# Den Europæiske Unions C 161/11.

| | ISSN 1977-0871 |
| --- | --- |
| Den Europæiske Unions
  Tidende | C 161 |
| | |
| Dansk udgave | Meddelelser og oplysninger | 63. årgang11. maj 2020 |

ISSN 1977-0871

Den Europæiske Unions

Tidende

C 161

Dansk udgave

Meddelelser og oplysninger

63. årgang11. maj 2020

---

| Indhold | Side |
| --- | --- |
| | IV   Oplysninger |
| | OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER |
| | Den Europæiske Unions Domstol |
| 2020/C 161/01 | Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende | 1 |

Indhold

Side

IV   Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

2020/C 161/01

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

Den Europæiske Unions Tidende

1

---

| | V   Øvrige meddelelser |
| --- | --- |
| | RETSLIGE PROCEDURER |
| | Domstolen |
| 2020/C 161/02 | Sag C-10/18 P: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. marts 2020 — Mowi ASA, tidligere Marine Harvest ASA mod Europa-Kommissionen (Appel – konkurrence – kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser – forordning (EF) nr. 139/2004 – artikel 4, stk. 1 – pligt til forudgående anmeldelse af fusioner – artikel 7, stk. 1 – udsættelsespligten – artikel 7, stk. 2 – fritagelse – begrebet én og samme fusion – artikel 14, stk. 2 – afgørelse om pålæggelse af bøder for at gennemføre en fusion, inden den er blevet anmeldt og godkendt – princippet ne bis in idem – princippet om fradrag i straf – sammenstød af overtrædelser) | 2 |
| 2020/C 161/03 | Sag C-125/18: Domstolens dom (Store Afdeling) af 3. marts 2020 — Marc Gómez del Moral Guasch mod Bankia SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona — Spanien) (Præjudiciel forelæggelse – forbrugerbeskyttelse – direktiv 93/13/EØF – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – aftale om lån med pant i fast ejendom – variabel rentesats – referenceindeks baseret på sparekassernes lån med pant i fast ejendom – indeks, der følger af en lov eller en administrativ bestemmelse – den erhvervsdrivendes ensidige indførelse af et sådant vilkår – den nationale domstols prøvelse af kravet om gennemsigtighed – konsekvenser af, at det fastslås, at kontraktvilkåret er urimeligt) | 2 |
| 2020/C 161/04 | Forenede sager C-155/18 P — C-158/18 P: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. marts 2020 — Tulliallan Burlington Ltd mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Burlington Fashion GmbH [Appel – EU-varemærker – forordning (EF) nr. 207/2009 – ord- og figurmærkerne BURLINGTON – indsigelse rejst af indehaveren af de ældre ord- og figurmærker BURLINGTON og BURLINGTON ARCADE – artikel 8, stk. 1, litra b) – risiko for forveksling – Nicearrangementet – klasse 35 – begrebet detailsalg – artikel 8, stk. 4 – utilbørlig udnyttelse – artikel 8, stk. 5 – renommé – bedømmelseskriterier – lighed mellem varer og tjenesteydelser – indsigelsen forkastet] | 3 |
| 2020/C 161/05 | Sag C-183/18: Domstolens dom (Første Afdeling) af 4. marts 2020 — Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie en (CJIB) mod Bank BGŻ BNP Paribas S.A. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Rejonowy Gdańsk–Południe w Gdańsku — Polen) (Præjudiciel forelæggelse – område med frihed, sikkerhed og retfærdighed – retsligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse 2005/214/RIA – anerkendelse og fuldbyrdelse af bødestraffe, der pålægges juridiske personer – ufuldstændig gennemførelse af en rammeafgørelse – forpligtelse til at anlægge en overensstemmende fortolkning af national ret – rækkevidde) | 4 |
| 2020/C 161/06 | Sag C-211/18: Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 5. marts 2020 — Idealmed III — Serviços de Saúde SA mod Autoridade Tributária e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) — Portugal) (Præjudiciel forelæggelse – skatter og afgifter – merværdiafgift (moms) – direktiv 2006/112/EF – artikel 132, stk. 1, litra b) – fritagelser – hospitalsbehandling og pleje – hospitaler – levering af ydelser under sociale betingelser svarende til dem, der gælder for offentligretlige organer – artikel 377 og 391 – undtagelser – mulighed for at vælge at erlægge afgift – opretholdt afgiftspålæggelse – ændring af betingelserne for udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed) | 5 |
| 2020/C 161/07 | Sag C-240/18 P: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 27. februar 2020 — Constantin Film Produktion GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (Appel – EU-varemærker – forordning (EF) nr. 207/2009 – artikel 7, stk. 1, litra f) – absolut registreringshindring – varemærke, som strider mod den offentlige sædelighed – ordtegnet Fack Ju Göhte – afslag på ansøgningen om registrering) | 6 |
| 2020/C 161/08 | Sag C-328/18 P: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. marts 2020 — Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret mod Equivalenza Manufactory, SL (Appel – EU-varemærker – forordning (EF) nr. 207/2009 – artikel 8, stk. 1, litra b) – risiko for forveksling – vurdering af ligheden mellem de omtvistede tegn – helhedsvurdering af risikoen for forveksling – hensyntagen til omstændighederne for afsætningen – opvejning af en fonetisk lighed som følge af visuelle og begrebsmæssige forskelle – betingelser for opvejningen) | 6 |
| 2020/C 161/09 | Sag C-586/18 P: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 4. marts 2020 — Buonotourist Srl mod Europa-Kommissionen og Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Appel – konkurrence – statsstøtte – virksomhed, der driver et busrutenet i regionen Campanien (Italien) – kompensation for offentlige serviceforpligtelser betalt af de italienske myndigheder efter afgørelse fra Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien) – Europa-Kommissionens afgørelse, hvorved en støtteforanstaltning erklæres ulovlig og uforenelig med det indre marked) | 7 |
| 2020/C 161/10 | Sag C-587/18 P P: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 4. marts 2020 — CSTP Azienda della Mobilità SpA mod Europa-Kommissionen og Asstra Associazione Trasporti (Appel – konkurrence – statsstøtte – virksomhed, der driver et busrutenet i regionen Campanien (Italien) – kompensation for offentlige serviceforpligtelser betalt af de italienske myndigheder efter afgørelse fra Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien) – Europa-Kommissionens afgørelse, hvorved en støtteforanstaltning erklæres ulovlig og uforenelig med det indre marked) | 7 |
| 2020/C 161/11 | Sag C-655/18: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 4. marts 2020 — Teritorialna direktsia Severna morska kam Agentsia Mitnitsi, der er indtrådt i Mitnitsa Varnas rettigheder mod Schenker EOOD (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad — Varna — Bulgarien) (Præjudiciel forelæggelse – toldunion – forordning (EF) nr. 952/2013 – unddragelse fra toldtilsyn – tyveri af varer, der er henført under toldoplagsproceduren – artikel 242 – den ansvarlige for unddragelsen – indehaveren af en bevilling til toldoplag til oplagring af varer – sanktion for overtrædelse af toldreglerne – artikel 42 – pligt til at betale et beløb svarende til de manglende varers værdi – kumulation med en finansiel sanktion – proportionalitet) | 8 |
| 2020/C 161/12 | Sag C-766/18 P: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 5. marts — Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi mod en Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og M. J. Dairies EOOD (Appel – EU-varemærker – forordning (EF) nr. 207/2009 – indsigelse – artikel 8, stk. 1, litra b) – risiko for forveksling – bedømmelseskriterier – anvendelse i tilfælde af ældre fællesmærker – indbyrdes afhængighed imellem ligheden mellem varemærkerne og ligheden mellem de varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af disse varemærker) | 9 |
| 2020/C 161/13 | Sag C-34/19: Domstolens dom (Første Afdeling) af 4. marts 2020 — Telecom Italia SpA mod Ministero dello Sviluppo Economico og Ministero dell’Economia e delle Finanze (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italien) (Præjudiciel forelæggelse – tilnærmelse af lovgivningerne – teletjenester – gennemførelse af tilrådighedsstillelse af åbne net – direktiv 97/13/EF – gebyrer og afgifter for individuelle tilladelser – overgangsordning, hvorved indføres en afgift, der går ud over de ved direktiv 97/13/EF godkendte – retskraft knyttet til en dom afsagt af en højere retsinstans, som findes at være i strid med EU-retten) | 9 |
| 2020/C 161/14 | Sag C-48/19: Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 5. marts 2020 — X-GmbH mod Finanzamt Z (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland) [Præjudiciel forelæggelse – skatter og afgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – direktiv 2006/112/EF – artikel 132, stk. 1, litra c) – fritagelser – behandling af personer som et led i udøvelse af lægegerning og dertil knyttede erhverv – telefoniske ydelser – ydelser, der leveres af sygeplejersker og sundhedsassistenter] | 10 |
| 2020/C 161/15 | Sag C-69/19 P: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 5. marts 2020 — Credito Fondiario SpA mod Den Fælles Afviklingsinstans, Den Italienske Republik og Europa-Kommissionen (Appel – Den Økonomiske og Monetære Union – bankunion – genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber – den fælles afviklingsmekanisme for kreditinstitutter og visse investeringsselskaber (SRM) – Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) – Den Fælles Afviklingsfond (SRF) – fastsættelse af ex ante-bidrag for regnskabsåret 2016 – annullationssøgsmål – søgsmålsfrist – for sent anlagt – ulovlighedsindsigelse – åbenbart afvisningsgrundlag) | 11 |
| 2020/C 161/16 | Sag C-135/19: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 5. marts 2020 — Pensionsversicherungsanstalt mod CW (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig) (Præjudiciel forelæggelse – social sikring af vandrende arbejdstagere – koordinering af de sociale sikringsordninger – forordning (EF) nr. 883/2004 – artikel 3 og 11 – materielt anvendelsesområde – ydelser, som henhører under denne forordnings anvendelsesområde – kvalificering – ydelse ved sygdom – ydelse ved invaliditet – arbejdsløshedsydelse – person, som er ophørt med at være tilsluttet en medlemsstats sociale sikringsordning efter at være ophørt med at udøve sin erhvervsmæssige beskæftigelse i denne medlemsstat og efter at have flyttet sin bopæl til en anden medlemsstat – ansøgning om at modtage en rehabiliteringsydelse i den tidligere bopæls- og beskæftigelsesmedlemsstat – afslag – fastsættelse af den lovgivning, der finder anvendelse) | 12 |
| 2020/C 161/17 | Sag C-298/19: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 27. februar 2020 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik (Traktatbrud – direktiv 91/676/EØF – beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget – dom, hvorved Domstolen fastslår et traktatbrud – undladelse af gennemførelse – artikel 260, stk. 2, TEUF – økonomiske sanktioner – fast beløb) | 12 |
| 2020/C 161/18 | Sag C-75/19: Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 6. november 2019 — MF mod BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala Bucureşti og Secapital Sàrl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Specializat Mureş — Rumænien) (Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – direktiv 93/13/EØF – forbrugeraftaler – forbrugerkredit – tvangsfuldbyrdelsesprocedure – 15 dages frist fra forkyndelsen af tvangsfuldbyrdelsesproceduren til at fremsætte indsigelse om, at et vilkår er urimeligt) | 13 |
| 2020/C 161/19 | Sag C-376/19: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rayonen sad Blagoevgrad (Bulgarien) den 13. maj 2019 — MAK TURS AD mod Direktor na Direktsia Inspektsia po truda, Blagoevgrad | 14 |
| 2020/C 161/20 | Sag C-571/19 P: Appel iværksat den 24. juli 2019 af EMB Consulting SE til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 23. maj 2019 i sag T-107/17, Frank Steinhoff m.fl. mod Den Europæiske Centralbank | 14 |
| 2020/C 161/21 | Sag C-670/19: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Baden-Württemberg (Tyskland) den 10. september 2019 — Gardinia Home Decor GmbH mod Hauptzollamt Ulm | 14 |
| 2020/C 161/22 | Sag C-835/19: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio de Stato (Italien) den 18. november 2019 — Autostrade Torino Ivrea Valle D'Aosta — Ativa S.p.A. mod Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze og Autorità di bacino del Po | 15 |
| 2020/C 161/23 | Sag C-886/19 P: Appel iværksat den 3. december 2019 af Pink Lady America LLC til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 24. september 2019 i sag T-112/18, Pink Lady America mod EF-Sortsmyndigheden | 16 |
| 2020/C 161/24 | Sag C-892/19 P: Appel iværksat den 29. november 2019 af Camelia Manéa til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 12. september 2019 i sag T-225/18, Manéa mod CdT | 16 |
| 2020/C 161/25 | Sag C-902/19 P: Appel iværksat den 10. december 2019 af Esim Chemicals GmbH til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 9. oktober 2019 i sag T-713/18 — Esim Chemicals mod EUIPO | 17 |
| 2020/C 161/26 | Sag C-920/19: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesverwaltungsgericht Steiermark (Østrig) den 16. december 2019 — Fluctus s.r.o. m.fl. | 17 |
| 2020/C 161/27 | Sag C-924/19: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 18. december 2019 — FMS og FNZ mod Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság og Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság | 18 |
| 2020/C 161/28 | Sag C-925/19: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 18. december 2019 — SA y SA junior mod Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság | 20 |
| 2020/C 161/29 | Sag C-932/19: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Győri Ítélőtábla (Ungarn) den 20. december 2019 — J.Z. mod OTP Jelzálogbank Zrt. m.fl. | 22 |
| 2020/C 161/30 | Sag C-10/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Düsseldorf (Tyskland) den 10. januar 2020 — Flightright GmbH mod Eurowings GmbH | 23 |
| 2020/C 161/31 | Sag C-17/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia (Italien) den 14. januar 2020 — MC mod U.T.G. — Prefettura di Foggia | 24 |
| 2020/C 161/32 | Sag C-18/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) den 16. januar 2020 — XY | 24 |
| 2020/C 161/33 | Sag C-30/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid (Spanien) den 22. januar 2020 — RH mod AB Volvo m.fl. | 25 |
| 2020/C 161/34 | Sag C-31/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Alicante (Spanien) den 22. januar 2020 — Bankia S.A. mod SI | 25 |
| 2020/C 161/35 | Sag C-32/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte di appello di Napoli (Italien) den 22. januar 2020 — TJ mod Balga Srl | 26 |
| 2020/C 161/36 | Sag C-33/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Ravensburg (Tyskland) den 23. januar 2020 — UK mod Volkswagen Bank GmbH | 27 |
| 2020/C 161/37 | Sag C-40/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 27. januar 2020 — AQ, BO og CP mod Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca — MIUR, Università degli studi di Perugia | 28 |
| 2020/C 161/38 | Sag C-44/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 27. januar 2020 — Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA) mod PC og RE | 29 |
| 2020/C 161/39 | Sag C-47/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesverwaltungsgericht (Tyskland) den 28. januar 2020 — F mod Stadt Karlsruhe | 30 |
| 2020/C 161/40 | Sag C-53/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 3. februar 2020 — Hengstenberg GmbH & Co. KG mod Spreewaldverein e.V. | 31 |
| 2020/C 161/41 | Sag C-60/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administratīvā apgabaltiesa (Letland) den 5. februar 2020 — VAS Latvijas dzelzceļš mod Valsts dzelzceļa administrācija | 31 |
| 2020/C 161/42 | Sag C-67/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour du travail de Liège (Belgien) den 10. februar 2020 — Agence fédérale pour l’Accueil des demandeurs d’asile (Fedasil) mod M.M. | 32 |
| 2020/C 161/43 | Sag C-68/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour du travail de Liège (Belgien) den 10. februar 2020 — Agence fédérale pour l’accueil des demandeurs d’asile (Fedasil) mod C | 33 |
| 2020/C 161/44 | Sag C-69/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour du travail de Liège (Belgien) den 10. februar 2020 — Agence fédérale pour l’Accueil des demandeurs d’asile (Fedasil)mod C | 33 |
| 2020/C 161/45 | Sag C-76/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administrativen sad Varna (Bulgarien) den 12. februar 2020 — BalevBio EOOD mod Teritorialna Direktsia Severna Morska, Agentsia Mitnitsi | 34 |
| 2020/C 161/46 | Sag C-84/20 P: Appel iværksat den 14. februar 2020 af Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou og Charalampos Andralis til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 11. december 2019 i sag T-547/19, Sarantis Sarantos mod Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen | 35 |
| 2020/C 161/47 | Sag C-88/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal correctionnel de Bordeaux (Frankrig) den 20. februar 2020 — Procureur de la République mod ENR Grenelle Habitat SARL, EP og FQ | 36 |
| 2020/C 161/48 | Sag C-90/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Højesteret (Danmark) den 24. februar 2020, Apcoa Parking Danmark A/S mod Skatteministeriet | 37 |
| 2020/C 161/49 | Sag C-104/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal du travail de Nivelles (Belgien) den 27. februar 2020 — SD mod Habitations sociales du Roman Païs SCRL og TE, kurator i konkursbehandlingen af Régie des Quartiers de Tubize ASBL | 37 |
| 2020/C 161/50 | Sag C-106/20 P: Appel iværksat den 25. februar 2020 af Den Hellenske Republik til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 19. december 2019 i sag T-14/18, Den Hellenske Republik mod Europa-Kommissionen | 38 |
| 2020/C 161/51 | Sag C-107/20 P: Appel iværksat den 26. februar 2020 af Den Hellenske Republik til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 19. december 2019 i sag T-295/18, Den Hellenske Republik mod Europa-Kommissionen | 39 |
| 2020/C 161/52 | Sag C-109/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Högsta domstolen (Sverige) den 27. februar 2020 — Republikken Polen mod PL Holdings Sàrl | 40 |
| 2020/C 161/53 | Sag C-112/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Belgien) den 28. februar 2020 — M. A. mod État belge | 40 |
| 2020/C 161/54 | Sag C-117/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Bruxelles (Belgien) den 3. marts 2020 — bpost SA mod Autorité belge de la concurrence | 41 |
| | Retten |
| 2020/C 161/55 | Sag T-92/20: Sag anlagt den 14. februar 2020 — Fryč mod Kommissionen | 42 |
| 2020/C 161/56 | Sag T-123/20: Sag anlagt den 20. februar 2020 — Sciessent mod Kommissionen | 44 |
| 2020/C 161/57 | Sag T-131/20: Sag anlagt den 27. februar 2020 — IR mod Kommissionen | 45 |
| 2020/C 161/58 | Sag T-132/20: Sag anlagt den 28. februar 2020 — NEC Oncoimmunity mod EASME | 46 |
| 2020/C 161/59 | Sag T-134/20: Sag anlagt den 27. februar 2020 — Huhtamaki mod Kommissionen | 47 |
| 2020/C 161/60 | Sag T-135/20: Sag anlagt den 28. februar 2020 — Vulkano Research and Development mod EUIPO — Ega (EGA Master) | 48 |
| 2020/C 161/61 | Sag T-136/20: Sag anlagt den 2. marts 2020 — Ardex mod EUIPO — Chen (ArtiX PAINTS) | 49 |
| 2020/C 161/62 | Sag T-139/20: Sag anlagt den 26. februar 2020 — Applia mod Kommissionen | 49 |
| 2020/C 161/63 | Sag T-140/20: Sag anlagt den 26. februar 2020 — Applia mod Kommissionen | 50 |
| 2020/C 161/64 | Sag T-141/20: Sag anlagt den 26. februar 2020 — Applia mod Kommissionen | 51 |
| 2020/C 161/65 | Sag T-142/20: Sag anlagt den 26. februar 2020 — Applia mod Kommissionen | 52 |
| 2020/C 161/66 | Sag T-144/20: Sag anlagt den 5. marts 2020 — Guangxi Xin Fu Yuan mod Kommissionen | 53 |

V   Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

2020/C 161/02

Sag C-10/18 P: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. marts 2020 — Mowi ASA, tidligere Marine Harvest ASA mod Europa-Kommissionen (Appel – konkurrence – kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser – forordning (EF) nr. 139/2004 – artikel 4, stk. 1 – pligt til forudgående anmeldelse af fusioner – artikel 7, stk. 1 – udsættelsespligten – artikel 7, stk. 2 – fritagelse – begrebet én og samme fusion – artikel 14, stk. 2 – afgørelse om pålæggelse af bøder for at gennemføre en fusion, inden den er blevet anmeldt og godkendt – princippet ne bis in idem – princippet om fradrag i straf – sammenstød af overtrædelser)

2

2020/C 161/03

Sag C-125/18: Domstolens dom (Store Afdeling) af 3. marts 2020 — Marc Gómez del Moral Guasch mod Bankia SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona — Spanien) (Præjudiciel forelæggelse – forbrugerbeskyttelse – direktiv 93/13/EØF – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – aftale om lån med pant i fast ejendom – variabel rentesats – referenceindeks baseret på sparekassernes lån med pant i fast ejendom – indeks, der følger af en lov eller en administrativ bestemmelse – den erhvervsdrivendes ensidige indførelse af et sådant vilkår – den nationale domstols prøvelse af kravet om gennemsigtighed – konsekvenser af, at det fastslås, at kontraktvilkåret er urimeligt)

o

2

2020/C 161/04

Forenede sager C-155/18 P — C-158/18 P: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. marts 2020 — Tulliallan Burlington Ltd mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Burlington Fashion GmbH [Appel – EU-varemærker – forordning (EF) nr. 207/2009 – ord- og figurmærkerne BURLINGTON – indsigelse rejst af indehaveren af de ældre ord- og figurmærker BURLINGTON og BURLINGTON ARCADE – artikel 8, stk. 1, litra b) – risiko for forveksling – Nicearrangementet – klasse 35 – begrebet detailsalg – artikel 8, stk. 4 – utilbørlig udnyttelse – artikel 8, stk. 5 – renommé – bedømmelseskriterier – lighed mellem varer og tjenesteydelser – indsigelsen forkastet]

