonú energetikai szolgáltatók beavatkozása nélkül, automatikusan végre fogja hajtani az ilyen irányú intézkedéseket. A multiplikáló hatás lehetőségét magukban hordozó intézkedések a legtöbb esetben költséghatékonyabbak, mint azok az intézkedések, amelyeket rendszeresen meg kell ismételni. A tagállamok becslést készítenek az ilyen intézkedések energiamegtakarítási potenciáljáról, beleértve azok multiplikáló hatását is, és egy utólagos értékelésben – adott esetben mutatókat használva – ellenőrzik azok teljes hatását.

Az energiamegtakarítások többszöri elszámolását korrigálni kell. Támogatandó az intézkedések hatásának összegzését lehetővé tevő mátrixok használata.

A célzott időszakot követő potenciális energiamegtakarításokat a tagállamok 4. cikkben meghatározott általános célértékekről való jelentéstétel során nem vehetik figyelembe. A hosszú távú piaci hatásokat ösztönző intézkedéseket minden esetben ösztönözni kell, és az energiamegtakarítások terén már multiplikáló hatást kifejtett intézkedéseket a 4. cikkben meghatározott célértékekről való jelentéstétel során figyelembe kell venni, amennyiben az e mellékletben nyújtott iránymutatások alkalmazásával mérhetők és hitelesíthetők.

6.   Az energiamegtakarítások ellenőrzése

Az egyes energetikai szolgáltatásokon vagy egyéb energiahatékonyságot javító intézkedéseken keresztül elért energiamegtakarításokat – amennyiben ez költséghatékony és szükséges – harmadik félnek kell ellenőriznie. Ezt független tanácsadók, energetikai szolgáltató vállalatok vagy más piaci szereplők végezhetik. Ezzel a kérdéssel kapcsolatban a 4. cikk (3) bekezdésében említett, megfelelő tagállami hatóságok vagy hivatalok nyújthatnak további útmutatást.

Források: A European Ex-post Evaluation Guidebook for DSM and EE Service Programmes; IEA, INDEEP adatbázis; IPMVP, 1. kötet (2002. márciusi verzió).

----

(1)  ODYSSEE-MURE projekt, SAVE program. Európai Bizottság, 2005.

(2)  Az e három hibán alapuló bizonytalanság mennyiségileg meghatározható szintjének megállapítására szolgáló modell megtalálható a Nemzetközi Teljesítménymérési és Hitelesítési Jegyzőkönyv (IPMVP) B mellékletében.

(3)  Ezen irányelv hatályba lépését követő 6 hónappal.

----

V. MELLÉKLET

AZ ENERGIAHATÉKONYSÁGOT JAVÍTÓ INTÉZKEDÉSEK KÖZSZEKTORRA VONATKOZÓ PÉLDÁINAK INDIKATÍV JEGYZÉKE

A nemzeti és közösségi közbeszerzési jogszabályok sérelme nélkül, a tagállamok biztosíthatják, hogy a közszektor az alábbi indikatív jegyzékben felsorolt követelményeket a közszektor 5. cikkben említett példamutató szerepével összefüggésben alkalmazza:

----

A TANÁCS INDOKOLÁSA

I.   BEVEZETÉS

A Bizottság 2003. december 10-én az EK-Szerződés 175. cikkének (1) bekezdése alapján javaslatot terjesztett elő az energia-végfelhasználás hatékonyságáról és az energetikai szolgáltatásokról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre (1) vonatkozóan.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2004. október 28-án nyilvánított véleményt (2). A Régiók Bizottsága 2004. június 17-én nyilvánított véleményt (3).

Az Európai Parlament 2005. június 7-én elfogadta az első olvasatot követő véleményét (4), melyben 97 módosítást hagyott jóvá.

A Tanács 2005. szeptember 23-án elfogadta közös álláspontját, az EK-Szerződés 251. cikkének megfelelően.

II.   A JAVASLAT CÉLKITŰZÉSE

A javaslat célja, hogy a tagállamok számára előírt kötelező megtakarítási célértékek bevezetésével, valamint az energetikai szolgáltatások piacát megteremtő intézkedésekkel ösztönözze az energiahatékonyságot. A javaslat a keresleti oldalra (tehát a végfelhasználókra és a kiskereskedelmi szállítókra) összpontosít, és ezért az energetika terén a kínálati oldalra vonatkozó korábbi közösségi jogszabályok kiegészítésének tekinthető. Célja, hogy hozzájáruljon a szén-dioxid-kibocsátás csökkentésére irányuló uniós célkitűzés eléréséhez, hogy tovább erősítse a Közösség vezető szerepét az energiahatékony termékek és szolgáltatások világpiacán és így hozzájáruljon a lisszaboni folyamathoz, valamint pozitív hatással lesz az ellátás biztonságára.

III.   A KÖZÖS ÁLLÁSPONT ELEMZÉSE

1.   Általános megjegyzések

A Tanács egyetért a Bizottsággal az energiahatékonyság kiemelt területként való kezelésében, és ezért széles körben támogatja a bizottsági javaslat általános célkitűzését. A Tanács közös álláspontjában foglalt változtatások többsége az irányelvtervezetnek a tagállamok eltérő nemzeti helyzetéhez és a meglevő gyakorlathoz való igazítására, az irányelv alkalmazásával járó költségek és adminisztratív terhek csökkentésére, és általában az alkalmazás megkönnyítésére törekszik.

2.   Egyedi megjegyzések

IV.   KÖVETKEZTETÉS

Mindkét intézmény támogatta a Bizottság javaslatának általános célkitűzését; valamint egyetértett abban, hogy az Uniónak lehetőleg hamarosan el kell kezdenie kihasználni a potenciális energiamegtakarítások által nyújtott lehetőségeket, és tovább kell fejlesztenie az energiahatékony szolgáltatások és termékek piacát. Ebben az összefüggésben a Tanácsnak az a véleménye, hogy a közös álláspont a bizottsági javaslat ezen alapvető célkitűzéseinek eleget tesz.

----

(1)  16261/03 ENER 362 CODEC 1858 (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

(2)HL C 120., 2005.5.20., 115. o.

(3)HL C 318., 2004.12.22., 19. o.

(4)  9836/05 CODEC 472 ENER 93 (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

(5)  Csak a német nyelvű változatot érinti.

(6)  Az önkéntes megállapodások alkalmazását a bizottsági javaslat (13) preambulumbekezdése említi.

----