3

2020/C 161/05

Sag C-183/18: Domstolens dom (Første Afdeling) af 4. marts 2020 — Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie en (CJIB) mod Bank BGŻ BNP Paribas S.A. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Rejonowy Gdańsk–Południe w Gdańsku — Polen) (Præjudiciel forelæggelse – område med frihed, sikkerhed og retfærdighed – retsligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse 2005/214/RIA – anerkendelse og fuldbyrdelse af bødestraffe, der pålægges juridiske personer – ufuldstændig gennemførelse af en rammeafgørelse – forpligtelse til at anlægge en overensstemmende fortolkning af national ret – rækkevidde)

4

2020/C 161/06

Sag C-211/18: Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 5. marts 2020 — Idealmed III — Serviços de Saúde SA mod Autoridade Tributária e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) — Portugal) (Præjudiciel forelæggelse – skatter og afgifter – merværdiafgift (moms) – direktiv 2006/112/EF – artikel 132, stk. 1, litra b) – fritagelser – hospitalsbehandling og pleje – hospitaler – levering af ydelser under sociale betingelser svarende til dem, der gælder for offentligretlige organer – artikel 377 og 391 – undtagelser – mulighed for at vælge at erlægge afgift – opretholdt afgiftspålæggelse – ændring af betingelserne for udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed)

5

2020/C 161/07

Sag C-240/18 P: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 27. februar 2020 — Constantin Film Produktion GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (Appel – EU-varemærker – forordning (EF) nr. 207/2009 – artikel 7, stk. 1, litra f) – absolut registreringshindring – varemærke, som strider mod den offentlige sædelighed – ordtegnet Fack Ju Göhte – afslag på ansøgningen om registrering)

6

2020/C 161/08

Sag C-328/18 P: Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. marts 2020 — Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret mod Equivalenza Manufactory, SL (Appel – EU-varemærker – forordning (EF) nr. 207/2009 – artikel 8, stk. 1, litra b) – risiko for forveksling – vurdering af ligheden mellem de omtvistede tegn – helhedsvurdering af risikoen for forveksling – hensyntagen til omstændighederne for afsætningen – opvejning af en fonetisk lighed som følge af visuelle og begrebsmæssige forskelle – betingelser for opvejningen)

6

2020/C 161/09

Sag C-586/18 P: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 4. marts 2020 — Buonotourist Srl mod Europa-Kommissionen og Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (Appel – konkurrence – statsstøtte – virksomhed, der driver et busrutenet i regionen Campanien (Italien) – kompensation for offentlige serviceforpligtelser betalt af de italienske myndigheder efter afgørelse fra Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien) – Europa-Kommissionens afgørelse, hvorved en støtteforanstaltning erklæres ulovlig og uforenelig med det indre marked)

7

2020/C 161/10

Sag C-587/18 P P: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 4. marts 2020 — CSTP Azienda della Mobilità SpA mod Europa-Kommissionen og Asstra Associazione Trasporti (Appel – konkurrence – statsstøtte – virksomhed, der driver et busrutenet i regionen Campanien (Italien) – kompensation for offentlige serviceforpligtelser betalt af de italienske myndigheder efter afgørelse fra Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien) – Europa-Kommissionens afgørelse, hvorved en støtteforanstaltning erklæres ulovlig og uforenelig med det indre marked)

7

2020/C 161/11

Sag C-655/18: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 4. marts 2020 — Teritorialna direktsia Severna morska kam Agentsia Mitnitsi, der er indtrådt i Mitnitsa Varnas rettigheder mod Schenker EOOD (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad — Varna — Bulgarien) (Præjudiciel forelæggelse – toldunion – forordning (EF) nr. 952/2013 – unddragelse fra toldtilsyn – tyveri af varer, der er henført under toldoplagsproceduren – artikel 242 – den ansvarlige for unddragelsen – indehaveren af en bevilling til toldoplag til oplagring af varer – sanktion for overtrædelse af toldreglerne – artikel 42 – pligt til at betale et beløb svarende til de manglende varers værdi – kumulation med en finansiel sanktion – proportionalitet)

8

2020/C 161/12

Sag C-766/18 P: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 5. marts — Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi mod en Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og M. J. Dairies EOOD (Appel – EU-varemærker – forordning (EF) nr. 207/2009 – indsigelse – artikel 8, stk. 1, litra b) – risiko for forveksling – bedømmelseskriterier – anvendelse i tilfælde af ældre fællesmærker – indbyrdes afhængighed imellem ligheden mellem varemærkerne og ligheden mellem de varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af disse varemærker)

9

2020/C 161/13

Sag C-34/19: Domstolens dom (Første Afdeling) af 4. marts 2020 — Telecom Italia SpA mod Ministero dello Sviluppo Economico og Ministero dell’Economia e delle Finanze (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italien) (Præjudiciel forelæggelse – tilnærmelse af lovgivningerne – teletjenester – gennemførelse af tilrådighedsstillelse af åbne net – direktiv 97/13/EF – gebyrer og afgifter for individuelle tilladelser – overgangsordning, hvorved indføres en afgift, der går ud over de ved direktiv 97/13/EF godkendte – retskraft knyttet til en dom afsagt af en højere retsinstans, som findes at være i strid med EU-retten)

9

2020/C 161/14

Sag C-48/19: Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 5. marts 2020 — X-GmbH mod Finanzamt Z (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland) [Præjudiciel forelæggelse – skatter og afgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – direktiv 2006/112/EF – artikel 132, stk. 1, litra c) – fritagelser – behandling af personer som et led i udøvelse af lægegerning og dertil knyttede erhverv – telefoniske ydelser – ydelser, der leveres af sygeplejersker og sundhedsassistenter]

10

2020/C 161/15

Sag C-69/19 P: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 5. marts 2020 — Credito Fondiario SpA mod Den Fælles Afviklingsinstans, Den Italienske Republik og Europa-Kommissionen (Appel – Den Økonomiske og Monetære Union – bankunion – genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber – den fælles afviklingsmekanisme for kreditinstitutter og visse investeringsselskaber (SRM) – Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) – Den Fælles Afviklingsfond (SRF) – fastsættelse af ex ante-bidrag for regnskabsåret 2016 – annullationssøgsmål – søgsmålsfrist – for sent anlagt – ulovlighedsindsigelse – åbenbart afvisningsgrundlag)

11

2020/C 161/16

Sag C-135/19: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 5. marts 2020 — Pensionsversicherungsanstalt mod CW (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig) (Præjudiciel forelæggelse – social sikring af vandrende arbejdstagere – koordinering af de sociale sikringsordninger – forordning (EF) nr. 883/2004 – artikel 3 og 11 – materielt anvendelsesområde – ydelser, som henhører under denne forordnings anvendelsesområde – kvalificering – ydelse ved sygdom – ydelse ved invaliditet – arbejdsløshedsydelse – person, som er ophørt med at være tilsluttet en medlemsstats sociale sikringsordning efter at være ophørt med at udøve sin erhvervsmæssige beskæftigelse i denne medlemsstat og efter at have flyttet sin bopæl til en anden medlemsstat – ansøgning om at modtage en rehabiliteringsydelse i den tidligere bopæls- og beskæftigelsesmedlemsstat – afslag – fastsættelse af den lovgivning, der finder anvendelse)

12

2020/C 161/17

Sag C-298/19: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 27. februar 2020 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik (Traktatbrud – direktiv 91/676/EØF – beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget – dom, hvorved Domstolen fastslår et traktatbrud – undladelse af gennemførelse – artikel 260, stk. 2, TEUF – økonomiske sanktioner – fast beløb)

12

2020/C 161/18

Sag C-75/19: Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 6. november 2019 — MF mod BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala Bucureşti og Secapital Sàrl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Specializat Mureş — Rumænien) (Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – direktiv 93/13/EØF – forbrugeraftaler – forbrugerkredit – tvangsfuldbyrdelsesprocedure – 15 dages frist fra forkyndelsen af tvangsfuldbyrdelsesproceduren til at fremsætte indsigelse om, at et vilkår er urimeligt)

13

2020/C 161/19

Sag C-376/19: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rayonen sad Blagoevgrad (Bulgarien) den 13. maj 2019 — MAK TURS AD mod Direktor na Direktsia Inspektsia po truda, Blagoevgrad

14

2020/C 161/20

Sag C-571/19 P: Appel iværksat den 24. juli 2019 af EMB Consulting SE til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 23. maj 2019 i sag T-107/17, Frank Steinhoff m.fl. mod Den Europæiske Centralbank

14

2020/C 161/21

Sag C-670/19: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Baden-Württemberg (Tyskland) den 10. september 2019 — Gardinia Home Decor GmbH mod Hauptzollamt Ulm

14

2020/C 161/22

Sag C-835/19: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio de Stato (Italien) den 18. november 2019 — Autostrade Torino Ivrea Valle D'Aosta — Ativa S.p.A. mod Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze og Autorità di bacino del Po

15

2020/C 161/23

Sag C-886/19 P: Appel iværksat den 3. december 2019 af Pink Lady America LLC til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 24. september 2019 i sag T-112/18, Pink Lady America mod EF-Sortsmyndigheden

16

2020/C 161/24

Sag C-892/19 P: Appel iværksat den 29. november 2019 af Camelia Manéa til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 12. september 2019 i sag T-225/18, Manéa mod CdT

16

2020/C 161/25

Sag C-902/19 P: Appel iværksat den 10. december 2019 af Esim Chemicals GmbH til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 9. oktober 2019 i sag T-713/18 — Esim Chemicals mod EUIPO

17

2020/C 161/26

Sag C-920/19: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesverwaltungsgericht Steiermark (Østrig) den 16. december 2019 — Fluctus s.r.o. m.fl.

17

2020/C 161/27

Sag C-924/19: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 18. december 2019 — FMS og FNZ mod Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság og Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

18

2020/C 161/28

Sag C-925/19: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 18. december 2019 — SA y SA junior mod Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

20

2020/C 161/29

Sag C-932/19: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Győri Ítélőtábla (Ungarn) den 20. december 2019 — J.Z. mod OTP Jelzálogbank Zrt. m.fl.

22

2020/C 161/30

Sag C-10/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Düsseldorf (Tyskland) den 10. januar 2020 — Flightright GmbH mod Eurowings GmbH

23

2020/C 161/31

Sag C-17/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia (Italien) den 14. januar 2020 — MC mod U.T.G. — Prefettura di Foggia

24

2020/C 161/32

Sag C-18/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) den 16. januar 2020 — XY

24

2020/C 161/33

Sag C-30/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid (Spanien) den 22. januar 2020 — RH mod AB Volvo m.fl.

o

25

2020/C 161/34

Sag C-31/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Alicante (Spanien) den 22. januar 2020 — Bankia S.A. mod SI

25

2020/C 161/35

Sag C-32/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte di appello di Napoli (Italien) den 22. januar 2020 — TJ mod Balga Srl

26

2020/C 161/36

Sag C-33/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Ravensburg (Tyskland) den 23. januar 2020 — UK mod Volkswagen Bank GmbH

27

2020/C 161/37

Sag C-40/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 27. januar 2020 — AQ, BO og CP mod Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca — MIUR, Università degli studi di Perugia

28

2020/C 161/38

Sag C-44/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 27. januar 2020 — Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA) mod PC og RE

29

2020/C 161/39

Sag C-47/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesverwaltungsgericht (Tyskland) den 28. januar 2020 — F mod Stadt Karlsruhe

30

2020/C 161/40

Sag C-53/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 3. februar 2020 — Hengstenberg GmbH & Co. KG mod Spreewaldverein e.V.

31

2020/C 161/41

Sag C-60/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administratīvā apgabaltiesa (Letland) den 5. februar 2020 — VAS Latvijas dzelzceļš mod Valsts dzelzceļa administrācija

31

2020/C 161/42

Sag C-67/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour du travail de Liège (Belgien) den 10. februar 2020 — Agence fédérale pour l’Accueil des demandeurs d’asile (Fedasil) mod M.M.

32

2020/C 161/43

Sag C-68/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour du travail de Liège (Belgien) den 10. februar 2020 — Agence fédérale pour l’accueil des demandeurs d’asile (Fedasil) mod C

33

2020/C 161/44

Sag C-69/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour du travail de Liège (Belgien) den 10. februar 2020 — Agence fédérale pour l’Accueil des demandeurs d’asile (Fedasil)mod C

33

2020/C 161/45

Sag C-76/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administrativen sad Varna (Bulgarien) den 12. februar 2020 — BalevBio EOOD mod Teritorialna Direktsia Severna Morska, Agentsia Mitnitsi

34

2020/C 161/46

Sag C-84/20 P: Appel iværksat den 14. februar 2020 af Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou og Charalampos Andralis til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 11. december 2019 i sag T-547/19, Sarantis Sarantos mod Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

35

2020/C 161/47

Sag C-88/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal correctionnel de Bordeaux (Frankrig) den 20. februar 2020 — Procureur de la République mod ENR Grenelle Habitat SARL, EP og FQ

36

2020/C 161/48

Sag C-90/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Højesteret (Danmark) den 24. februar 2020, Apcoa Parking Danmark A/S mod Skatteministeriet

37

2020/C 161/49

Sag C-104/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal du travail de Nivelles (Belgien) den 27. februar 2020 — SD mod Habitations sociales du Roman Païs SCRL og TE, kurator i konkursbehandlingen af Régie des Quartiers de Tubize ASBL

37

2020/C 161/50

Sag C-106/20 P: Appel iværksat den 25. februar 2020 af Den Hellenske Republik til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 19. december 2019 i sag T-14/18, Den Hellenske Republik mod Europa-Kommissionen

38

2020/C 161/51

Sag C-107/20 P: Appel iværksat den 26. februar 2020 af Den Hellenske Republik til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 19. december 2019 i sag T-295/18, Den Hellenske Republik mod Europa-Kommissionen

39

2020/C 161/52

Sag C-109/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Högsta domstolen (Sverige) den 27. februar 2020 — Republikken Polen mod PL Holdings Sàrl

40

2020/C 161/53

Sag C-112/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Belgien) den 28. februar 2020 — M. A. mod État belge

40

2020/C 161/54

Sag C-117/20: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Bruxelles (Belgien) den 3. marts 2020 — bpost SA mod Autorité belge de la concurrence

41

Retten

2020/C 161/55

Sag T-92/20: Sag anlagt den 14. februar 2020 — Fryč mod Kommissionen

42

2020/C 161/56

Sag T-123/20: Sag anlagt den 20. februar 2020 — Sciessent mod Kommissionen

44

2020/C 161/57

Sag T-131/20: Sag anlagt den 27. februar 2020 — IR mod Kommissionen

45

2020/C 161/58

Sag T-132/20: Sag anlagt den 28. februar 2020 — NEC Oncoimmunity mod EASME

46

2020/C 161/59

Sag T-134/20: Sag anlagt den 27. februar 2020 — Huhtamaki mod Kommissionen

47

2020/C 161/60

Sag T-135/20: Sag anlagt den 28. februar 2020 — Vulkano Research and Development mod EUIPO — Ega (EGA Master)

48

2020/C 161/61

Sag T-136/20: Sag anlagt den 2. marts 2020 — Ardex mod EUIPO — Chen (ArtiX PAINTS)

49

2020/C 161/62

Sag T-139/20: Sag anlagt den 26. februar 2020 — Applia mod Kommissionen

49

2020/C 161/63

Sag T-140/20: Sag anlagt den 26. februar 2020 — Applia mod Kommissionen

50

2020/C 161/64

Sag T-141/20: Sag anlagt den 26. februar 2020 — Applia mod Kommissionen

51

2020/C 161/65

Sag T-142/20: Sag anlagt den 26. februar 2020 — Applia mod Kommissionen

52

2020/C 161/66

Sag T-144/20: Sag anlagt den 5. marts 2020 — Guangxi Xin Fu Yuan mod Kommissionen

53

---

| DA | |
| --- | --- |

DA

---

IV Oplysninger

OPLYSNINGER FRA DEN EUROPÆISKE UNIONS INSTITUTIONER, ORGANER, KONTORER OG AGENTURER

Den Europæiske Unions Domstol

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/1 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/1

---

Den Europæiske Unions Domstols seneste offentliggørelser i Den Europæiske Unions Tidende

(2020/C 161/01)

Seneste offentliggørelse

EUT C 137 af 27.4.2020

Liste over tidligere offentliggørelser

EUT C 129 af 20.4.2020

EUT C 114 af 6.4.2020

EUT C 103 af 30.3.2020

EUT C 95 af 23.3.2020

EUT C 87 af 16.3.2020

EUT C 77 af 9.3.2020

Teksterne er tilgængelige på:

EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu

---

V Øvrige meddelelser

RETSLIGE PROCEDURER

Domstolen

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/2 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/2

---

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. marts 2020 — Mowi ASA, tidligere Marine Harvest ASA mod Europa-Kommissionen

(Sag C-10/18 P) (1)

(Appel - konkurrence - kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser - forordning (EF) nr. 139/2004 - artikel 4, stk. 1 - pligt til forudgående anmeldelse af fusioner - artikel 7, stk. 1 - udsættelsespligten - artikel 7, stk. 2 - fritagelse - begrebet »én og samme fusion« - artikel 14, stk. 2 - afgørelse om pålæggelse af bøder for at gennemføre en fusion, inden den er blevet anmeldt og godkendt - princippet ne bis in idem - princippet om fradrag i straf - sammenstød af overtrædelser)

(2020/C 161/02)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Mowi ASA, tidligere Marine Harvest ASA (ved R. Subiotto, QC)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved M. Farley og F. Jimeno Fernández, som befuldmægtigede)

Konklusion

| 1) | Appellen forkastes. |
| --- | --- |

1)

Appellen forkastes.

| 2) | Mowi ASA betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Mowi ASA betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 142 af 23.4.2018.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/2 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/2

---

Domstolens dom (Store Afdeling) af 3. marts 2020 — Marc Gómez del Moral Guasch mod Bankia SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona — Spanien)

(Sag C-125/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv 93/13/EØF - urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler - aftale om lån med pant i fast ejendom - variabel rentesats - referenceindeks baseret på sparekassernes lån med pant i fast ejendom - indeks, der følger af en lov eller en administrativ bestemmelse - den erhvervsdrivendes ensidige indførelse af et sådant vilkår - den nationale domstols prøvelse af kravet om gennemsigtighed - konsekvenser af, at det fastslås, at kontraktvilkåret er urimeligt)

(2020/C 161/03)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Primera Instancia no 38 de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Marc Gómez del Moral Guasch

Sagsøgt: Bankia SA

Konklusion

| 1) | Artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at et vilkår i en aftale om lån med pant i fast ejendom, der er indgået mellem en forbruger og en erhvervsdrivende, hvorefter den rentesats, der finder anvendelse på lånet, er baseret på et af de i den nationale lovgivning fastsatte officielle referenceindeks, som kan anvendes af kreditinstitutter på lån med pant i fast ejendom, er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde, når denne lovgivning hverken foreskriver, at dette indeks finder bindende anvendelse, uanset disse parters valg, eller at det finder deklaratorisk anvendelse i mangel af en anden ordning mellem disse samme parter. |
| --- | --- |

1)

Artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at et vilkår i en aftale om lån med pant i fast ejendom, der er indgået mellem en forbruger og en erhvervsdrivende, hvorefter den rentesats, der finder anvendelse på lånet, er baseret på et af de i den nationale lovgivning fastsatte officielle referenceindeks, som kan anvendes af kreditinstitutter på lån med pant i fast ejendom, er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde, når denne lovgivning hverken foreskriver, at dette indeks finder bindende anvendelse, uanset disse parters valg, eller at det finder deklaratorisk anvendelse i mangel af en anden ordning mellem disse samme parter.

| 2) | Direktiv 93/13, og navnlig dets artikel 4, stk. 2, og artikel 8, skal fortolkes således, at en ret i en medlemsstat er forpligtet til at foretage en prøvelse af, om et kontraktvilkår, der vedrører aftalens hovedgenstand, er klart og forståeligt, uanset om dette direktivs artikel 4, stk. 2, er gennemført i denne medlemsstats retsorden. |
| --- | --- |

2)

Direktiv 93/13, og navnlig dets artikel 4, stk. 2, og artikel 8, skal fortolkes således, at en ret i en medlemsstat er forpligtet til at foretage en prøvelse af, om et kontraktvilkår, der vedrører aftalens hovedgenstand, er klart og forståeligt, uanset om dette direktivs artikel 4, stk. 2, er gennemført i denne medlemsstats retsorden.

| 3) | Direktiv 93/13, og navnlig dets artikel 4, stk. 2, og artikel 5, skal fortolkes således, at et kontraktvilkår, der fastsætter en variabel rentesats inden for rammerne af en aftale om lån med pant i fast ejendom, for at opfylde kravet om gennemsigtighed af et sådant kontraktvilkår ikke alene skal være forståeligt rent formelt og i sproglig henseende, men også skal gøre det muligt for en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger at være i stand til at forstå, hvordan beregningsmåden for denne sats konkret fungerer, og dermed til på grundlag af klare og forståelige kriterier at vurdere, hvilke, potentielt alvorlige, økonomiske følger et sådant vilkår kan få for den pågældendes finansielle forpligtelser. Med henblik på den bedømmelse, som den nationale ret skal foretage i denne henseende, udgør dels den omstændighed, at hovedelementerne vedrørende beregningen af denne sats er let tilgængelige for enhver person, der overvejer at optage et lån med pant i fast ejendom, som følge af offentliggørelsen af beregningsmåden for den nævnte sats, dels fremlæggelsen af oplysninger om den tidligere udvikling i det indeks, på grundlag af hvilket denne samme sats beregnes, særligt relevante elementer. |
| --- | --- |

3)

Direktiv 93/13, og navnlig dets artikel 4, stk. 2, og artikel 5, skal fortolkes således, at et kontraktvilkår, der fastsætter en variabel rentesats inden for rammerne af en aftale om lån med pant i fast ejendom, for at opfylde kravet om gennemsigtighed af et sådant kontraktvilkår ikke alene skal være forståeligt rent formelt og i sproglig henseende, men også skal gøre det muligt for en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger at være i stand til at forstå, hvordan beregningsmåden for denne sats konkret fungerer, og dermed til på grundlag af klare og forståelige kriterier at vurdere, hvilke, potentielt alvorlige, økonomiske følger et sådant vilkår kan få for den pågældendes finansielle forpligtelser. Med henblik på den bedømmelse, som den nationale ret skal foretage i denne henseende, udgør dels den omstændighed, at hovedelementerne vedrørende beregningen af denne sats er let tilgængelige for enhver person, der overvejer at optage et lån med pant i fast ejendom, som følge af offentliggørelsen af beregningsmåden for den nævnte sats, dels fremlæggelsen af oplysninger om den tidligere udvikling i det indeks, på grundlag af hvilket denne samme sats beregnes, særligt relevante elementer.

| 4) | Artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at den nationale ret, såfremt et urimeligt kontraktvilkår, der fastsætter et referenceindeks for beregningen af de variable renter af et lån, erklæres ugyldigt, erstatter dette indeks med et ved lov fastsat indeks, der finder anvendelse i mangel af modstående aftale mellem aftalens parter, for så vidt som den omhandlede aftale om lån med pant i fast ejendom ikke kan opretholdes, såfremt det nævnte urimelige vilkår fjernes, og annullation af denne aftale i sin helhed ville have særligt skadelige virkninger for forbrugeren. |
| --- | --- |

4)

Artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at den nationale ret, såfremt et urimeligt kontraktvilkår, der fastsætter et referenceindeks for beregningen af de variable renter af et lån, erklæres ugyldigt, erstatter dette indeks med et ved lov fastsat indeks, der finder anvendelse i mangel af modstående aftale mellem aftalens parter, for så vidt som den omhandlede aftale om lån med pant i fast ejendom ikke kan opretholdes, såfremt det nævnte urimelige vilkår fjernes, og annullation af denne aftale i sin helhed ville have særligt skadelige virkninger for forbrugeren.

---

(1)  EUT C 152 af 30.4.2018.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/3 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/3

---

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. marts 2020 — Tulliallan Burlington Ltd mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Burlington Fashion GmbH

(Forenede sager C-155/18 P — C-158/18 P) (1)

(Appel - EU-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009 - ord- og figurmærkerne »BURLINGTON« - indsigelse rejst af indehaveren af de ældre ord- og figurmærker »BURLINGTON« og »BURLINGTON ARCADE« - artikel 8, stk. 1, litra b) - risiko for forveksling - Nicearrangementet - klasse 35 - begrebet »detailsalg« - artikel 8, stk. 4 - utilbørlig udnyttelse - artikel 8, stk. 5 - renommé - bedømmelseskriterier - lighed mellem varer og tjenesteydelser - indsigelsen forkastet)

(2020/C 161/04)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Tulliallan Burlington Ltd (ved barrister A. Norris)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved M. Fischer og D. Botis, som befuldmægtigede) og Burlington Fashion GmbH (ved Rechtsanwältin A. Parr)

Konklusion

| 1) | Den Europæiske Unions Rets dom af 6. december 2017, Tulliallan Burlington mod EUIPO — Burlington Fashion (Burlington) (T-120/16, EU:T:2017:873), af 6. december 2017, Tulliallan Burlington mod EUIPO — Burlington Fashion (BURLINGTON THE ORIGINAL) (T-121/16, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:872), af 6. december 2017, Tulliallan Burlington mod EUIPO — Burlington Fashion (Burlington) (T-122/16, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:871), og af 6. december 2017, Tulliallan Burlington mod EUIPO — Burlington Fashion (BURLINGTON) (T-123/16, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:870), ophæves. |
| --- | --- |

1)

Den Europæiske Unions Rets dom af 6. december 2017, Tulliallan Burlington mod EUIPO — Burlington Fashion (Burlington) (T-120/16, EU:T:2017:873), af 6. december 2017, Tulliallan Burlington mod EUIPO — Burlington Fashion (BURLINGTON THE ORIGINAL) (T-121/16, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:872), af 6. december 2017, Tulliallan Burlington mod EUIPO — Burlington Fashion (Burlington) (T-122/16, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:871), og af 6. december 2017, Tulliallan Burlington mod EUIPO — Burlington Fashion (BURLINGTON) (T-123/16, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:870), ophæves.

| 2) | Afgørelserne truffet den 11. januar 2016 af Fjerde Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (sag R 94/2014-4, R 2501/2013-4, R 2409/2013-4 og R 1635/2013-4) vedrørende fire indsigelsessager mellem Tulliallan Burlington Ltd og Burlington Fashion GmbH annulleres. |
| --- | --- |

2)

Afgørelserne truffet den 11. januar 2016 af Fjerde Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (sag R 94/2014-4, R 2501/2013-4, R 2409/2013-4 og R 1635/2013-4) vedrørende fire indsigelsessager mellem Tulliallan Burlington Ltd og Burlington Fashion GmbH annulleres.

| 3) | Burlington Fashion GmbH og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) bærer deres egne omkostninger og betaler hver halvdelen af de omkostninger, som Tulliallan Burlington Ltd har afholdt i første instans i sagerne T-120/16 — T-123/16 og i appelsagerne. |
| --- | --- |

3)

Burlington Fashion GmbH og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) bærer deres egne omkostninger og betaler hver halvdelen af de omkostninger, som Tulliallan Burlington Ltd har afholdt i første instans i sagerne T-120/16 — T-123/16 og i appelsagerne.

---

(1)  EUT C 240 af 9.7.2018.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/4 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/4

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 4. marts 2020 — Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie en (CJIB) mod Bank BGŻ BNP Paribas S.A. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Rejonowy Gdańsk–Południe w Gdańsku — Polen)

(Sag C-183/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - retsligt samarbejde i straffesager - rammeafgørelse 2005/214/RIA - anerkendelse og fuldbyrdelse af bødestraffe, der pålægges juridiske personer - ufuldstændig gennemførelse af en rammeafgørelse - forpligtelse til at anlægge en overensstemmende fortolkning af national ret - rækkevidde)

(2020/C 161/05)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy Gdańsk–Południe w Gdańsku

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Centraal Justitieel Incassobureau, Ministerie van Veiligheid en Justitie en (CJIB)

Sagsøgt: Bank BGŻ BNP Paribas S.A.

procesdeltager: Prokuratura Rejonowa Gdańsk-Śródmieście w Gdańsku

Konklusion

| 1) | Begrebet »juridisk person« i bl.a. artikel 1, litra a), og artikel 9, stk. 3, i Rådets rammeafgørelse 2005/214/RIA af 24. februar 2005 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes efter lovgivningen i den stat, der har udstedt afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf. |
| --- | --- |

1)

Begrebet »juridisk person« i bl.a. artikel 1, litra a), og artikel 9, stk. 3, i Rådets rammeafgørelse 2005/214/RIA af 24. februar 2005 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på bødestraffe, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes efter lovgivningen i den stat, der har udstedt afgørelsen om pålæggelse af en bødestraf.

| 2) | Rammeafgørelse 2005/214, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, skal fortolkes således, at den ikke pålægger en ret i en medlemsstat at undlade at anvende en bestemmelse i national ret, der er uforenelig med artikel 9, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, idet denne bestemmelse ikke har direkte virkning. Den forelæggende ret er ikke desto mindre forpligtet til i videst muligt omfang at anlægge en overensstemmende fortolkning af national ret med henblik på at sikre et resultat, som er foreneligt med det formål, der forfølges med rammeafgørelse 2005/214, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299. |
| --- | --- |

2)

Rammeafgørelse 2005/214, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, skal fortolkes således, at den ikke pålægger en ret i en medlemsstat at undlade at anvende en bestemmelse i national ret, der er uforenelig med artikel 9, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, idet denne bestemmelse ikke har direkte virkning. Den forelæggende ret er ikke desto mindre forpligtet til i videst muligt omfang at anlægge en overensstemmende fortolkning af national ret med henblik på at sikre et resultat, som er foreneligt med det formål, der forfølges med rammeafgørelse 2005/214, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299.

---

(1)  EUT C 221 af 25.6.2018.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/5 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/5

---

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 5. marts 2020 — Idealmed III — Serviços de Saúde SA mod Autoridade Tributária e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) — Portugal)

(Sag C-211/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 132, stk. 1, litra b) - fritagelser - hospitalsbehandling og pleje - hospitaler - levering af ydelser under sociale betingelser svarende til dem, der gælder for offentligretlige organer - artikel 377 og 391 - undtagelser - mulighed for at vælge at erlægge afgift - opretholdt afgiftspålæggelse - ændring af betingelserne for udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed)

(2020/C 161/06)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Idealmed III — Serviços de Saúde SA

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Konklusion

| 1) | Artikel 132, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de kompetente myndigheder i en medlemsstat — med henblik på at afgøre, om behandling, som er af almen interesse, der leveres af et privathospital, udføres under sociale betingelser svarende til dem, der gælder for offentligretlige organer som omhandlet i denne bestemmelse — kan tage hensyn til det forhold, at disse ydelser leveres inden for rammerne af overenskomster, der er indgået af denne medlemsstats offentlige myndigheder, til priser, der er fastsat i disse overenskomster, og hvortil udgifterne delvist bæres af den nævnte medlemsstats sociale sikringsmyndigheder. |
| --- | --- |

1)

Artikel 132, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de kompetente myndigheder i en medlemsstat — med henblik på at afgøre, om behandling, som er af almen interesse, der leveres af et privathospital, udføres under sociale betingelser svarende til dem, der gælder for offentligretlige organer som omhandlet i denne bestemmelse — kan tage hensyn til det forhold, at disse ydelser leveres inden for rammerne af overenskomster, der er indgået af denne medlemsstats offentlige myndigheder, til priser, der er fastsat i disse overenskomster, og hvortil udgifterne delvist bæres af den nævnte medlemsstats sociale sikringsmyndigheder.

| 2) | Artikel 391 i direktiv 2006/112, sammenholdt med direktivets artikel 377, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, retssikkerhedsprincippet og princippet om afgiftsneutralitet, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for fritagelsen for merværdiafgift af behandling leveret af et privathospital, som er omfattet af dette direktivs artikel 132, stk. 1, litra b), på grund af en ændring af de betingelser, hvorunder den afgiftspligtige person udøver sin virksomhed, der er indtrådt efter, at den pågældende valgte den afgiftsordning, der er fastsat i den omhandlede medlemsstats nationale lovgivning, som fastsætter en forpligtelse for enhver afgiftspligtig person, der foretager et sådant valg, til at forblive underlagt den nævnte ordning i en vis periode, som endnu ikke er udløbet. |
| --- | --- |

2)

Artikel 391 i direktiv 2006/112, sammenholdt med direktivets artikel 377, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, retssikkerhedsprincippet og princippet om afgiftsneutralitet, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for fritagelsen for merværdiafgift af behandling leveret af et privathospital, som er omfattet af dette direktivs artikel 132, stk. 1, litra b), på grund af en ændring af de betingelser, hvorunder den afgiftspligtige person udøver sin virksomhed, der er indtrådt efter, at den pågældende valgte den afgiftsordning, der er fastsat i den omhandlede medlemsstats nationale lovgivning, som fastsætter en forpligtelse for enhver afgiftspligtig person, der foretager et sådant valg, til at forblive underlagt den nævnte ordning i en vis periode, som endnu ikke er udløbet.

---

(1)  EUT C 240 af 9.7.2018.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/6 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/6

---

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 27. februar 2020 — Constantin Film Produktion GmbH mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

(Sag C-240/18 P) (1)

(Appel - EU-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009 - artikel 7, stk. 1, litra f) - absolut registreringshindring - varemærke, som strider mod den offentlige sædelighed - ordtegnet »Fack Ju Göhte« - afslag på ansøgningen om registrering)

(2020/C 161/07)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Constantin Film Produktion GmbH (München, Tyskland) (ved Rechtsanwälte P. Baronikians og S. Schmidt)

Den anden part i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved D. Hanf, som befuldmægtiget)

Konklusion

| 1) | Den Europæiske Unions Rets dom af 24. januar 2018, Constantin Film Produktion mod EUIPO (Fack Ju Göhte) (T-69/17, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:27), ophæves. |
| --- | --- |

1)

Den Europæiske Unions Rets dom af 24. januar 2018, Constantin Film Produktion mod EUIPO (Fack Ju Göhte) (T-69/17, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:27), ophæves.

| 2) | Afgørelsen truffet den 1. december 2016 af Femte Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (sag R 2205/2015-5) vedrørende en ansøgning om registrering af ordtegnet »Fack Ju Göhte« som EU-varemærke annulleres. |
| --- | --- |

2)

Afgørelsen truffet den 1. december 2016 af Femte Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (sag R 2205/2015-5) vedrørende en ansøgning om registrering af ordtegnet »Fack Ju Göhte« som EU-varemærke annulleres.

| 3) | Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret bærer sine egne omkostninger og betaler de af Constantin Film Produktion GmbH afholdte omkostninger både i forbindelse med sagen i første instans i sag T-69/17 og i forbindelse med appelsagen. |
| --- | --- |

3)

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret bærer sine egne omkostninger og betaler de af Constantin Film Produktion GmbH afholdte omkostninger både i forbindelse med sagen i første instans i sag T-69/17 og i forbindelse med appelsagen.

---

(1)  EUT C 249 af 16.7.2018.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/6 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/6

---

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. marts 2020 — Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret mod Equivalenza Manufactory, SL

(Sag C-328/18 P) (1)

(Appel - EU-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009 - artikel 8, stk. 1, litra b) - risiko for forveksling - vurdering af ligheden mellem de omtvistede tegn - helhedsvurdering af risikoen for forveksling - hensyntagen til omstændighederne for afsætningen - opvejning af en fonetisk lighed som følge af visuelle og begrebsmæssige forskelle - betingelser for opvejningen)

(2020/C 161/08)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved J.F. Crespo Carrillo, som befuldmægtiget)

Den anden part i appelsagen: Equivalenza Manufactory, SL (ved abogados G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal og E. Armero Lavie)

Konklusion

| 1) | Den Europæiske Unions Rets dom af 7. marts 2018, Equivalenza Manufactory mod EUIPO — ITM Entreprises (BLACK LABEL BY EQUIVALENZA) (T-6/17, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:119), ophæves. |
| --- | --- |

1)

Den Europæiske Unions Rets dom af 7. marts 2018, Equivalenza Manufactory mod EUIPO — ITM Entreprises (BLACK LABEL BY EQUIVALENZA) (T-6/17, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:119), ophæves.

| 2) | Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes i det annullationssøgsmål, som er anlagt for Den Europæiske Unions Ret i sag T-6/17. |
| --- | --- |

2)

Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes i det annullationssøgsmål, som er anlagt for Den Europæiske Unions Ret i sag T-6/17.

| 3) | Equivalenza Manufactory SL bærer sine egne omkostninger i såvel sagen i første instans i sag T-6/17 som appelsagen og betaler de omkostninger, der er afholdt af EUIPO i forbindelse med disse sager. |
| --- | --- |

3)

Equivalenza Manufactory SL bærer sine egne omkostninger i såvel sagen i første instans i sag T-6/17 som appelsagen og betaler de omkostninger, der er afholdt af EUIPO i forbindelse med disse sager.

---

(1)  EUT C 341 af 24.9.2018.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/7 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/7

---

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 4. marts 2020 — Buonotourist Srl mod Europa-Kommissionen og Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV)

(Sag C-586/18 P) (1)

(Appel - konkurrence - statsstøtte - virksomhed, der driver et busrutenet i regionen Campanien (Italien) - kompensation for offentlige serviceforpligtelser betalt af de italienske myndigheder efter afgørelse fra Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien) - Europa-Kommissionens afgørelse, hvorved en støtteforanstaltning erklæres ulovlig og uforenelig med det indre marked)

(2020/C 161/09)

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Buonotourist Srl (ved avvocati M. D’Alberti og L. Visone)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved G. Conte, P.-J. Loewenthal og L. Armati, som befuldmægtigede) og Associazione Nazionale Autotrasporto Viaggiatori (ANAV) (ved avvocato M. Malena)

Konklusion

| 1) | Appellen forkastes. |
| --- | --- |

1)

Appellen forkastes.

| 2) | Buonotourist Srl betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

Buonotourist Srl betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 399 af 5.11.2018.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/7 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/7

---

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 4. marts 2020 — CSTP Azienda della Mobilità SpA mod Europa-Kommissionen og Asstra Associazione Trasporti

(Sag C-587/18 P P) (1)

(Appel - konkurrence - statsstøtte - virksomhed, der driver et busrutenet i regionen Campanien (Italien) - kompensation for offentlige serviceforpligtelser betalt af de italienske myndigheder efter afgørelse fra Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien) - Europa-Kommissionens afgørelse, hvorved en støtteforanstaltning erklæres ulovlig og uforenelig med det indre marked)

(2020/C 161/10)

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: CSTP Azienda della Mobilità SpA (ved avvocati G. Capo og L. Visone)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved G. Conte, P.J. Loewenthal og L. Armati, som befuldmægtigede) og Asstra Associazione Trasporti (ved avvocato M. Malena)

Konklusion

| 1) | Appellen forkastes. |
| --- | --- |

1)

Appellen forkastes.

| 2) | CSTP Azienda della Mobilità SpA betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

2)

CSTP Azienda della Mobilità SpA betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 399 af 5.11.2018.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/8 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/8

---

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 4. marts 2020 — Teritorialna direktsia »Severna morska« kam Agentsia Mitnitsi, der er indtrådt i Mitnitsa Varnas rettigheder mod »Schenker« EOOD (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad — Varna — Bulgarien)

(Sag C-655/18) (1)

(»Præjudiciel forelæggelse - toldunion - forordning (EF) nr. 952/2013 - unddragelse fra toldtilsyn - tyveri af varer, der er henført under toldoplagsproceduren - artikel 242 - den ansvarlige for unddragelsen - indehaveren af en bevilling til toldoplag til oplagring af varer - sanktion for overtrædelse af toldreglerne - artikel 42 - pligt til at betale et beløb svarende til de manglende varers værdi - kumulation med en finansiel sanktion - proportionalitet«)

(2020/C 161/11)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad — Varna

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Teritorialna direktsia »Severna morska« kam Agentsia Mitnitsi, der er indtrådt i Mitnitsa Varnas rettigheder

Sagsøgt:»Schenker« EOOD

Procesdeltager: Okrazhna prokuratura — Varna

Konklusion

| 1) | Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 af 9. oktober 2013 om EU-toldkodeksen skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken indehaveren af en bevilling til toldoplag til oplagring af varer, i tilfælde af tyveri af varer, der er henført under toldoplagsproceduren, pålægges en passende finansiel sanktion for overtrædelse af toldreglerne. |
| --- | --- |

1)

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 af 9. oktober 2013 om EU-toldkodeksen skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken indehaveren af en bevilling til toldoplag til oplagring af varer, i tilfælde af tyveri af varer, der er henført under toldoplagsproceduren, pålægges en passende finansiel sanktion for overtrædelse af toldreglerne.

| 2) | Artikel 42, stk. 1, i forordning nr. 952/2013 skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken indehaveren af en bevilling til toldoplag til oplagring af varer, i tilfælde af unddragelse fra toldtilsyn af varer, der er henført under toldoplagsproceduren, ud over en finansiel sanktion er forpligtet til at betale et beløb svarende til disse varers værdi. |
| --- | --- |

2)

Artikel 42, stk. 1, i forordning nr. 952/2013 skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken indehaveren af en bevilling til toldoplag til oplagring af varer, i tilfælde af unddragelse fra toldtilsyn af varer, der er henført under toldoplagsproceduren, ud over en finansiel sanktion er forpligtet til at betale et beløb svarende til disse varers værdi.

---

(1)  EUT C 4 af 7.1.2019.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/9 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/9

---

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 5. marts — Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi mod en Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og M. J. Dairies EOOD

(Sag C-766/18 P) (1)

(Appel - EU-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009 - indsigelse - artikel 8, stk. 1, litra b) - risiko for forveksling - bedømmelseskriterier - anvendelse i tilfælde af ældre fællesmærker - indbyrdes afhængighed imellem ligheden mellem varemærkerne og ligheden mellem de varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af disse varemærker)

(2020/C 161/12)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi, Nicosia (ved S. Malynicz, QC, barrister S. Baran, barrister, solicitor V. Marsland og K.K. Kleanthous)

De andre parter i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved D. Gája, som befuldmægtiget) og M.J. Dairies EOOD, Sofia (ved advokati D. Dimitrova og I. Pakidanska)

Konklusion

| 1) | Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 25. september 2018, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi mod EUIPO — M.J. Dairies (BBQLOUMI) (T-328/17, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:594), ophæves. |
| --- | --- |

1)

Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 25. september 2018, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi mod EUIPO — M.J. Dairies (BBQLOUMI) (T-328/17, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:594), ophæves.

| 2) | Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret. |
| --- | --- |

2)

Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret.

| 3) | Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes. |
| --- | --- |

3)

Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

---

(1)  EUT C 82 af 4.3.2019.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/9 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/9

---

Domstolens dom (Første Afdeling) af 4. marts 2020 — Telecom Italia SpA mod Ministero dello Sviluppo Economico og Ministero dell’Economia e delle Finanze (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italien)

(Sag C-34/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - teletjenester - gennemførelse af tilrådighedsstillelse af åbne net - direktiv 97/13/EF - gebyrer og afgifter for individuelle tilladelser - overgangsordning, hvorved indføres en afgift, der går ud over de ved direktiv 97/13/EF godkendte - retskraft knyttet til en dom afsagt af en højere retsinstans, som findes at være i strid med EU-retten)

(2020/C 161/13)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Telecom Italia SpA

Sagsøgte: Ministero dello Sviluppo Economico og Ministero dell’Economia e delle Finanze

Konklusion

| 1) | Artikel 22, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF af 10. april 1997 om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, som for 1998 forlænger en forpligtelse, som er pålagt en telekommunikationsvirksomhed, der på tidspunktet for direktivets ikrafttræden havde en gældende tilladelse, til at betale en afgift, der beregnes på grundlag af omsætningen, og ikke blot administrative omkostninger til udstedelse, forvaltning, håndhævelse og gennemførelse af ordningen for generelle tilladelser og individuelle tilladelser. |
| --- | --- |

1)

Artikel 22, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF af 10. april 1997 om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, som for 1998 forlænger en forpligtelse, som er pålagt en telekommunikationsvirksomhed, der på tidspunktet for direktivets ikrafttræden havde en gældende tilladelse, til at betale en afgift, der beregnes på grundlag af omsætningen, og ikke blot administrative omkostninger til udstedelse, forvaltning, håndhævelse og gennemførelse af ordningen for generelle tilladelser og individuelle tilladelser.

| 2) | EU-retten skal fortolkes således, at den ikke forpligter en national retsinstans til at undlade at anvende nationale processuelle bestemmelser, hvorved en retsafgørelse tillægges retskraft, selv om dette gør det muligt at afhjælpe en tilsidesættelse af en bestemmelse i EU-retten, hvilket ikke udelukker de berørte parters mulighed for at anlægge et erstatningssøgsmål mod staten med henblik på herved at opnå en retsbeskyttelse af de ved EU-retten tillagte rettigheder. |
| --- | --- |

2)

EU-retten skal fortolkes således, at den ikke forpligter en national retsinstans til at undlade at anvende nationale processuelle bestemmelser, hvorved en retsafgørelse tillægges retskraft, selv om dette gør det muligt at afhjælpe en tilsidesættelse af en bestemmelse i EU-retten, hvilket ikke udelukker de berørte parters mulighed for at anlægge et erstatningssøgsmål mod staten med henblik på herved at opnå en retsbeskyttelse af de ved EU-retten tillagte rettigheder.

---

(1)  EUT C 182 af 27.5.2019.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/10 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/10

---

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 5. marts 2020 — X-GmbH mod Finanzamt Z (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-48/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - direktiv 2006/112/EF - artikel 132, stk. 1, litra c) - fritagelser - behandling af personer som et led i udøvelse af lægegerning og dertil knyttede erhverv - telefoniske ydelser - ydelser, der leveres af sygeplejersker og sundhedsassistenter)

(2020/C 161/14)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X-GmbH

Sagsøgt: Finanzamt Z

Konklusion

| 1) | Artikel 132, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at telefonisk rådgivning, der består i at rådgive i forskellige sundheds- og sygdomsspørgsmål, kan være omfattet af den i denne bestemmelse fastsatte fritagelse, hvis rådgivningen forfølger et terapeutisk formål, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. |
| --- | --- |

1)

Artikel 132, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at telefonisk rådgivning, der består i at rådgive i forskellige sundheds- og sygdomsspørgsmål, kan være omfattet af den i denne bestemmelse fastsatte fritagelse, hvis rådgivningen forfølger et terapeutisk formål, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

| 2) | Artikel 132, stk. 1, litra c), i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke kræver, at sygeplejersker og sundhedsassistenter, der rådgiver personer om behandling, som følge af, at behandlingen gennemføres telefonisk, skal undergives krav om yderligere faglige kvalifikationer, for at den nævnte behandling kan anses for at være omfattet af den fritagelse, der er fastsat i denne bestemmelse, på den betingelse, at behandlingen kan anses for at have et kvalitetsniveau, der svarer til den behandling, som leveres af andre tjenesteydere, der anvender samme kommunikationsmiddel, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. |
| --- | --- |

2)

Artikel 132, stk. 1, litra c), i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke kræver, at sygeplejersker og sundhedsassistenter, der rådgiver personer om behandling, som følge af, at behandlingen gennemføres telefonisk, skal undergives krav om yderligere faglige kvalifikationer, for at den nævnte behandling kan anses for at være omfattet af den fritagelse, der er fastsat i denne bestemmelse, på den betingelse, at behandlingen kan anses for at have et kvalitetsniveau, der svarer til den behandling, som leveres af andre tjenesteydere, der anvender samme kommunikationsmiddel, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

---

(1)  EUT C 148 af 29.4.2019.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/11 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/11

---

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 5. marts 2020 — Credito Fondiario SpA mod Den Fælles Afviklingsinstans, Den Italienske Republik og Europa-Kommissionen

(Sag C-69/19 P) (1)

(Appel - Den Økonomiske og Monetære Union - bankunion - genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber - den fælles afviklingsmekanisme for kreditinstitutter og visse investeringsselskaber (SRM) - Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) - Den Fælles Afviklingsfond (SRF) - fastsættelse af ex ante-bidrag for regnskabsåret 2016 - annullationssøgsmål - søgsmålsfrist - for sent anlagt - ulovlighedsindsigelse - åbenbart afvisningsgrundlag)

(2020/C 161/15)

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Credito Fondiario SpA (først ved avvocati F. Sciaudone, S. Frazzani, A. Neri og F. Iacovone, dernæst ved avvocati F. Sciaudone, A. Neri og F. Iacovone)

De andre parter i appelsagen: Den Fælles Afviklingsinstans (ved H. Ehlers, som befuldmægtiget, bistået af Rechtsanwälte S. Ianc, B. Meyring, T. Klupsch og S. Schelo samt af avvocati M. Caccialanza og A. Villani), Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato P. Gentili) og Europa-Kommissionen (ved V. Di Bucci, K.-P. Wojcik og A. Steiblytė, som befuldmægtigede)

Konklusion

| 1) | Appellen forkastes. |
| --- | --- |

1)

Appellen forkastes.

| 2) | Credito Fondiario SpA bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Den Fælles Afviklingsinstans. |
| --- | --- |

2)

Credito Fondiario SpA bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Den Fælles Afviklingsinstans.

| 3) | Den Italienske Republik og Europa-Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger. |
| --- | --- |

3)

Den Italienske Republik og Europa-Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger.

---

(1)  EUT C 103 af 18.3.2019.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/12 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/12

---

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 5. marts 2020 — Pensionsversicherungsanstalt mod CW (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-135/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - social sikring af vandrende arbejdstagere - koordinering af de sociale sikringsordninger - forordning (EF) nr. 883/2004 - artikel 3 og 11 - materielt anvendelsesområde - ydelser, som henhører under denne forordnings anvendelsesområde - kvalificering - ydelse ved sygdom - ydelse ved invaliditet - arbejdsløshedsydelse - person, som er ophørt med at være tilsluttet en medlemsstats sociale sikringsordning efter at være ophørt med at udøve sin erhvervsmæssige beskæftigelse i denne medlemsstat og efter at have flyttet sin bopæl til en anden medlemsstat - ansøgning om at modtage en rehabiliteringsydelse i den tidligere bopæls- og beskæftigelsesmedlemsstat - afslag - fastsættelse af den lovgivning, der finder anvendelse)

(2020/C 161/16)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pensionsversicherungsanstalt

Sagsøgt: CW

Konklusion

| 1) | En ydelse som den i hovedsagen omhandlede rehabiliteringsydelse er en ydelse ved sygdom som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 465/2012 af 22. maj 2012. |
| --- | --- |

1)

En ydelse som den i hovedsagen omhandlede rehabiliteringsydelse er en ydelse ved sygdom som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 465/2012 af 22. maj 2012.

| 2) | Forordning nr. 883/2004, som ændret ved forordning nr. 465/2012, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en situation, hvor en person, der er ophørt med at være tilsluttet den sociale sikringsordning i sin oprindelsesmedlemsstat efter at være ophørt med sin erhvervsmæssige beskæftigelse i denne medlemsstat og efter at have flyttet sin bopæl til en anden medlemsstat, hvor hun har arbejdet og optjent størstedelen af sine forsikringsperioder, af den kompetente institution i sin oprindelsesmedlemsstat får afslag på tildeling af en ydelse såsom den i hovedsagen omhandlede rehabiliteringsydelse, eftersom denne person ikke henhører under lovgivningen i den nævnte oprindelsesmedlemsstat, men under lovgivningen i den medlemsstat, hvor vedkommendes bopæl er beliggende. |
| --- | --- |

2)

Forordning nr. 883/2004, som ændret ved forordning nr. 465/2012, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en situation, hvor en person, der er ophørt med at være tilsluttet den sociale sikringsordning i sin oprindelsesmedlemsstat efter at være ophørt med sin erhvervsmæssige beskæftigelse i denne medlemsstat og efter at have flyttet sin bopæl til en anden medlemsstat, hvor hun har arbejdet og optjent størstedelen af sine forsikringsperioder, af den kompetente institution i sin oprindelsesmedlemsstat får afslag på tildeling af en ydelse såsom den i hovedsagen omhandlede rehabiliteringsydelse, eftersom denne person ikke henhører under lovgivningen i den nævnte oprindelsesmedlemsstat, men under lovgivningen i den medlemsstat, hvor vedkommendes bopæl er beliggende.

---

(1)  EUT C 172 af 20.5.2019.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/12 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/12

---

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 27. februar 2020 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik

(Sag C-298/19) (1)

(Traktatbrud - direktiv 91/676/EØF - beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget - dom, hvorved Domstolen fastslår et traktatbrud - undladelse af gennemførelse - artikel 260, stk. 2, TEUF - økonomiske sanktioner - fast beløb)

(2020/C 161/17)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Konstantinidis og E. Manhaeve, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Hellenske Republik (ved E. Skandalou, som befuldmægtiget)

Konklusion

| 1) | Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 260, stk. 1, TEUF, idet den på datoen for udløbet af den frist, som var fastsat i den af Europa-Kommissionen fremsendte åbningsskrivelse, dvs. den 5. december 2017, ikke havde truffet de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af dom af 23. april 2015, Kommissionen mod Grækenland (C-149/14, ikke trykt i Sml., EU:C:2015:264). |
| --- | --- |

1)

Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 260, stk. 1, TEUF, idet den på datoen for udløbet af den frist, som var fastsat i den af Europa-Kommissionen fremsendte åbningsskrivelse, dvs. den 5. december 2017, ikke havde truffet de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af dom af 23. april 2015, Kommissionen mod Grækenland (C-149/14, ikke trykt i Sml., EU:C:2015:264).

| 2) | Den Hellenske Republik pålægges at betale Europa-Kommissionen et fast beløb på 3 500 000 EUR på en af denne institution angivet konto. |
| --- | --- |

2)

Den Hellenske Republik pålægges at betale Europa-Kommissionen et fast beløb på 3 500 000 EUR på en af denne institution angivet konto.

| 3) | Den Hellenske Republik betaler sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

3)

Den Hellenske Republik betaler sagsomkostningerne.

---

(1)  EUT C 213 af 24.6.2019.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/13 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/13

---

Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 6. november 2019 — MF mod BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala Bucureşti og Secapital Sàrl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Specializat Mureş — Rumænien)

(Sag C-75/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 99 i Domstolens procesreglement - direktiv 93/13/EØF - forbrugeraftaler - forbrugerkredit - tvangsfuldbyrdelsesprocedure - 15 dages frist fra forkyndelsen af tvangsfuldbyrdelsesproceduren til at fremsætte indsigelse om, at et vilkår er urimeligt)

(2020/C 161/18)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Specializat Mureş

Parter i hovedsagen

Sagsøger: MF

Sagsøgte: BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala Bucureşti og Secapital Sàrl

Konklusion

Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at det er til hinder for en national retsregel, hvorefter en forbruger, som har indgået en låneaftale med et kreditinstitut, og over for hvem denne erhvervsdrivende har iværksat en tvangsfuldbyrdelsesprocedure, efter udløbet af en frist på 15 dage fra forkyndelsen af de første akter i den nævnte procedure er udelukket fra at påberåbe sig urimelige kontraktvilkår for at gøre indsigelse mod denne procedure, selv om forbrugeren i henhold til national ret kan anlægge et søgsmål med påstand om, at det fastslås, at der foreligger urimelige kontraktvilkår, og anlæggelsen af et sådant søgsmål ikke er underkastet nogen frist, men afgørelsen heraf ikke har konsekvenser for tvangsfuldbyrdelsesproceduren, der kan fuldføres over for forbrugeren, inden der træffes afgørelse i søgsmålet med påstand om, at det fastslås, at der foreligger urimelige kontraktvilkår.

---

(1)  EUT C 164 af 13.5.2019.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/14 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/14

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rayonen sad Blagoevgrad (Bulgarien) den 13. maj 2019 — »MAK TURS« AD mod Direktor na Direktsia »Inspektsia po truda«, Blagoevgrad

(Sag C-376/19)

(2020/C 161/19)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Rayonen sad Blagoevgrad

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»MAK TURS« AD

Sagsøgt: Direktor na Direktsia »Inspektsia po truda«, Blagoevgrad

Domstolen (Sjette Afdeling) har ved kendelse af 13. februar 2020 fastslået, at Den Europæiske Unions Domstol ikke har kompetence til at behandle sagen.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/14 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/14

---

Appel iværksat den 24. juli 2019 af EMB Consulting SE til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 23. maj 2019 i sag T-107/17, Frank Steinhoff m.fl. mod Den Europæiske Centralbank

(Sag C-571/19 P)

(2020/C 161/20)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: EMB Consulting SE (ved Rechtsanwälte O. Hoepner og D. Unrau)

De andre parter i appelsagen: Frank Steinhoff, Ewald Filbry, Vereinigte Raiffeisenbanken Gräfenberg-Forchheim-Eschenau-Heroldsberg eG, Werner Bäcker og Den Europæiske Centralbank

Den Europæiske Unions Domstol (Syvende Afdeling) har ved kendelse af 12. marts 2020 forkastet appellen og truffet afgørelse om, at appellanten bærer sine egne omkostninger.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/14 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/14

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Baden-Württemberg (Tyskland) den 10. september 2019 — Gardinia Home Decor GmbH mod Hauptzollamt Ulm

(Sag C-670/19)

(2020/C 161/21)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Baden-Württemberg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Gardinia Home Decor GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Ulm

Ved kendelse af 27. februar 2020 kendte Domstolen (Sjette Afdeling) for ret:

Den kombinerede nomenklatur, der er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (1), som ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 861/2010 af 5. oktober 2010 (2), skal fortolkes således, at toldtariffens underposition 8302 41 90 omfatter gardinstænger af uædelt metal, forudsat at der ikke er tale om profiler, stænger eller rør, som blot er afskåret i den ønskede længde, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve med henblik på selv at tarifere de i hovedsagen omhandlede varer under hensyntagen til de oplysninger, som Domstolen har givet i besvarelsen af det første præjudicielle spørgsmål.

---

(1)  EFT 1987, L 256, s. 1.

(2)  Forordning om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EUT 2010, L 284, s. 1).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/15 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/15

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio de Stato (Italien) den 18. november 2019 — Autostrade Torino Ivrea Valle D'Aosta — Ativa S.p.A. mod Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze og Autorità di bacino del Po

(Sag C-835/19)

(2020/C 161/22)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio de Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Autostrade Torino Ivrea Valle D’Aosta — Ativa S.p.A.

Sagsøgt: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti, Ministero dell'Economia e delle Finanze og Autorità di bacino del Po

Præjudicielt spørgsmål

Er EU-retten, og især de i direktiv nr. 23/2014/EU (1) fastsatte principper, og navnlig friheden til at vælge tildelingsprocedure under overholdelse af gennemsigtighedsprincippet og ligebehandlingsprincippet i 68. betragtning og artikel 30, inden for rammerne af tildeling af koncessioner til hinder for en national bestemmelse som artikel 178, stk. 8a, i lovdekret nr. 50 af 18. april 2016, der ubetinget forbyder myndighederne at tildele udløbne eller udløbende motorvejskoncessioner ved brug af procedurerne i artikel 183, der regulerer projektfinansiering?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/23/EU af 26.2.2014 om tildeling af koncessionskontrakter (EUT 2014, L 94, s. 1).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/16 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/16

---

Appel iværksat den 3. december 2019 af Pink Lady America LLC til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 24. september 2019 i sag T-112/18, Pink Lady America mod EF-Sortsmyndigheden

(Sag C-886/19 P)

(2020/C 161/23)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Pink Lady America LLC (ved avvocati R. Manno og S. Sernia)

De andre parter i appelsagen: EF-Sortsmyndigheden (CPVO) og Western Australian Agriculture Authority (WAAA)

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 3. marts 2020 besluttet, at appellen ikke admitteres, og truffet afgørelse om, at Pink Lady America LLC bærer sine egne omkostninger.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/16 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/16

---

Appel iværksat den 29. november 2019 af Camelia Manéa til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 12. september 2019 i sag T-225/18, Manéa mod CdT

(Sag C-892/19 P)

(2020/C 161/24)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Camelia Manéa (ved avocat M.-A. Lucas)

Den anden part i appelsagen: Oversættelsescentret for Den Europæiske Unions Organer (CdT)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

| — | Ophævelse af dom af 12. september 2019 (T-225/18). |
| --- | --- |

—

Ophævelse af dom af 12. september 2019 (T-225/18).

| — | Der træffes ny afgørelse i sagen og appellanten gives medhold i påstandene i stævningen i første instans. |
| --- | --- |

—

Der træffes ny afgørelse i sagen og appellanten gives medhold i påstandene i stævningen i første instans.

| — | CdT tilpligtes at betale sagsomkostningerne i de to instanser. |
| --- | --- |

—

CdT tilpligtes at betale sagsomkostningerne i de to instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten fremført syv anbringender.

Første anbringende, vedrørende præmis 36-38 i den appellerede dom, om forkert gengivelse af det faktuelle og retlige grundlag for det første anbringende i stævningen.

Andet anbringende, vedrørende præmis 43 i den appellerede dom, om tilsidesættelse af bevisreglerne, om en materielt forkert bedømmelse, som hviler på en ufuldstændig undersøgelse af sagsakterne, om en forkert gengivelse af beviserne samt om en forkert gengivelse af en sagsakt.

Tredje anbringende, vedrørende præmis 44 i den appellerede dom, om modstridende begrundelse, om forkert gengivelse af eller materielt forkert bedømmelse af afgørelsen af 10. juni 2016 som følge af en ufuldstændig undersøgelse af sagsakterne, samt om tilsidesættelse af forpligtelsen til at genoprette den tidligere situation under hensyn til lovligheden.

Fjerde anbringende, vedrørende præmis 55 i den appellerede dom, om forkert gengivelse af begrundelsen i afgørelsen af 29. maj 2017.

Femte anbringende, vedrørende præmis 56 i den appellerede dom, om forkert gengivelse af anbringendet i stævningen vedrørende manglende overholdelse af begrundelsespligten.

Sjette anbringende om en modsætning mellem præmis 81 og præmis 83 i den appellerede dom.

Syvende anbringende, vedrørende præmis 84 i den appellerede dom, om fordrejning af argumentationen, om en materielt forkert bedømmelse som følge af en ufuldstændig undersøgelse af sagsakterne samt om et utilstrækkeligt svar fra Retten på appellantens argumentation.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/17 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/17

---

Appel iværksat den 10. december 2019 af Esim Chemicals GmbH til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 9. oktober 2019 i sag T-713/18 — Esim Chemicals mod EUIPO

(Sag C-902/19 P)

(2020/C 161/25)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Esim Chemicals GmbH (ved Rechtsanwalt I. Rungg og Rechtsanwältin I. Innerhofer)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 3. marts 2020 besluttet, at appellen ikke admitteres, og truffet afgørelse om, at Esim Chemicals GmbH bærer sine egne omkostninger.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/17 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/17

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesverwaltungsgericht Steiermark (Østrig) den 16. december 2019 — Fluctus s.r.o. m.fl.

(Sag C-920/19)

(2020/C 161/26)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesverwaltungsgericht Steiermark

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Fluctus s.r.o., Fluentum s.r.o. og KI

Sagsøgt: Landespolizeidirektion Steiermark

Procesdeltager: Finanzpolizei Team 96 für das Finanzamt Deutschlandsberg Leibnitz Voitsberg

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 56 TEUF fortolkes således, at det afgørende ved bedømmelsen af koncessionshaverens reklamepraksis, som Domstolen i sin faste praksis har anset for ulovlig i tilfælde af et statsligt monopol på hasardspil, er, om der ved en helhedsbetragtning i den relevante periode reelt har været en vækst på markedet for hasardspil, eller er det tilstrækkeligt, at reklameringen tager sigte på at tilskynde til aktiv deltagelse i spil, navnlig ved at banalisere spil, ved at tegne et positivt billede heraf på grund af anvendelsen af indtægterne herfra til almennyttige aktiviteter eller ved at øge tiltrækningskraften ved spil ved hjælp af lokkende reklamer, som foregøgler store gevinster? |
| --- | --- |

1)

Skal artikel 56 TEUF fortolkes således, at det afgørende ved bedømmelsen af koncessionshaverens reklamepraksis, som Domstolen i sin faste praksis har anset for ulovlig i tilfælde af et statsligt monopol på hasardspil, er, om der ved en helhedsbetragtning i den relevante periode reelt har været en vækst på markedet for hasardspil, eller er det tilstrækkeligt, at reklameringen tager sigte på at tilskynde til aktiv deltagelse i spil, navnlig ved at banalisere spil, ved at tegne et positivt billede heraf på grund af anvendelsen af indtægterne herfra til almennyttige aktiviteter eller ved at øge tiltrækningskraften ved spil ved hjælp af lokkende reklamer, som foregøgler store gevinster?

| 2) | Skal artikel 56 TEUF endvidere fortolkes således, at en monopolindehavers reklamepraksis, såfremt den foreligger, under alle omstændigheder udelukker, at monopolordningen er sammenhængende, eller kan der i tilfælde af private udbyderes tilsvarende reklameaktiviteter også fra en monopolindehavers side tilskyndes til aktiv deltagelse i spil, navnlig ved at banalisere spil, ved at tegne et positivt billede heraf på grund af anvendelsen af indtægterne herfra til almennyttige aktiviteter eller ved at øge tiltrækningskraften ved spil ved hjælp af lokkende reklamer, som foregøgler store gevinster? |
| --- | --- |

2)

Skal artikel 56 TEUF endvidere fortolkes således, at en monopolindehavers reklamepraksis, såfremt den foreligger, under alle omstændigheder udelukker, at monopolordningen er sammenhængende, eller kan der i tilfælde af private udbyderes tilsvarende reklameaktiviteter også fra en monopolindehavers side tilskyndes til aktiv deltagelse i spil, navnlig ved at banalisere spil, ved at tegne et positivt billede heraf på grund af anvendelsen af indtægterne herfra til almennyttige aktiviteter eller ved at øge tiltrækningskraften ved spil ved hjælp af lokkende reklamer, som foregøgler store gevinster?

| 3) | Er en statslig ret, der skal anvende artikel 56 TEUF inden for rammerne af sin kompetence, forpligtet til ex officio at sikre den fulde virkning af disse bestemmelser, idet den undlader at anvende enhver bestemmelse i national ret, som efter rettens opfattelse er i strid hermed, selv om det i en forfatningsretlig procedure er blevet bekræftet, at de er i overensstemmelse med EU-retten? |
| --- | --- |

3)

Er en statslig ret, der skal anvende artikel 56 TEUF inden for rammerne af sin kompetence, forpligtet til ex officio at sikre den fulde virkning af disse bestemmelser, idet den undlader at anvende enhver bestemmelse i national ret, som efter rettens opfattelse er i strid hermed, selv om det i en forfatningsretlig procedure er blevet bekræftet, at de er i overensstemmelse med EU-retten?

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/18 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/18

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 18. december 2019 — FMS og FNZ mod Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság og Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

(Sag C-924/19)

(2020/C 161/27)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: FMS og FNZ

Sagsøgte: Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság og Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

Præjudicielle spørgsmål

1)   [ny afvisningsgrund]

Kan bestemmelserne i artikel 33 vedrørende ansøgninger, der kan afvises, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU (1) af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (omarbejdning) (herefter »proceduredirektivet«) fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der fastsætter, at en asylansøgning skal afvises under asylsagsproceduren, hvis asylansøgeren er ankommet til Ungarn gennem et land, hvor ansøgeren ikke har været udsat for forfølgelse eller risiko for alvorlig overlast, eller hvor ansøgeren er sikret en tilstrækkelig grad af beskyttelse?

2)   [behandling af en asylsag]

| a) | Skal proceduredirektivets artikel 6 og artikel 38, stk. 4, samt 34. betragtning til direktivet, som pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at behandle ansøgninger om international beskyttelse, i lyset af artikel 18 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) fortolkes på den måde, at en medlemsstats kompetente myndighed på asylområdet skal sikre, at ansøgeren gives mulighed for at indlede asylsagen i tilfælde af, at myndigheden ikke har undersøgt asylansøgningens berettigelse under henvisning til den afvisningsgrund, der er nævnt i det første præjudicielle spørgsmål, og følgelig har besluttet at tilbagesende ansøgeren til et tredjeland, som imidlertid har afvist at tilbagetage vedkommende? |
| --- | --- |

a)

Skal proceduredirektivets artikel 6 og artikel 38, stk. 4, samt 34. betragtning til direktivet, som pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at behandle ansøgninger om international beskyttelse, i lyset af artikel 18 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) fortolkes på den måde, at en medlemsstats kompetente myndighed på asylområdet skal sikre, at ansøgeren gives mulighed for at indlede asylsagen i tilfælde af, at myndigheden ikke har undersøgt asylansøgningens berettigelse under henvisning til den afvisningsgrund, der er nævnt i det første præjudicielle spørgsmål, og følgelig har besluttet at tilbagesende ansøgeren til et tredjeland, som imidlertid har afvist at tilbagetage vedkommende?

| b) | Hvis det præjudicielle spørgsmål 2. a) besvares bekræftende: hvad er da denne forpligtelses nøjagtige indhold? Indebærer den en forpligtelse til at sikre muligheden for at indgive en fornyet asylansøgning, hvorved der ses bort fra de negative udfald af tidligere ansøgninger som omhandlet i proceduredirektivets artikel 33, stk. 2, litra d), og artikel 40, eller indebærer den asylsagens indledning eller behandling ex officio? |
| --- | --- |

b)

Hvis det præjudicielle spørgsmål 2. a) besvares bekræftende: hvad er da denne forpligtelses nøjagtige indhold? Indebærer den en forpligtelse til at sikre muligheden for at indgive en fornyet asylansøgning, hvorved der ses bort fra de negative udfald af tidligere ansøgninger som omhandlet i proceduredirektivets artikel 33, stk. 2, litra d), og artikel 40, eller indebærer den asylsagens indledning eller behandling ex officio?

| c) | Hvis det præjudicielle spørgsmål 2. a) besvares bekræftende, kan medlemsstaten ligeledes under hensyntagen til proceduredirektivets artikel 38, stk. 4, uden en ændring af de faktiske omstændigheder, foretage en fornyet undersøgelse af afvisningen af ansøgningen inden for rammerne af denne nye sagsbehandling (med hvilken den ville have mulighed for at anvende enhver form for procedure, der er omhandlet i kapitel III, for eksempel, ved på ny at anvende en afvisningsgrund), eller skal medlemsstaten realitetsbehandle asylansøgningen i forhold til oprindelseslandet? |
| --- | --- |

c)

Hvis det præjudicielle spørgsmål 2. a) besvares bekræftende, kan medlemsstaten ligeledes under hensyntagen til proceduredirektivets artikel 38, stk. 4, uden en ændring af de faktiske omstændigheder, foretage en fornyet undersøgelse af afvisningen af ansøgningen inden for rammerne af denne nye sagsbehandling (med hvilken den ville have mulighed for at anvende enhver form for procedure, der er omhandlet i kapitel III, for eksempel, ved på ny at anvende en afvisningsgrund), eller skal medlemsstaten realitetsbehandle asylansøgningen i forhold til oprindelseslandet?

| d) | Følger det af proceduredirektivets artikel 33, stk. 1, og stk. 2, litra b) og c), samt artikel 35 og 38 i lyset af chartrets artikel 18, at en tredjestats tilbagetagelse af en asylansøger er en kumulativ betingelse for anvendelsen af en afvisningsgrund, dvs. for at kunne træffe en afgørelse baseret på en sådan grund, eller er det tilstrækkeligt at godtgøre, at denne betingelse var opfyldt på tidspunktet for afgørelsens fuldbyrdelse? |
| --- | --- |

d)

Følger det af proceduredirektivets artikel 33, stk. 1, og stk. 2, litra b) og c), samt artikel 35 og 38 i lyset af chartrets artikel 18, at en tredjestats tilbagetagelse af en asylansøger er en kumulativ betingelse for anvendelsen af en afvisningsgrund, dvs. for at kunne træffe en afgørelse baseret på en sådan grund, eller er det tilstrækkeligt at godtgøre, at denne betingelse var opfyldt på tidspunktet for afgørelsens fuldbyrdelse?

3)   [transitzone som sted for frihedsberøvelse i henhold til asylproceduren]

Såfremt besvarelsen af det andet præjudicielle spørgsmål fører til asylsagsbehandling, er følgende spørgsmål i givet fald relevante.

| a) | Skal proceduredirektivets artikel 43 fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som tillader, at ansøgeren kan frihedsberøves i en transitzone i mere end fire uger? |
| --- | --- |

a)

Skal proceduredirektivets artikel 43 fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som tillader, at ansøgeren kan frihedsberøves i en transitzone i mere end fire uger?

| b) | Skal artikel 2, litra h), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/33/EU (2) af 26. juni 2013 om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse (omarbejdning) (herefter »modtagelsesdirektivet«), som finder anvendelse i medfør af proceduredirektivets artikel 26, i lyset af Den Europæiske Unions charters artikel 6 og artikel 52, stk. 3, fortolkes således, at et ophold i en transitzone under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede (et område, der ikke lovligt kan forlades frivilligt i nogen retning) for en periode på mere end de fire uger, der er omtalt i proceduredirektivets artikel 43, udgør en frihedsberøvelse? |
| --- | --- |

b)

Skal artikel 2, litra h), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/33/EU (2) af 26. juni 2013 om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse (omarbejdning) (herefter »modtagelsesdirektivet«), som finder anvendelse i medfør af proceduredirektivets artikel 26, i lyset af Den Europæiske Unions charters artikel 6 og artikel 52, stk. 3, fortolkes således, at et ophold i en transitzone under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede (et område, der ikke lovligt kan forlades frivilligt i nogen retning) for en periode på mere end de fire uger, der er omtalt i proceduredirektivets artikel 43, udgør en frihedsberøvelse?

| c) | Er det forhold, at frihedsberøvelsen af ansøgeren for en periode på mere end fire uger, som omhandlet i proceduredirektivets artikel 43, alene skyldes, at myndighederne på grund af manglende materielle midler ikke kan opfylde ansøgerens behov (for indkvartering og underhold), foreneligt med modtagelsesdirektivets artikel 8, som finder anvendelse i medfør af proceduredirektivets artikel 26? |
| --- | --- |

c)

Er det forhold, at frihedsberøvelsen af ansøgeren for en periode på mere end fire uger, som omhandlet i proceduredirektivets artikel 43, alene skyldes, at myndighederne på grund af manglende materielle midler ikke kan opfylde ansøgerens behov (for indkvartering og underhold), foreneligt med modtagelsesdirektivets artikel 8, som finder anvendelse i medfør af proceduredirektivets artikel 26?

| d) | Er det foreneligt med modtagelsesdirektivets artikel 8 og 9, som finder anvendelse i medfør af proceduredirektivets artikel 26, at indkvarteringen, som de facto er en frihedsberøvelse for en periode på mere end fire uger som omhandlet i proceduredirektivets artikel 43, ikke er blevet besluttet ved en afgørelse om frihedsberøvelse, ikke indeholder en adgang til at anfægte lovligheden af frihedsberøvelsen og opretholdelsen af samme, at frihedsberøvelsen de facto finder sted uden nogen undersøgelse af dens nødvendighed eller proportionalitet, eller eventuelle alternativer til denne, og at dens præcise varighed, herunder dens ophørstidspunkt, ikke er nærmere bestemt? |
| --- | --- |

d)

Er det foreneligt med modtagelsesdirektivets artikel 8 og 9, som finder anvendelse i medfør af proceduredirektivets artikel 26, at indkvarteringen, som de facto er en frihedsberøvelse for en periode på mere end fire uger som omhandlet i proceduredirektivets artikel 43, ikke er blevet besluttet ved en afgørelse om frihedsberøvelse, ikke indeholder en adgang til at anfægte lovligheden af frihedsberøvelsen og opretholdelsen af samme, at frihedsberøvelsen de facto finder sted uden nogen undersøgelse af dens nødvendighed eller proportionalitet, eller eventuelle alternativer til denne, og at dens præcise varighed, herunder dens ophørstidspunkt, ikke er nærmere bestemt?

| e) | Kan chartrets artikel 47 fortolkes således, at en ret i en medlemsstat, når den står over for en tilsyneladende ulovlig frihedsberøvelse, som en foreløbig forholdsregel indtil afslutningen af den administrative sagsbehandling og til fordel for tredjelandsstatsborgeren kan pålægge myndigheden at udpege et opholdssted, der ligger uden for transitzonen? |
| --- | --- |

e)

Kan chartrets artikel 47 fortolkes således, at en ret i en medlemsstat, når den står over for en tilsyneladende ulovlig frihedsberøvelse, som en foreløbig forholdsregel indtil afslutningen af den administrative sagsbehandling og til fordel for tredjelandsstatsborgeren kan pålægge myndigheden at udpege et opholdssted, der ligger uden for transitzonen?

4)   [transitzone som facilitet for frihedsberøvede inden for udlændingepolitiets virkefelt]

Følgende spørgsmål er relevante, hvis det i forbindelse med besvarelsen af det andet præjudicielle spørgsmål måtte fastslås, at det ikke er hensigtsmæssigt at undergive sagen en asylprocedure, men i stedet en procedure inden for udlændingepolitiets virkefelt.

| a) | Skal 17. og 24. betragtning til samt artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF (3) af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (herefter »tilbagesendelsesdirektivet«) i lyset af chartrets artikel 6 og artikel 52, stk. 3, fortolkes således, at indkvartering i en transitzone under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende (et område, der ikke lovligt kan forlades frivilligt i nogen retning) udgør en frihedsberøvelse i henhold til disse bestemmelser? |
| --- | --- |

a)

Skal 17. og 24. betragtning til samt artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF (3) af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (herefter »tilbagesendelsesdirektivet«) i lyset af chartrets artikel 6 og artikel 52, stk. 3, fortolkes således, at indkvartering i en transitzone under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende (et område, der ikke lovligt kan forlades frivilligt i nogen retning) udgør en frihedsberøvelse i henhold til disse bestemmelser?

| b) | Er det i overensstemmelse med 16. betragtning til og artikel 15, stk. 1, i tilbagesendelsesdirektivet set i lyset af chartrets artikel 6 og artikel 52, stk. 3, at frihedsberøvelsen af ansøgeren fra et tredjeland kun finder sted, fordi vedkommende er genstand for en afgørelse om tilbagesendelse og mangler materielle midler til at opfylde sine behov (for indkvartering og underhold)? |
| --- | --- |

b)

Er det i overensstemmelse med 16. betragtning til og artikel 15, stk. 1, i tilbagesendelsesdirektivet set i lyset af chartrets artikel 6 og artikel 52, stk. 3, at frihedsberøvelsen af ansøgeren fra et tredjeland kun finder sted, fordi vedkommende er genstand for en afgørelse om tilbagesendelse og mangler materielle midler til at opfylde sine behov (for indkvartering og underhold)?

| c) | Er det forhold, at afgørelsen om indkvartering, som de facto udgør en frihedsberøvelse, ikke er truffet ved en afgørelse om frihedsberøvelse, og at der derved ikke er nogen sikring af retten til at anfægte lovligheden af frihedsberøvelsen og opretholdelsen af samme, og at frihedsberøvelsen de facto finder sted uden nogen undersøgelse af dens nødvendighed eller proportionalitet, eller eventuelle alternativer hertil, forenelig med 16. betragtning til tilbagesendelsesdirektivet samt dette direktivs artikel 15, stk. 2, set i lyset af chartrets artikel 6, 47, og artikel 52, stk. 3? |
| --- | --- |

c)

Er det forhold, at afgørelsen om indkvartering, som de facto udgør en frihedsberøvelse, ikke er truffet ved en afgørelse om frihedsberøvelse, og at der derved ikke er nogen sikring af retten til at anfægte lovligheden af frihedsberøvelsen og opretholdelsen af samme, og at frihedsberøvelsen de facto finder sted uden nogen undersøgelse af dens nødvendighed eller proportionalitet, eller eventuelle alternativer hertil, forenelig med 16. betragtning til tilbagesendelsesdirektivet samt dette direktivs artikel 15, stk. 2, set i lyset af chartrets artikel 6, 47, og artikel 52, stk. 3?

| d) | Kan man fortolke tilbagesendelsesdirektivets artikel 15, stk. 1 og 4-6, samt 16. betragtning til direktivet i lyset af chartrets artikel 1, 4, 6 og 47, i den forstand, at de er til hinder for, at frihedsberøvelsen kan finde sted, uden at der er truffet afgørelse om dens præcise varighed eller ophørstidspunkt? |
| --- | --- |

d)

Kan man fortolke tilbagesendelsesdirektivets artikel 15, stk. 1 og 4-6, samt 16. betragtning til direktivet i lyset af chartrets artikel 1, 4, 6 og 47, i den forstand, at de er til hinder for, at frihedsberøvelsen kan finde sted, uden at der er truffet afgørelse om dens præcise varighed eller ophørstidspunkt?

| e) | Kan EU-retten fortolkes således, at når en ret i en medlemsstat står over for en tilsyneladende ulovlig frihedsberøvelse, kan retten som en forebyggende foranstaltning indtil afslutningen af den administrative sagsbehandling og til fordel for tredjelandsstatsborgeren pålægge myndigheden at udpege et opholdssted, der ligger uden for transitzonen? |
| --- | --- |

e)

Kan EU-retten fortolkes således, at når en ret i en medlemsstat står over for en tilsyneladende ulovlig frihedsberøvelse, kan retten som en forebyggende foranstaltning indtil afslutningen af den administrative sagsbehandling og til fordel for tredjelandsstatsborgeren pålægge myndigheden at udpege et opholdssted, der ligger uden for transitzonen?

5)   [effektiv retslig beskyttelse i forbindelse med afgørelsen om ændring af tilbagesendelseslandet]

Skal tilbagesendelsesdirektivets artikel 13, i henhold til hvilken en tredjelandsstatsborger skal have adgang til effektive retsmidler til at klage over eller søge prøvning af »afgørelser vedrørende tilbagesendelse«, i lyset af chartrets artikel 47 fortolkes således, at den nationale ret, når det retsmiddel, som den nationale lovgivning henviser til, er virkningsløst, mindst én gang skal behandle den indsigelse, der er indgivet mod afgørelsen om ændring af tilbagesendelseslandet?

---

(1)  EUT 2013, L 180, s. 60.

(2)  EUT 2013, L 180, s. 96.

(3)  EUT 2008, L 348, s. 98.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/20 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/20

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 18. december 2019 — SA y SA junior mod Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

(Sag C-925/19)

(2020/C 161/28)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: SA og SA junior

Sagsøgte: Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság og Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság

Præjudicielle spørgsmål

1)   [ny afvisningsgrund]

Kan bestemmelserne i artikel 33 vedrørende ansøgninger, der kan afvises, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU (1) af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (omarbejdning) (herefter »proceduredirektivet«) fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der fastsætter, at en asylansøgning skal afvises under asylsagsproceduren, hvis asylansøgeren er ankommet til Ungarn gennem et land, hvor ansøgeren ikke har været udsat for forfølgelse eller risiko for alvorlig overlast, eller hvor ansøgeren er sikret en tilstrækkelig grad af beskyttelse?

2)   [behandling af en asylsag]

| a) | Skal proceduredirektivets artikel 6 og artikel 38, stk. 4, samt 34. betragtning til direktivet, som pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at behandle ansøgninger om international beskyttelse, i lyset af artikel 18 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) fortolkes på den måde, at en medlemsstats kompetente myndighed på asylområdet skal sikre, at ansøgeren gives mulighed for at indlede asylsagen i tilfælde af, at myndigheden ikke har undersøgt asylansøgningens berettigelse under henvisning til den afvisningsgrund, der er nævnt i det første præjudicielle spørgsmål, og følgelig har besluttet at tilbagesende ansøgeren til et tredjeland, som imidlertid har afvist at tilbagetage vedkommende? |
| --- | --- |

a)

Skal proceduredirektivets artikel 6 og artikel 38, stk. 4, samt 34. betragtning til direktivet, som pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at behandle ansøgninger om international beskyttelse, i lyset af artikel 18 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) fortolkes på den måde, at en medlemsstats kompetente myndighed på asylområdet skal sikre, at ansøgeren gives mulighed for at indlede asylsagen i tilfælde af, at myndigheden ikke har undersøgt asylansøgningens berettigelse under henvisning til den afvisningsgrund, der er nævnt i det første præjudicielle spørgsmål, og følgelig har besluttet at tilbagesende ansøgeren til et tredjeland, som imidlertid har afvist at tilbagetage vedkommende?

| b) | Hvis det præjudicielle spørgsmål 2. a) besvares bekræftende: hvad er da denne forpligtelses nøjagtige indhold? Indebærer den en forpligtelse til at sikre muligheden for at indgive en fornyet asylansøgning, hvorved der ses bort fra de negative udfald af tidligere ansøgninger som omhandlet i proceduredirektivets artikel 33, stk. 2, litra d), og artikel 40, eller indebærer den asylsagens indledning eller behandling ex officio? |
| --- | --- |

b)

Hvis det præjudicielle spørgsmål 2. a) besvares bekræftende: hvad er da denne forpligtelses nøjagtige indhold? Indebærer den en forpligtelse til at sikre muligheden for at indgive en fornyet asylansøgning, hvorved der ses bort fra de negative udfald af tidligere ansøgninger som omhandlet i proceduredirektivets artikel 33, stk. 2, litra d), og artikel 40, eller indebærer den asylsagens indledning eller behandling ex officio?

| c) | Hvis det præjudicielle spørgsmål 2. a) besvares bekræftende, kan medlemsstaten ligeledes under hensyntagen til proceduredirektivets artikel 38, stk. 4, uden en ændring af de faktiske omstændigheder, foretage en fornyet undersøgelse af afvisningen af ansøgningen inden for rammerne af denne nye sagsbehandling (med hvilken den ville have mulighed for at anvende enhver form for procedure, der er omhandlet i kapitel III, for eksempel, ved på ny at anvende en afvisningsgrund), eller skal medlemsstaten realitetsbehandle asylansøgningen i forhold til oprindelseslandet? |
| --- | --- |

c)

Hvis det præjudicielle spørgsmål 2. a) besvares bekræftende, kan medlemsstaten ligeledes under hensyntagen til proceduredirektivets artikel 38, stk. 4, uden en ændring af de faktiske omstændigheder, foretage en fornyet undersøgelse af afvisningen af ansøgningen inden for rammerne af denne nye sagsbehandling (med hvilken den ville have mulighed for at anvende enhver form for procedure, der er omhandlet i kapitel III, for eksempel, ved på ny at anvende en afvisningsgrund), eller skal medlemsstaten realitetsbehandle asylansøgningen i forhold til oprindelseslandet?

| d) | Følger det af proceduredirektivets artikel 33, stk. 1, og stk. 2, litra b) og c), samt artikel 35 og 38 i lyset af chartrets artikel 18, at en tredjestats tilbagetagelse af en asylansøger er en kumulativ betingelse for anvendelsen af en afvisningsgrund, dvs. for at kunne træffe en afgørelse baseret på en sådan grund, eller er det tilstrækkeligt at godtgøre, at denne betingelse var opfyldt på tidspunktet for afgørelsens fuldbyrdelse? |
| --- | --- |

d)

Følger det af proceduredirektivets artikel 33, stk. 1, og stk. 2, litra b) og c), samt artikel 35 og 38 i lyset af chartrets artikel 18, at en tredjestats tilbagetagelse af en asylansøger er en kumulativ betingelse for anvendelsen af en afvisningsgrund, dvs. for at kunne træffe en afgørelse baseret på en sådan grund, eller er det tilstrækkeligt at godtgøre, at denne betingelse var opfyldt på tidspunktet for afgørelsens fuldbyrdelse?

3)   [transitzone som sted for frihedsberøvelse i henhold til asylproceduren]

Såfremt besvarelsen af det andet præjudicielle spørgsmål fører til asylsagsbehandling, er følgende spørgsmål i givet fald relevante.

| a) | Skal proceduredirektivets artikel 43 fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som tillader, at ansøgeren kan frihedsberøves i en transitzone i mere end fire uger? |
| --- | --- |

a)

Skal proceduredirektivets artikel 43 fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som tillader, at ansøgeren kan frihedsberøves i en transitzone i mere end fire uger?

| b) | Skal artikel 2, litra h), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/33/EU (2) af 26. juni 2013 om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse (omarbejdning) (herefter »modtagelsesdirektivet«), som finder anvendelse i medfør af proceduredirektivets artikel 26, i lyset af Den Europæiske Unions charters artikel 6 og artikel 52, stk. 3, fortolkes således, at et ophold i en transitzone under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede (et område, der ikke lovligt kan forlades frivilligt i nogen retning) for en periode på mere end de fire uger, der er omtalt i proceduredirektivets artikel 43, udgør en frihedsberøvelse? |
| --- | --- |

b)

Skal artikel 2, litra h), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/33/EU (2) af 26. juni 2013 om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse (omarbejdning) (herefter »modtagelsesdirektivet«), som finder anvendelse i medfør af proceduredirektivets artikel 26, i lyset af Den Europæiske Unions charters artikel 6 og artikel 52, stk. 3, fortolkes således, at et ophold i en transitzone under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede (et område, der ikke lovligt kan forlades frivilligt i nogen retning) for en periode på mere end de fire uger, der er omtalt i proceduredirektivets artikel 43, udgør en frihedsberøvelse?

| c) | Er det forhold, at frihedsberøvelsen af ansøgeren for en periode på mere end fire uger, som omhandlet i proceduredirektivets artikel 43, alene skyldes, at myndighederne på grund af manglende materielle midler ikke kan opfylde ansøgerens behov (for indkvartering og underhold), foreneligt med modtagelsesdirektivets artikel 8, som finder anvendelse i medfør af proceduredirektivets artikel 26? |
| --- | --- |

c)

Er det forhold, at frihedsberøvelsen af ansøgeren for en periode på mere end fire uger, som omhandlet i proceduredirektivets artikel 43, alene skyldes, at myndighederne på grund af manglende materielle midler ikke kan opfylde ansøgerens behov (for indkvartering og underhold), foreneligt med modtagelsesdirektivets artikel 8, som finder anvendelse i medfør af proceduredirektivets artikel 26?

| d) | Er det foreneligt med modtagelsesdirektivets artikel 8 og 9, som finder anvendelse i medfør af proceduredirektivets artikel 26, at indkvarteringen, som de facto er en frihedsberøvelse for en periode på mere end fire uger som omhandlet i proceduredirektivets artikel 43, ikke er blevet besluttet ved en afgørelse om frihedsberøvelse, ikke indeholder en adgang til at anfægte lovligheden af frihedsberøvelsen og opretholdelsen af samme, at frihedsberøvelsen de facto finder sted uden nogen undersøgelse af dens nødvendighed eller proportionalitet, eller eventuelle alternativer til denne, og at dens præcise varighed, herunder dens ophørstidspunkt, ikke er nærmere bestemt? |
| --- | --- |

d)

Er det foreneligt med modtagelsesdirektivets artikel 8 og 9, som finder anvendelse i medfør af proceduredirektivets artikel 26, at indkvarteringen, som de facto er en frihedsberøvelse for en periode på mere end fire uger som omhandlet i proceduredirektivets artikel 43, ikke er blevet besluttet ved en afgørelse om frihedsberøvelse, ikke indeholder en adgang til at anfægte lovligheden af frihedsberøvelsen og opretholdelsen af samme, at frihedsberøvelsen de facto finder sted uden nogen undersøgelse af dens nødvendighed eller proportionalitet, eller eventuelle alternativer til denne, og at dens præcise varighed, herunder dens ophørstidspunkt, ikke er nærmere bestemt?

| e) | Kan chartrets artikel 47 fortolkes således, at en ret i en medlemsstat, når den står over for en tilsyneladende ulovlig frihedsberøvelse, som en foreløbig forholdsregel indtil afslutningen af den administrative sagsbehandling og til fordel for tredjelandsstatsborgeren kan pålægge myndigheden at udpege et opholdssted, der ligger uden for transitzonen? |
| --- | --- |

e)

Kan chartrets artikel 47 fortolkes således, at en ret i en medlemsstat, når den står over for en tilsyneladende ulovlig frihedsberøvelse, som en foreløbig forholdsregel indtil afslutningen af den administrative sagsbehandling og til fordel for tredjelandsstatsborgeren kan pålægge myndigheden at udpege et opholdssted, der ligger uden for transitzonen?

4)   [transitzone som facilitet for frihedsberøvede inden for udlændingepolitiets virkefelt]

Følgende spørgsmål er relevante, hvis det i forbindelse med besvarelsen af det andet præjudicielle spørgsmål måtte fastslås, at det ikke er hensigtsmæssigt at undergive sagen en asylprocedure, men i stedet en procedure inden for udlændingepolitiets virkefelt.

| a) | Skal 17. og 24. betragtning til samt artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF (3) af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (herefter »tilbagesendelsesdirektivet«) i lyset af chartrets artikel 6 og artikel 52, stk. 3, fortolkes således, at indkvartering i en transitzone under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende (et område, der ikke lovligt kan forlades frivilligt i nogen retning) udgør en frihedsberøvelse i henhold til disse bestemmelser? |
| --- | --- |

a)

Skal 17. og 24. betragtning til samt artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF (3) af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold (herefter »tilbagesendelsesdirektivet«) i lyset af chartrets artikel 6 og artikel 52, stk. 3, fortolkes således, at indkvartering i en transitzone under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende (et område, der ikke lovligt kan forlades frivilligt i nogen retning) udgør en frihedsberøvelse i henhold til disse bestemmelser?

| b) | Er det i overensstemmelse med 16. betragtning til og artikel 15, stk. 1, i tilbagesendelsesdirektivet set i lyset af chartrets artikel 6 og artikel 52, stk. 3, at frihedsberøvelsen af ansøgeren fra et tredjeland kun finder sted, fordi vedkommende er genstand for en afgørelse om tilbagesendelse og mangler materielle midler til at opfylde sine behov (for indkvartering og underhold)? |
| --- | --- |

b)

Er det i overensstemmelse med 16. betragtning til og artikel 15, stk. 1, i tilbagesendelsesdirektivet set i lyset af chartrets artikel 6 og artikel 52, stk. 3, at frihedsberøvelsen af ansøgeren fra et tredjeland kun finder sted, fordi vedkommende er genstand for en afgørelse om tilbagesendelse og mangler materielle midler til at opfylde sine behov (for indkvartering og underhold)?

| c) | Er det forhold, at afgørelsen om indkvartering, som de facto udgør en frihedsberøvelse, ikke er truffet ved en afgørelse om frihedsberøvelse, og at der derved ikke er nogen sikring af retten til at anfægte lovligheden af frihedsberøvelsen og opretholdelsen af samme, og at frihedsberøvelsen de facto finder sted uden nogen undersøgelse af dens nødvendighed eller proportionalitet, eller eventuelle alternativer hertil, forenelig med 16. betragtning til tilbagesendelsesdirektivet samt dette direktivs artikel 15, stk. 2, set i lyset af chartrets artikel 6, 47, og artikel 52, stk. 3? |
| --- | --- |

c)

Er det forhold, at afgørelsen om indkvartering, som de facto udgør en frihedsberøvelse, ikke er truffet ved en afgørelse om frihedsberøvelse, og at der derved ikke er nogen sikring af retten til at anfægte lovligheden af frihedsberøvelsen og opretholdelsen af samme, og at frihedsberøvelsen de facto finder sted uden nogen undersøgelse af dens nødvendighed eller proportionalitet, eller eventuelle alternativer hertil, forenelig med 16. betragtning til tilbagesendelsesdirektivet samt dette direktivs artikel 15, stk. 2, set i lyset af chartrets artikel 6, 47, og artikel 52, stk. 3?

| d) | Kan man fortolke tilbagesendelsesdirektivets artikel 15, stk. 1 og 4-6, samt 16. betragtning til direktivet i lyset af chartrets artikel 1, 4, 6 og 47, i den forstand, at de er til hinder for, at frihedsberøvelsen kan finde sted, uden at der er truffet afgørelse om dens præcise varighed eller ophørstidspunkt? |
| --- | --- |

d)

Kan man fortolke tilbagesendelsesdirektivets artikel 15, stk. 1 og 4-6, samt 16. betragtning til direktivet i lyset af chartrets artikel 1, 4, 6 og 47, i den forstand, at de er til hinder for, at frihedsberøvelsen kan finde sted, uden at der er truffet afgørelse om dens præcise varighed eller ophørstidspunkt?

| e) | Kan EU-retten fortolkes således, at når en ret i en medlemsstat står over for en tilsyneladende ulovlig frihedsberøvelse, kan retten som en forebyggende foranstaltning indtil afslutningen af den administrative sagsbehandling og til fordel for tredjelandsstatsborgeren pålægge myndigheden at udpege et opholdssted, der ligger uden for transitzonen? |
| --- | --- |

e)

Kan EU-retten fortolkes således, at når en ret i en medlemsstat står over for en tilsyneladende ulovlig frihedsberøvelse, kan retten som en forebyggende foranstaltning indtil afslutningen af den administrative sagsbehandling og til fordel for tredjelandsstatsborgeren pålægge myndigheden at udpege et opholdssted, der ligger uden for transitzonen?

5)   [effektiv retslig beskyttelse i forbindelse med afgørelsen om ændring af tilbagesendelseslandet]

Skal tilbagesendelsesdirektivets artikel 13, i henhold til hvilken en tredjelandsstatsborger skal have adgang til effektive retsmidler til at klage over eller søge prøvning af »afgørelser vedrørende tilbagesendelse«, i lyset af chartrets artikel 47 fortolkes således, at den nationale ret, når det retsmiddel, som den nationale lovgivning henviser til, er virkningsløst, mindst én gang skal behandle den indsigelse, der er indgivet mod afgørelsen om ændring af tilbagesendelseslandet?

---

(1)  EUT 2013, L 180, s. 60.

(2)  EUT 2013, L 180, s. 96.

(3)  EUT 2008, L 348, s. 98.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/22 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/22

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Győri Ítélőtábla (Ungarn) den 20. december 2019 — J.Z. mod OTP Jelzálogbank Zrt. m.fl.

(Sag C-932/19)

(2020/C 161/29)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Győri Ítélőtábla

Parter i hovedsagen

Sagsøger: J.Z.

Sagsøgte: OTP Jelzálogbank Zrt., OTP Bank Nyrt. og OTP Faktoring Követeléskezelő Zrt.

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (1) til hinder for en national bestemmelse, som fastsætter, at et vilkår i en låneaftale indgået med en forbruger, hvorefter finansieringsinstituttet beslutter, at det er køberkursen, der finder anvendelse ved frigivelse af midler beregnet til erhvervelse af den ejendom, der er genstand for låneaftalen eller leasingaftalen, er ugyldigt — medmindre der er tale om et individuelt forhandlet aftalevilkår — når det er sælgerkursen eller enhver anden vekselkurs, som er forskellig fra den kurs, der er fastsat ved frigivelsen af midlerne, der finder anvendelse ved tilbagebetaling og erstatter ugyldige vilkår med en bestemmelse om anvendelse af den officielle vekselkurs fastsat af Ungarns nationalbank for den pågældende valuta både i forbindelse med frigivelsen af midlerne og ved tilbagebetaling, uden at tage højde for, om den nævnte bestemmelse under hensyn til alle kontraktens vilkår faktisk beskytter forbrugeren mod negative følger, og uden at give forbrugeren mulighed for at tilkendegive sin vilje om, hvorvidt denne ønsker at gøre brug af beskyttelsen i henhold til den nævnte lovbestemmelse?

---

(1)  EFT 1993, L 95, s. 29.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/23 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/23

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Düsseldorf (Tyskland) den 10. januar 2020 — Flightright GmbH mod Eurowings GmbH

(Sag C-10/20)

(2020/C 161/30)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Flightright GmbH

Sagsøgt: Eurowings GmbH

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal bestemmelsen om kompensation ved aflysning i artikel 5, sammenholdt med artikel 7, i forordning (EF) nr. 261/2004 (1) fortolkes således, at også passagerer, der transporteres til det endelige bestemmelsessted ved en omlægning af rejsen mere end en time før det planlagte afgangstidspunkt og herefter med den alternative transport ankommer tidligere til dette endelige bestemmelsessted, end det havde været tilfældet med den planlagte (aflyste) flyvning, modtager en kompensation, idet forordningens artikel 7 anvendes analogt? |
| --- | --- |

1)

Skal bestemmelsen om kompensation ved aflysning i artikel 5, sammenholdt med artikel 7, i forordning (EF) nr. 261/2004 (1) fortolkes således, at også passagerer, der transporteres til det endelige bestemmelsessted ved en omlægning af rejsen mere end en time før det planlagte afgangstidspunkt og herefter med den alternative transport ankommer tidligere til dette endelige bestemmelsessted, end det havde været tilfældet med den planlagte (aflyste) flyvning, modtager en kompensation, idet forordningens artikel 7 anvendes analogt?

| 2) | a) | Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Kan denne kompensation, der principielt skal ydes i henhold til artikel 7, stk. 1, herefter, afhængigt af flyvningens længde, nedsættes i henhold til artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 261/2004, når ankomsttidspunktet for den omlagte rejse ligger før det planlagte ankomsttidspunkt for den oprindeligt reserverede flyvning? |
| --- | --- | --- |

2)

a)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Kan denne kompensation, der principielt skal ydes i henhold til artikel 7, stk. 1, herefter, afhængigt af flyvningens længde, nedsættes i henhold til artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 261/2004, når ankomsttidspunktet for den omlagte rejse ligger før det planlagte ankomsttidspunkt for den oprindeligt reserverede flyvning?

| b) | Såfremt det andet spørgsmål, litra a), besvares bekræftende: Er det udelukket at nedsætte kompensationen, når ankomsttidspunktet for den omlagte rejse ligger for længe før det planlagte ankomsttidspunkt på den oprindeligt reserverede flyvning, f.eks. mere end tre timer? |
| --- | --- |

b)

Såfremt det andet spørgsmål, litra a), besvares bekræftende: Er det udelukket at nedsætte kompensationen, når ankomsttidspunktet for den omlagte rejse ligger for længe før det planlagte ankomsttidspunkt på den oprindeligt reserverede flyvning, f.eks. mere end tre timer?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/24 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/24

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia (Italien) den 14. januar 2020 — MC mod U.T.G. — Prefettura di Foggia

(Sag C-17/20)

(2020/C 161/31)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: MC

Sagsøgt: U.T.G. — Prefettura di Foggia

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 91, 92 og 93 i lovdekret nr. 159 af 6. september 2011, forenelige med kontradiktionsprincippet, således som det er indført og anerkendt som et EU-retligt princip, for så vidt som disse artikler ikke foreskriver kontradiktion under proceduren for personer, over for hvilke myndighederne påtænker at udstede en erklæring om forbud vedrørende mafiabekæmpelse?

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/24 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/24

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig) den 16. januar 2020 — XY

(Sag C-18/20)

(2020/C 161/32)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Revisionsappellant: XY

Sagsøgt myndighed: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Omfatter vendingen »der er fremkommet nye elementer eller oplysninger, eller har ansøgeren fremlagt sådanne« i artikel 40, stk. 2 og 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (1) også omstændigheder, som forelå allerede forud for afslutningen af den tidligere asylprocedure?
  Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: |
| --- | --- |

1)

Omfatter vendingen »der er fremkommet nye elementer eller oplysninger, eller har ansøgeren fremlagt sådanne« i artikel 40, stk. 2 og 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (1) også omstændigheder, som forelå allerede forud for afslutningen af den tidligere asylprocedure?

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende:

| 2) | Er det i tilfælde af, at der fremkommer nye faktiske omstændigheder eller beviser, som uden udlændingens skyld ikke kunne gøres gældende i den tidligere procedure, tilstrækkeligt, at en asylansøger får mulighed for at kunne forlange en retskraftig afsluttet tidligere sag genoptaget? |
| --- | --- |

2)

Er det i tilfælde af, at der fremkommer nye faktiske omstændigheder eller beviser, som uden udlændingens skyld ikke kunne gøres gældende i den tidligere procedure, tilstrækkeligt, at en asylansøger får mulighed for at kunne forlange en retskraftig afsluttet tidligere sag genoptaget?

| 3) | Må myndigheden, hvis asylansøgeren bærer ansvaret for, at han ikke gjorde argumenterne for de nye grunde gældende allerede under den tidligere asylsag, afvise at realitetsprøve en fornyet ansøgning som følge af en national bestemmelse, som fastlægger et generelt forvaltningsretligt princip, selv om medlemsstaten ikke har udstedt særregler og dermed ikke har gennemført artikel 40, stk. 2 og 3, i direktiv 2013/32 korrekt og som følge deraf heller ikke udtrykkeligt har gjort brug af muligheden i artikel 40, stk. 4, i direktiv 2013/32 for at indføre en undtagelse fra realitetsprøvelsen af den fornyede ansøgning? |
| --- | --- |

3)

Må myndigheden, hvis asylansøgeren bærer ansvaret for, at han ikke gjorde argumenterne for de nye grunde gældende allerede under den tidligere asylsag, afvise at realitetsprøve en fornyet ansøgning som følge af en national bestemmelse, som fastlægger et generelt forvaltningsretligt princip, selv om medlemsstaten ikke har udstedt særregler og dermed ikke har gennemført artikel 40, stk. 2 og 3, i direktiv 2013/32 korrekt og som følge deraf heller ikke udtrykkeligt har gjort brug af muligheden i artikel 40, stk. 4, i direktiv 2013/32 for at indføre en undtagelse fra realitetsprøvelsen af den fornyede ansøgning?

---

(1)  EUT 2013, L 180, s. 60.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/25 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/25

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid (Spanien) den 22. januar 2020 — RH mod AB Volvo m.fl.

(Sag C-30/20)

(2020/C 161/33)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Mercantil no 2 de Madrid

Parter i hovedsagen

Sagsøger: RH

Sagsøgte: AB Volvo, Volvo Group Trucks Central Europ GmbH, Volvo Lastvagnar AB og Volvo Group España S.A.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 7, nr. 2), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 (1) af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område — idet det deri bestemmes, at en person, der har bopæl på en medlemsstats område, kan sagsøges i en anden medlemsstat: »[...] i sager om erstatning uden for kontrakt, ved retten på det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået eller vil kunne foregå« — fortolkes således, at den kun fastlægger international kompetence hos retten i den medlemsstat, hvor dette sted befinder sig, således at der med henblik på fastlæggelse af den nationale ret, der har stedlig kompetence i denne medlemsstat, henvises til nationale processuelle regler, eller skal den fortolkes som en blandet bestemmelse, der således direkte fastlægger såvel den internationale kompetence som den nationale stedlige kompetence, uden at der er behov for henvisninger til den nationale lovgivning?

---

(1)  EUT 2012, L 351, s. 1.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/25 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/25

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Alicante (Spanien) den 22. januar 2020 — Bankia S.A. mod SI

(Sag C-31/20)

(2020/C 161/34)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Provincial de Alicante

Parter i hovedsagen

Appellant: Bankia S.A.

Indstævnt: SI

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er en retlig fortolkning (hvorefter tilbagebetaling af beløb, der er betalt uretmæssigt i henhold til en omkostningsklausul, der optræder i en aftale om lån mod pant i fast ejendom, som er indgået med en forbruger, ikke er en virkning af ugyldighedserklæringen, men derimod et selvstændigt søgsmål, som er underlagt en forældelsesfrist), som tillader, at forbrugeren i sidste ende er bundet af omkostningsklausulen, idet den pågældende ikke kan opnå tilbagebetaling, hvis dette søgsmål er forældet, forenelig med princippet om, at urimelige kontraktvilkår ikke binder forbrugeren, i direktivets (1) artikel 6, stk. 1? |
| --- | --- |

1)

Er en retlig fortolkning (hvorefter tilbagebetaling af beløb, der er betalt uretmæssigt i henhold til en omkostningsklausul, der optræder i en aftale om lån mod pant i fast ejendom, som er indgået med en forbruger, ikke er en virkning af ugyldighedserklæringen, men derimod et selvstændigt søgsmål, som er underlagt en forældelsesfrist), som tillader, at forbrugeren i sidste ende er bundet af omkostningsklausulen, idet den pågældende ikke kan opnå tilbagebetaling, hvis dette søgsmål er forældet, forenelig med princippet om, at urimelige kontraktvilkår ikke binder forbrugeren, i direktivets (1) artikel 6, stk. 1?

| 2) | Er retsinstituttet forældelse af søgsmålet om tilbagebetaling af det beløb, der er betalt uretmæssigt i henhold til den klausul, der er erklæret urimelig, foreneligt med ovennævnte princip, for så vidt som det kan indebære fortabelse af retten til tilbagebetaling, selv om klausulen er erklæret ugyldig? |
| --- | --- |

2)

Er retsinstituttet forældelse af søgsmålet om tilbagebetaling af det beløb, der er betalt uretmæssigt i henhold til den klausul, der er erklæret urimelig, foreneligt med ovennævnte princip, for så vidt som det kan indebære fortabelse af retten til tilbagebetaling, selv om klausulen er erklæret ugyldig?

| 3) | Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, skal begrebet »rimelig forældelsesfrist«, som Domstolen har henvist til, da fortolkes på grundlag af nationale kriterier, eller skal rimeligheden derimod være underlagt en form for krav med henblik på at sikre en minimumsbeskyttelse af låntagere/forbrugere i hele Den Europæiske Union og ikke berøre indholdet af retten til ikke at være bundet af en klausul, der er erklæret urimelig? |
| --- | --- |

3)

Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, skal begrebet »rimelig forældelsesfrist«, som Domstolen har henvist til, da fortolkes på grundlag af nationale kriterier, eller skal rimeligheden derimod være underlagt en form for krav med henblik på at sikre en minimumsbeskyttelse af låntagere/forbrugere i hele Den Europæiske Union og ikke berøre indholdet af retten til ikke at være bundet af en klausul, der er erklæret urimelig?

| 4) | Såfremt det fastslås, at rimeligheden af forældelsesfristen skal være underlagt mindstekrav, kan rimeligheden da afhænge af det tidspunkt, hvor et søgsmål i henhold til en national lovgivning kan anlægges? Er det rimeligt, at beregningen af forældelsesfristen begynder på datoen for aftalens indgåelse, eller kræver princippet om, at urimelige kontraktvilkår ikke binder forbrugeren, derimod en forudgående eller samtidig erklæring af, at omkostningsklausulen er ugyldig, således at låntageren har en rimelig frist til at søge tilbagebetaling af det uretmæssigt betalte beløb? |
| --- | --- |

4)

Såfremt det fastslås, at rimeligheden af forældelsesfristen skal være underlagt mindstekrav, kan rimeligheden da afhænge af det tidspunkt, hvor et søgsmål i henhold til en national lovgivning kan anlægges? Er det rimeligt, at beregningen af forældelsesfristen begynder på datoen for aftalens indgåelse, eller kræver princippet om, at urimelige kontraktvilkår ikke binder forbrugeren, derimod en forudgående eller samtidig erklæring af, at omkostningsklausulen er ugyldig, således at låntageren har en rimelig frist til at søge tilbagebetaling af det uretmæssigt betalte beløb?

---

(1)  Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT 1993, L 95, s. 29).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/26 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/26

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte di appello di Napoli (Italien) den 22. januar 2020 — TJ mod Balga Srl

(Sag C-32/20)

(2020/C 161/35)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte di appello di Napoli

Parter i hovedsagen

Sagsøger: TJ

Sagsøgt: Balga Srl

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal chartrets artikel 30 fortolkes således, at arbejdstagere i tilfælde af ulovlig kollektiv afskedigelse har ret til en faktisk, effektiv og hensigtsmæssig beskyttelse med afskrækkende virkning, fordi disse parametre udgør karakteren af de af »EU-retten« fastsatte sanktioner, der skal bidrage til overholdelsen af grundlæggende værdier, og idet den nationale lovgivning eller praksis, der sikrer den konkrete sanktionsforanstaltning mod ubegrundet opsigelse, skal være tilpasset disse parametre? Udgør de nævnte parametre derfor en ekstern grænse, som har relevans og kan påberåbes over for de nationale retter i sager, som vedrører tilpasningen til EU-retten af den nationale lovgivning eller praksis til gennemførelse af direktiv 98/59/EF (1)? |
| --- | --- |

1)

Skal chartrets artikel 30 fortolkes således, at arbejdstagere i tilfælde af ulovlig kollektiv afskedigelse har ret til en faktisk, effektiv og hensigtsmæssig beskyttelse med afskrækkende virkning, fordi disse parametre udgør karakteren af de af »EU-retten« fastsatte sanktioner, der skal bidrage til overholdelsen af grundlæggende værdier, og idet den nationale lovgivning eller praksis, der sikrer den konkrete sanktionsforanstaltning mod ubegrundet opsigelse, skal være tilpasset disse parametre? Udgør de nævnte parametre derfor en ekstern grænse, som har relevans og kan påberåbes over for de nationale retter i sager, som vedrører tilpasningen til EU-retten af den nationale lovgivning eller praksis til gennemførelse af direktiv 98/59/EF (1)?

| 2) | Skal der — i forbindelse med fastsættelse af det i EU-retten foreskrevne beskyttelsesniveau i tilfælde af ulovlig kollektiv afskedigelse — anlægges en fortolkning af chartrets artikel 30, der tager »behørigt hensyn«, og dermed tillægger relevans, til det materielle indhold af artikel 24 i den reviderede europæiske socialpagt, hvortil forklaringerne til chartret henviser, sådan som dette fremgår af afgørelserne fra Det Europæiske Udvalg for Sociale Rettigheder, og er EU-retten i konsekvens heraf til hinder for en national lovgivning og praksis, der i stedet for genansættelse tildeler en beskyttelse alene i form af en erstatning med et loft, som står i forhold til hovedkriteriet om anciennitet, og som ikke yder arbejdstageren erstatning for indtægtsbortfald? |
| --- | --- |

2)

Skal der — i forbindelse med fastsættelse af det i EU-retten foreskrevne beskyttelsesniveau i tilfælde af ulovlig kollektiv afskedigelse — anlægges en fortolkning af chartrets artikel 30, der tager »behørigt hensyn«, og dermed tillægger relevans, til det materielle indhold af artikel 24 i den reviderede europæiske socialpagt, hvortil forklaringerne til chartret henviser, sådan som dette fremgår af afgørelserne fra Det Europæiske Udvalg for Sociale Rettigheder, og er EU-retten i konsekvens heraf til hinder for en national lovgivning og praksis, der i stedet for genansættelse tildeler en beskyttelse alene i form af en erstatning med et loft, som står i forhold til hovedkriteriet om anciennitet, og som ikke yder arbejdstageren erstatning for indtægtsbortfald?

| 3) | Skal de nationale retter i forbindelse med vurdering af, i hvilket omfang den nationale lovgivning, der gennemfører eller nærmere bestemt fastsætter beskyttelsen mod ulovlig kollektiv afskedigelse (som følge af tilsidesættelse af udvælgelseskriterierne), er forenelig med EU-retten, tage hensyn til indholdet af den europæiske socialpagt, sådan som dette fremgår af afgørelserne fra de kompetente organer, og under alle omstændigheder anse det for nødvendigt, at arbejdstageren ydes en beskyttelse, som sikrer en fuldstændig eller en så vidt muligt fuldstændig erstatning for de økonomiske følger af tabet af ansættelsen? |
| --- | --- |

3)

Skal de nationale retter i forbindelse med vurdering af, i hvilket omfang den nationale lovgivning, der gennemfører eller nærmere bestemt fastsætter beskyttelsen mod ulovlig kollektiv afskedigelse (som følge af tilsidesættelse af udvælgelseskriterierne), er forenelig med EU-retten, tage hensyn til indholdet af den europæiske socialpagt, sådan som dette fremgår af afgørelserne fra de kompetente organer, og under alle omstændigheder anse det for nødvendigt, at arbejdstageren ydes en beskyttelse, som sikrer en fuldstændig eller en så vidt muligt fuldstændig erstatning for de økonomiske følger af tabet af ansættelsen?

| 4) | Er chartrets artikel 20, 21, 34 og 47 til hinder for, at en medlemsstat indfører en lovgivning eller praksis til gennemførelse af direktiv 98/59/EF, der fastsætter en sanktionsordning, hvorefter arbejdstagere ansat efter den 7. marts 2015 — i modsætning til arbejdstagere, som omfattes af samme afskedigelsesprocedure, men blev ansat tidligere end den nævnte dato — ikke har ret til genansættelse og under alle omstændigheder erstatning for følgerne af tabet af løn og social sikring, men alene erstatning med et beløb, som hovedsageligt fastlægges ud fra ancienniteten, således at sanktionen differentieres afhængigt af ansættelsesdatoen, og der herved indføres forskellige beskyttelsesniveauer baseret på det nævnte kriterium og ikke på de faktiske følger af uretfærdigt indtægtsbortfald? |
| --- | --- |

4)

Er chartrets artikel 20, 21, 34 og 47 til hinder for, at en medlemsstat indfører en lovgivning eller praksis til gennemførelse af direktiv 98/59/EF, der fastsætter en sanktionsordning, hvorefter arbejdstagere ansat efter den 7. marts 2015 — i modsætning til arbejdstagere, som omfattes af samme afskedigelsesprocedure, men blev ansat tidligere end den nævnte dato — ikke har ret til genansættelse og under alle omstændigheder erstatning for følgerne af tabet af løn og social sikring, men alene erstatning med et beløb, som hovedsageligt fastlægges ud fra ancienniteten, således at sanktionen differentieres afhængigt af ansættelsesdatoen, og der herved indføres forskellige beskyttelsesniveauer baseret på det nævnte kriterium og ikke på de faktiske følger af uretfærdigt indtægtsbortfald?

---

(1)  Rådets direktiv 98/59/EF af 20.7.1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser (EFT 1998, L 225, s. 16).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/27 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/27

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Ravensburg (Tyskland) den 23. januar 2020 — UK mod Volkswagen Bank GmbH

(Sag C-33/20)

(2020/C 161/36)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Ravensburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UK

Sagsøgt: Volkswagen Bank GmbH

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal artikel 10, stk. 2, litra l), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF (1) af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF fortolkes således, at kreditaftalen






  a) | skal angive den gældende sats for morarenter på tidspunktet for indgåelse af aftalen som et absolut tal, men som minimum den gældende referencesats (i det foreliggende tilfælde basisrentesatsen i henhold til BGB’s § 247), på grundlag af hvilken den gældende sats for morarenter beregnes ved et tillæg (i det foreliggende tilfælde fem procentpoint i henhold til BGB’s § 288, stk. 1, andet punktum), som et absolut tal? |
| --- | --- | --- |

1)

Skal artikel 10, stk. 2, litra l), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF (1) af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF fortolkes således, at kreditaftalen

a)

skal angive den gældende sats for morarenter på tidspunktet for indgåelse af aftalen som et absolut tal, men som minimum den gældende referencesats (i det foreliggende tilfælde basisrentesatsen i henhold til BGB’s § 247), på grundlag af hvilken den gældende sats for morarenter beregnes ved et tillæg (i det foreliggende tilfælde fem procentpoint i henhold til BGB’s § 288, stk. 1, andet punktum), som et absolut tal?

| b) | skal forklare konkret, hvordan satsen for morarenter tilpasses, men som minimum skal henvise til de nationale bestemmelser, hvoraf tilpasningen af satsen for morarenter fremgår (BGB’s § 247 og § 288, stk. 1, andet punktum)? |
| --- | --- |

b)

skal forklare konkret, hvordan satsen for morarenter tilpasses, men som minimum skal henvise til de nationale bestemmelser, hvoraf tilpasningen af satsen for morarenter fremgår (BGB’s § 247 og § 288, stk. 1, andet punktum)?

| 2) | Skal artikel 10, stk. 2, litra r), i direktiv 2008/48/EF fortolkes således, at kreditaftalen skal angive en konkret, for forbrugeren forståelig metode til beregning af den kompensation for førtidig indfrielse, der skal betales ved førtidig tilbagebetaling af lånet, således at forbrugeren som minimum tilnærmelsesvis kan beregne, hvor meget den kompensation, der skal betales i tilfælde af førtidig opsigelse, andrager? |
| --- | --- |

2)

Skal artikel 10, stk. 2, litra r), i direktiv 2008/48/EF fortolkes således, at kreditaftalen skal angive en konkret, for forbrugeren forståelig metode til beregning af den kompensation for førtidig indfrielse, der skal betales ved førtidig tilbagebetaling af lånet, således at forbrugeren som minimum tilnærmelsesvis kan beregne, hvor meget den kompensation, der skal betales i tilfælde af førtidig opsigelse, andrager?

| 3) | Skal artikel 10, stk. 2, litra s), i direktiv 2008/48/EF fortolkes således, at kreditaftalen






  a) | også skal angive parternes rettigheder vedrørende opsigelse af kreditaftalen i henhold til national ret, navnlig også låntagerens ret til at opsige af en væsentlig grund i henhold til BGB’s § 314 i forbindelse med tidsbegrænsede låneaftaler? |
| --- | --- | --- |

3)

Skal artikel 10, stk. 2, litra s), i direktiv 2008/48/EF fortolkes således, at kreditaftalen

a)

også skal angive parternes rettigheder vedrørende opsigelse af kreditaftalen i henhold til national ret, navnlig også låntagerens ret til at opsige af en væsentlig grund i henhold til BGB’s § 314 i forbindelse med tidsbegrænsede låneaftaler?

| b) | i forbindelse med samtlige opsigelsesrettigheder, som tilkommer kreditaftalens parter, skal oplyse om det gældende varsel for udøvelsen af opsigelsesretten og den form, hvori opsigelseserklæringen skal afgives? |
| --- | --- |

b)

i forbindelse med samtlige opsigelsesrettigheder, som tilkommer kreditaftalens parter, skal oplyse om det gældende varsel for udøvelsen af opsigelsesretten og den form, hvori opsigelseserklæringen skal afgives?

---

(1)  EUT 2008, L 133, s. 66.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/28 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/28

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 27. januar 2020 — AQ, BO og CP mod Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca — MIUR, Università degli studi di Perugia

(Sag C-40/20)

(2020/C 161/37)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: AQ, BO og CP

Sagsøgte: Presidenza del Consiglio dei Ministri, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca — MIUR og Università degli studi di Perugia

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er § 5 i den rammeaftale, der er knyttet som bilag til direktiv 1999/70/EF (1) (Rådets direktiv 1999/70/EF om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, herefter »direktivet«), som har overskriften »Bestemmelser om misbrug«, sammenholdt med sjette og syvende betragtning til direktivet og med rammeaftalens § 4 (»Princippet om ikke-diskrimination«), samt i lyset af ækvivalensprincippet, effektivitetsprincippet og princippet om [EU-rettens] effektive virkning, til hinder for en national lovgivning, og navnlig artikel 24, stk. 3, litra a), og artikel 22, stk. 9, i lov nr. 240/2010, hvorefter universiteter uden kvantitative begrænsninger kan gøre brug af treårige tidsbegrænsede forskerkontrakter, som kan forlænges med to år, uden at indgåelsen og forlængelsen heraf er betinget af objektive omstændigheder med tilknytning til behov, der er af midlertidig eller exceptionel karakter, ved det universitet, som indgår kontrakterne, og ifølge hvilken den eneste begrænsning for indgåelsen af flere tidsbegrænsede kontrakter med den samme person udgøres af den samlede varighed, som ikke må overstige tolv år, også hvis usammenhængende? |
| --- | --- |

1)

Er § 5 i den rammeaftale, der er knyttet som bilag til direktiv 1999/70/EF (1) (Rådets direktiv 1999/70/EF om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, herefter »direktivet«), som har overskriften »Bestemmelser om misbrug«, sammenholdt med sjette og syvende betragtning til direktivet og med rammeaftalens § 4 (»Princippet om ikke-diskrimination«), samt i lyset af ækvivalensprincippet, effektivitetsprincippet og princippet om [EU-rettens] effektive virkning, til hinder for en national lovgivning, og navnlig artikel 24, stk. 3, litra a), og artikel 22, stk. 9, i lov nr. 240/2010, hvorefter universiteter uden kvantitative begrænsninger kan gøre brug af treårige tidsbegrænsede forskerkontrakter, som kan forlænges med to år, uden at indgåelsen og forlængelsen heraf er betinget af objektive omstændigheder med tilknytning til behov, der er af midlertidig eller exceptionel karakter, ved det universitet, som indgår kontrakterne, og ifølge hvilken den eneste begrænsning for indgåelsen af flere tidsbegrænsede kontrakter med den samme person udgøres af den samlede varighed, som ikke må overstige tolv år, også hvis usammenhængende?

| 2) | Er rammeaftalens ovennævnte § 5, sammenholdt med sjette og syvende betragtning til direktivet og med rammeaftalens ovennævnte § 4, samt i lyset af princippet om [EU-rettens] effektive virkning, til hinder for en national lovgivning (og navnlig artikel 24 og 29, stk. 1, i lov nr. 240/2010), hvorefter universiteter kun kan rekruttere forskere på grundlag af en tidsbegrænset kontrakt, uden at den respektive beslutning er betinget af behov, der er af midlertidig eller exceptionel karakter, og uden begrænsninger, således at universiteternes almindelige undervisnings- og forskningsbehov opfyldes ved brug af en potentielt uendelig række af tidsbegrænsede kontrakter? |
| --- | --- |

2)

Er rammeaftalens ovennævnte § 5, sammenholdt med sjette og syvende betragtning til direktivet og med rammeaftalens ovennævnte § 4, samt i lyset af princippet om [EU-rettens] effektive virkning, til hinder for en national lovgivning (og navnlig artikel 24 og 29, stk. 1, i lov nr. 240/2010), hvorefter universiteter kun kan rekruttere forskere på grundlag af en tidsbegrænset kontrakt, uden at den respektive beslutning er betinget af behov, der er af midlertidig eller exceptionel karakter, og uden begrænsninger, således at universiteternes almindelige undervisnings- og forskningsbehov opfyldes ved brug af en potentielt uendelig række af tidsbegrænsede kontrakter?

| 3) | Er rammeaftalens § 4 til hinder for en national bestemmelse såsom artikel 20, stk. 1, i lovdekret nr. 75/2017 (som fortolket i ovennævnte ministerielle cirkulære nr. 3/2017), hvorefter offentlige forskningsenheder kan stabilisere ansættelsesforholdet for forskere med tidsbegrænset kontrakt — men kun såfremt de pr. 31. december 2017 har været ansat i mindst tre år — hvorimod ansættelsesforholdet for universitetsforskere med tidsbegrænset kontrakt ikke kan stabiliseres, alene fordi artikel 22, stk. 16, i lovdekret nr. 75/2017 bestemmer, at deres ansættelsesforhold omfattes af »forvaltningsretlige regler«, til trods for at det i henhold til loven er baseret på en ansættelseskontrakt, og selv om forskere ved forskningsenheder og universiteter i medfør af artikel 22, stk. 9, i lov nr. 240/2010 er omfattet af samme regel om den maksimale varighed af de tidsbegrænsede ansættelsesforhold, som universiteter og forskningsenheder kan indgå med dem i form af kontrakter i overensstemmelse med lovens artikel 24 eller forskningsstipendier som omhandlet i nævnte artikel 22? |
| --- | --- |

3)

Er rammeaftalens § 4 til hinder for en national bestemmelse såsom artikel 20, stk. 1, i lovdekret nr. 75/2017 (som fortolket i ovennævnte ministerielle cirkulære nr. 3/2017), hvorefter offentlige forskningsenheder kan stabilisere ansættelsesforholdet for forskere med tidsbegrænset kontrakt — men kun såfremt de pr. 31. december 2017 har været ansat i mindst tre år — hvorimod ansættelsesforholdet for universitetsforskere med tidsbegrænset kontrakt ikke kan stabiliseres, alene fordi artikel 22, stk. 16, i lovdekret nr. 75/2017 bestemmer, at deres ansættelsesforhold omfattes af »forvaltningsretlige regler«, til trods for at det i henhold til loven er baseret på en ansættelseskontrakt, og selv om forskere ved forskningsenheder og universiteter i medfør af artikel 22, stk. 9, i lov nr. 240/2010 er omfattet af samme regel om den maksimale varighed af de tidsbegrænsede ansættelsesforhold, som universiteter og forskningsenheder kan indgå med dem i form af kontrakter i overensstemmelse med lovens artikel 24 eller forskningsstipendier som omhandlet i nævnte artikel 22?

| 4) | Er ækvivalensprincippet, effektivitetsprincippet og princippet om EU-rettens effektive virkning, med hensyn til ovennævnte rammeaftale, samt princippet om ikke-diskrimination, der er anerkendt i rammeaftalens § 4, til hinder for en national lovgivning [artikel 24, stk. 3, litra a), i lov nr. 240/2010 samt artikel 29, stk. 2, litra d), og stk. 4, i lovdekret nr. 81/2015], som — selv om samtlige offentligt og privat ansatte omfattes af den samme retsorden, som senest indeholdt i lovdekret nr. 81/2015, hvori den maksimale varighed af et tidsbegrænset ansættelsesforhold (fra og med 2018) er fastsat til 24 måneder (inklusive forlængelser og fornyelser) og den offentlige forvaltnings brug af denne form for forhold er betinget af behov, der er af »midlertidig og exceptionel karakter« — foreskriver, at universiteter kan rekruttere forskere på grundlag af en treårig tidsbegrænset kontrakt, som kan forlænges med to år efter positiv vurdering af den i treårsperioden udførte undervisning og forskning, uden at indgåelsen af den første kontrakt og forlængelsen heraf skal være betinget af sådanne behov af midlertidig eller exceptionel karakter ved det konkrete universitet, idet universitetet i slutningen af denne femårsperiode kan indgå yderligere en tidsbegrænset kontrakt af samme art med den samme person eller med andre personer med henblik på at opfylde de samme undervisnings- og forskningsbehov, som var knyttet til den foregående kontrakt? |
| --- | --- |

4)

Er ækvivalensprincippet, effektivitetsprincippet og princippet om EU-rettens effektive virkning, med hensyn til ovennævnte rammeaftale, samt princippet om ikke-diskrimination, der er anerkendt i rammeaftalens § 4, til hinder for en national lovgivning [artikel 24, stk. 3, litra a), i lov nr. 240/2010 samt artikel 29, stk. 2, litra d), og stk. 4, i lovdekret nr. 81/2015], som — selv om samtlige offentligt og privat ansatte omfattes af den samme retsorden, som senest indeholdt i lovdekret nr. 81/2015, hvori den maksimale varighed af et tidsbegrænset ansættelsesforhold (fra og med 2018) er fastsat til 24 måneder (inklusive forlængelser og fornyelser) og den offentlige forvaltnings brug af denne form for forhold er betinget af behov, der er af »midlertidig og exceptionel karakter« — foreskriver, at universiteter kan rekruttere forskere på grundlag af en treårig tidsbegrænset kontrakt, som kan forlænges med to år efter positiv vurdering af den i treårsperioden udførte undervisning og forskning, uden at indgåelsen af den første kontrakt og forlængelsen heraf skal være betinget af sådanne behov af midlertidig eller exceptionel karakter ved det konkrete universitet, idet universitetet i slutningen af denne femårsperiode kan indgå yderligere en tidsbegrænset kontrakt af samme art med den samme person eller med andre personer med henblik på at opfylde de samme undervisnings- og forskningsbehov, som var knyttet til den foregående kontrakt?

| 5) | Er § 5 i ovennævnte rammeaftale, herunder i lyset af effektivitetsprincippet og ækvivalensprincippet samt af ovennævnte § 4, til hinder for en national lovgivning [artikel 29, stk. 2, litra d), og stk. 4, i lovdekret nr. 81/2015 samt artikel 36, stk. 2 og 5, i lovdekret nr. 165/2001], der afskærer universitetsforskere med treårig tidsbegrænset kontrakt, som kan forlænges med to år [i henhold til nævnte artikel 24, stk. 3, litra a), i lov nr. 240/2010], fra efterfølgende at indgå et tidsubegrænset ansættelsesforhold, når den italienske retsorden ikke indeholder andre effektive foranstaltninger, hvorved universiteters misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter forhindres og sanktioneres? |
| --- | --- |

5)

Er § 5 i ovennævnte rammeaftale, herunder i lyset af effektivitetsprincippet og ækvivalensprincippet samt af ovennævnte § 4, til hinder for en national lovgivning [artikel 29, stk. 2, litra d), og stk. 4, i lovdekret nr. 81/2015 samt artikel 36, stk. 2 og 5, i lovdekret nr. 165/2001], der afskærer universitetsforskere med treårig tidsbegrænset kontrakt, som kan forlænges med to år [i henhold til nævnte artikel 24, stk. 3, litra a), i lov nr. 240/2010], fra efterfølgende at indgå et tidsubegrænset ansættelsesforhold, når den italienske retsorden ikke indeholder andre effektive foranstaltninger, hvorved universiteters misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter forhindres og sanktioneres?

---

(1)  Rådets direktiv 1999/70/EF af 28.6.1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT 1999, L 175, s. 43).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/29 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/29

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 27. januar 2020 — Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA) mod PC og RE

(Sag C-44/20)

(2020/C 161/38)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Appellant: Autorità di Regolazione per Energia Reti e Ambiente (ARERA)

Indstævnte: PC og RE

Præjudicielle spørgsmål

| a) | Skal § 4 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, og som er knyttet som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 (1), fortolkes således, at de tjenesteperioder i myndigheden, som en person med tidsbegrænset ansættelse har tilbagelagt med identiske arbejdsopgaver som en fastansat indplaceret i tilsvarende tjenestegrad i den samme myndighed, skal vurderes for at fastlægge ancienniteten, selv om fastansættelsen finder sted efter en almindelig udvælgelsesprøve og til trods for, at særtrækkene i udvælgelsesproceduren som anført i begrundelsen bevirker en fuldstændig fornyelse af ansættelsesforholdet og indgåelsen — efter den af deltageren i udvælgelsesproceduren accepterede opløsning af det foregående ansættelsesforhold — af et nyt ansættelsesforhold, som er kendetegnet ved en myndighedsakt om indplacering samt særlige forpligtelser og særlig øget stabilitet? |
| --- | --- |

a)

Skal § 4 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, og som er knyttet som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 (1), fortolkes således, at de tjenesteperioder i myndigheden, som en person med tidsbegrænset ansættelse har tilbagelagt med identiske arbejdsopgaver som en fastansat indplaceret i tilsvarende tjenestegrad i den samme myndighed, skal vurderes for at fastlægge ancienniteten, selv om fastansættelsen finder sted efter en almindelig udvælgelsesprøve og til trods for, at særtrækkene i udvælgelsesproceduren som anført i begrundelsen bevirker en fuldstændig fornyelse af ansættelsesforholdet og indgåelsen — efter den af deltageren i udvælgelsesproceduren accepterede opløsning af det foregående ansættelsesforhold — af et nyt ansættelsesforhold, som er kendetegnet ved en myndighedsakt om indplacering samt særlige forpligtelser og særlig øget stabilitet?

| b) | Såfremt spørgsmål a) besvares bekræftende: Skal ancienniteten anerkendes fuldstændigt, eller foreligger der objektive forhold, som henset til de ovennævnte særtræk kan begrunde differentierede kriterier for anerkendelse i forhold til fuldstændig anerkendelse? |
| --- | --- |

b)

Såfremt spørgsmål a) besvares bekræftende: Skal ancienniteten anerkendes fuldstændigt, eller foreligger der objektive forhold, som henset til de ovennævnte særtræk kan begrunde differentierede kriterier for anerkendelse i forhold til fuldstændig anerkendelse?

| c) | Hvis spørgsmål b) besvares benægtende: På grundlag af hvilke kriterier skal ancienniteten vurderes for at undgå diskriminering? |
| --- | --- |

c)

Hvis spørgsmål b) besvares benægtende: På grundlag af hvilke kriterier skal ancienniteten vurderes for at undgå diskriminering?

---

(1)  Rådets direktiv 1999/70/EF af 28.6.1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT 1999, L 175, s. 43).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/30 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/30

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesverwaltungsgericht (Tyskland) den 28. januar 2020 — F mod Stadt Karlsruhe

(Sag C-47/20)

(2020/C 161/39)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger, appellant og revisionsappellant: F

Sagsøgt, appelindstævnt og revisionsindstævnt: Stadt Karlsruhe

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 2, stk. 1, og artikel 11, stk. 4, andet afsnit, i direktiv 2006/126/EU (1) til hinder for, at en medlemsstat meddeler indehaveren af et af en anden medlemsstat udstedt kørekort til kategori A og B, som på grund af spirituskørsel har fået frakendt retten til med dette kørekort at føre motorkøretøj i førstnævnte medlemsstat, afslag på anerkendelse af et kørekort til de nævnte kategorier, som denne anden medlemsstat ved fornyelse, jf. artikel 7, stk. 3, andet afsnit, i direktiv 2006/126/EU, har udstedt til den pågældende indehaver efter frakendelsen af dennes førerret?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/126/EF af 20.12.2006 om kørekort (omarbejdning) (EUT 2006, L 403, s. 18).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/31 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/31

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 3. februar 2020 — Hengstenberg GmbH & Co. KG mod Spreewaldverein e.V.

(Sag C-53/20)

(2020/C 161/40)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hengstenberg GmbH & Co. KG

Sagsøgt: Spreewaldverein e.V.

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Kan det i en procedure om en væsentlig ændring af en varespecifikation være tilstrækkeligt, at en fysisk eller juridisk person er eller kan blive berørt økonomisk, uden at dette er fuldstændig usandsynligt, med henblik på at begrunde en legitim interesse som omhandlet i artikel 53, stk. 2, første afsnit, sammenholdt med artikel 49, stk. 3, første afsnit, og stk. 4, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 (1), idet en sådan interesse er en forudsætning for at gøre indsigelse mod ansøgningen eller påklage en positiv afgørelse om ansøgningen? |
| --- | --- |

1)

Kan det i en procedure om en væsentlig ændring af en varespecifikation være tilstrækkeligt, at en fysisk eller juridisk person er eller kan blive berørt økonomisk, uden at dette er fuldstændig usandsynligt, med henblik på at begrunde en legitim interesse som omhandlet i artikel 53, stk. 2, første afsnit, sammenholdt med artikel 49, stk. 3, første afsnit, og stk. 4, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 (1), idet en sådan interesse er en forudsætning for at gøre indsigelse mod ansøgningen eller påklage en positiv afgørelse om ansøgningen?

| 2) | Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende:
  I en procedure om en væsentlig ændring af en varespecifikation er det da (kun) de erhvervsdrivende, der fremstiller lignende produkter og fødevarer som de erhvervsdrivende, for hvilke en beskyttet geografisk betegnelse er registreret, der har en legitim interesse som omhandlet i artikel 53, stk. 2, første afsnit, sammenholdt med artikel 49, stk. 3, første afsnit, og stk. 4, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 1151/2012? |
| --- | --- |

2)

Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende:

I en procedure om en væsentlig ændring af en varespecifikation er det da (kun) de erhvervsdrivende, der fremstiller lignende produkter og fødevarer som de erhvervsdrivende, for hvilke en beskyttet geografisk betegnelse er registreret, der har en legitim interesse som omhandlet i artikel 53, stk. 2, første afsnit, sammenholdt med artikel 49, stk. 3, første afsnit, og stk. 4, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 1151/2012?

| 3) | Såfremt spørgsmål 2 besvares benægtende:






  a) | Skal der da med henblik på kravene til den legitime interesse som omhandlet i artikel 49, stk. 3, første afsnit, og stk. 4, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 1151/2012 sondres mellem registreringsproceduren i henhold til artikel 49-52 i forordning 1151/2012 på den ene side og proceduren til ændring af varespecifikationen i henhold til artikel 53 i forordning (EU) nr. 1151/2012 på den anden side, og |
| --- | --- | --- |

3)

Såfremt spørgsmål 2 besvares benægtende:

a)

Skal der da med henblik på kravene til den legitime interesse som omhandlet i artikel 49, stk. 3, første afsnit, og stk. 4, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 1151/2012 sondres mellem registreringsproceduren i henhold til artikel 49-52 i forordning 1151/2012 på den ene side og proceduren til ændring af varespecifikationen i henhold til artikel 53 i forordning (EU) nr. 1151/2012 på den anden side, og

| b) | er det derfor i en procedure om en væsentlig ændring af en varespecifikation kun de producenter, der i det geografiske område fremstiller produkter, der svarer til varespecifikationen, eller har konkrete planer om en sådan produktion, der har en legitim interesse som omhandlet i artikel 53, stk. 2, første afsnit, sammenholdt med artikel 49, stk. 3, første afsnit, og stk. 4, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 1151/2012, hvorfor »udefrakommende« på forhånd er afskåret fra at påberåbe sig en legitim interesse? |
| --- | --- |

b)

er det derfor i en procedure om en væsentlig ændring af en varespecifikation kun de producenter, der i det geografiske område fremstiller produkter, der svarer til varespecifikationen, eller har konkrete planer om en sådan produktion, der har en legitim interesse som omhandlet i artikel 53, stk. 2, første afsnit, sammenholdt med artikel 49, stk. 3, første afsnit, og stk. 4, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 1151/2012, hvorfor »udefrakommende« på forhånd er afskåret fra at påberåbe sig en legitim interesse?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21.11.2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT 2012, L 343, s. 1).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/31 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/31

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administratīvā apgabaltiesa (Letland) den 5. februar 2020 — VAS »Latvijas dzelzceļš« mod Valsts dzelzceļa administrācija

(Sag C-60/20)

(2020/C 161/41)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Administratīvā apgabaltiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VAS »Latvijas dzelzceļš«

Sagsøgt: Valsts dzelzceļa administrācija

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Kan artikel 13, stk. 2 og 6, i direktiv 2012/34 (1) (artikel 15, stk. 5 og 6, i forordning 2017/2177 (2)) anvendes således, at tilsynsorganet kan pålægge ejeren af et anlæg, som ikke selv er operatør af servicefaciliteten, en forpligtelse til at sikre adgang til ydelserne? |
| --- | --- |

1)

Kan artikel 13, stk. 2 og 6, i direktiv 2012/34 (1) (artikel 15, stk. 5 og 6, i forordning 2017/2177 (2)) anvendes således, at tilsynsorganet kan pålægge ejeren af et anlæg, som ikke selv er operatør af servicefaciliteten, en forpligtelse til at sikre adgang til ydelserne?

| 2) | Skal artikel 13, stk. 6, i direktiv 2012/34 (artikel 15, stk. 5 og 6, i forordning 2017/2177) fortolkes således, at den tillader ejeren af en bygning at bringe en lejekontrakt til ophør og omlægge en servicefacilitet? |
| --- | --- |

2)

Skal artikel 13, stk. 6, i direktiv 2012/34 (artikel 15, stk. 5 og 6, i forordning 2017/2177) fortolkes således, at den tillader ejeren af en bygning at bringe en lejekontrakt til ophør og omlægge en servicefacilitet?

| 3) | Skal artikel 13, stk. 6, i direktiv 2012/34 (artikel 15, stk. 5 og 6, i forordning 2017/2177) fortolkes således, at den kun pålægger tilsynsorganet at undersøge, om operatøren af en servicefacilitet (i det foreliggende tilfælde ejeren af servicefaciliteten) faktisk har besluttet at omlægge anlægget? |
| --- | --- |

3)

Skal artikel 13, stk. 6, i direktiv 2012/34 (artikel 15, stk. 5 og 6, i forordning 2017/2177) fortolkes således, at den kun pålægger tilsynsorganet at undersøge, om operatøren af en servicefacilitet (i det foreliggende tilfælde ejeren af servicefaciliteten) faktisk har besluttet at omlægge anlægget?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/34/EU af 21.11.2012 om oprettelse af et fælles europæisk jernbaneområde (EUT 2012, L 343, s. 32).

(2)  Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/2177 af 22.11.2017 om adgang til servicefaciliteter og jernbanerelaterede tjenesteydelser (EUT 2017, L 307, s. 1).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/32 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/32

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour du travail de Liège (Belgien) den 10. februar 2020 — Agence fédérale pour l’Accueil des demandeurs d’asile (Fedasil) mod M.M.

(Sag C-67/20)

(2020/C 161/42)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour du travail de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Agence fédérale pour l’Accueil des demandeurs d’asile (Fedasil)

Sagsøgt: M.M.

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Udgør et søgsmål under national lovgivning til fordel for en asylansøger, der er blevet opfordret til at lade sin ansøgning om international beskyttelse behandle i en anden medlemsstat [org. s. 18], idet søgsmålet ikke har opsættende karakter og kun kan opnå en sådan karakter i tilfælde af frihedsberøvelse med henblik på en nært forestående overførsel, et effektivt retsmiddel i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i den såkaldte Dublin III-forordnings artikel 27 (1)? |
| --- | --- |

1)

Udgør et søgsmål under national lovgivning til fordel for en asylansøger, der er blevet opfordret til at lade sin ansøgning om international beskyttelse behandle i en anden medlemsstat [org. s. 18], idet søgsmålet ikke har opsættende karakter og kun kan opnå en sådan karakter i tilfælde af frihedsberøvelse med henblik på en nært forestående overførsel, et effektivt retsmiddel i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i den såkaldte Dublin III-forordnings artikel 27 (1)?

| 2) | Skal begrebet effektive retsmidler i henhold til den såkaldte Dublin III-forordnings artikel 27 forstås således, at det kun er til hinder for gennemførelsen af en foranstaltning med henblik på tvungen overførsel, så længe behandlingen af det søgsmål, der er anlagt til prøvelse af nævnte afgørelse om overførsel, verserer, eller således, at det forbyder enhver indledende foranstaltning med henblik på udsendelse, såsom overflytning til et center, der varetager iværksættelse af tilbagerejse i forhold til asylansøgere, der er blevet opfordret til at lade deres asylansøgning behandle i et andet europæisk land? |
| --- | --- |

2)

Skal begrebet effektive retsmidler i henhold til den såkaldte Dublin III-forordnings artikel 27 forstås således, at det kun er til hinder for gennemførelsen af en foranstaltning med henblik på tvungen overførsel, så længe behandlingen af det søgsmål, der er anlagt til prøvelse af nævnte afgørelse om overførsel, verserer, eller således, at det forbyder enhver indledende foranstaltning med henblik på udsendelse, såsom overflytning til et center, der varetager iværksættelse af tilbagerejse i forhold til asylansøgere, der er blevet opfordret til at lade deres asylansøgning behandle i et andet europæisk land?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26.6.2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne (EUT 2013, L 180, s. 31).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/33 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/33

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour du travail de Liège (Belgien) den 10. februar 2020 — Agence fédérale pour l’accueil des demandeurs d’asile (Fedasil) mod C

(Sag C-68/20)

(2020/C 161/43)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour du travail de Liège

Parter i hovedsagen

Appellant: Agence fédérale pour l’accueil des demandeurs d’asile (Fedasil)

Indstævnt: C

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Udgør et søgsmål under national lovgivning til fordel for en asylansøger, der er blevet opfordret til at lade sin ansøgning om international beskyttelse behandle i en anden medlemsstat, idet søgsmålet ikke har opsættende karakter og kun kan opnå en sådan karakter i tilfælde af frihedsberøvelse med henblik på en nært forestående overførsel, et effektivt retsmiddel i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i den såkaldte Dublin III-forordnings (1) artikel 27? |
| --- | --- |

1)

Udgør et søgsmål under national lovgivning til fordel for en asylansøger, der er blevet opfordret til at lade sin ansøgning om international beskyttelse behandle i en anden medlemsstat, idet søgsmålet ikke har opsættende karakter og kun kan opnå en sådan karakter i tilfælde af frihedsberøvelse med henblik på en nært forestående overførsel, et effektivt retsmiddel i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i den såkaldte Dublin III-forordnings (1) artikel 27?

| 2) | Skal begrebet effektive retsmidler i henhold til den såkaldte Dublin III-forordnings artikel 27 forstås således, at det kun er til hinder for gennemførelsen af en foranstaltning med henblik på tvungen overførsel, så længe behandlingen af det søgsmål, der er anlagt til prøvelse af nævnte afgørelse om overførsel, verserer, eller således, at det forbyder enhver indledende foranstaltning med henblik på udsendelse, såsom overflytning til et center, der varetager iværksættelse af tilbagerejse i forhold til asylansøgere, der er blevet opfordret til at lade deres asylansøgning behandle i et andet europæisk land? |
| --- | --- |

2)

Skal begrebet effektive retsmidler i henhold til den såkaldte Dublin III-forordnings artikel 27 forstås således, at det kun er til hinder for gennemførelsen af en foranstaltning med henblik på tvungen overførsel, så længe behandlingen af det søgsmål, der er anlagt til prøvelse af nævnte afgørelse om overførsel, verserer, eller således, at det forbyder enhver indledende foranstaltning med henblik på udsendelse, såsom overflytning til et center, der varetager iværksættelse af tilbagerejse i forhold til asylansøgere, der er blevet opfordret til at lade deres asylansøgning behandle i et andet europæisk land?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26.6.2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne (EUT 2013, L 180, s. 31).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/33 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/33

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour du travail de Liège (Belgien) den 10. februar 2020 — Agence fédérale pour l’Accueil des demandeurs d’asile (Fedasil)mod C

(Sag C-69/20)

(2020/C 161/44)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour du travail de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Agence fédérale pour l’Accueil des demandeurs d’asile (Fedasil)

Sagsøgt: C

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Udgør et søgsmål under national lovgivning til fordel for en asylansøger, der er blevet opfordret til at lade sin ansøgning om international beskyttelse behandle i en anden medlemsstat [org. s. 18], idet søgsmålet ikke har opsættende karakter og kun kan opnå en sådan karakter i tilfælde af frihedsberøvelse med henblik på en nært forestående overførsel, et effektivt retsmiddel i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i den såkaldte Dublin III-forordnings artikel 27 (1)? |
| --- | --- |

1)

Udgør et søgsmål under national lovgivning til fordel for en asylansøger, der er blevet opfordret til at lade sin ansøgning om international beskyttelse behandle i en anden medlemsstat [org. s. 18], idet søgsmålet ikke har opsættende karakter og kun kan opnå en sådan karakter i tilfælde af frihedsberøvelse med henblik på en nært forestående overførsel, et effektivt retsmiddel i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i den såkaldte Dublin III-forordnings artikel 27 (1)?

| 2) | Skal begrebet effektive retsmidler i henhold til den såkaldte Dublin III-forordnings artikel 27 forstås således, at det kun er til hinder for gennemførelsen af en foranstaltning med henblik på tvungen overførsel, så længe behandlingen af det søgsmål, der er anlagt til prøvelse af nævnte afgørelse om overførsel, verserer, eller således, at det forbyder enhver indledende foranstaltning med henblik på udsendelse, såsom overflytning til et center, der varetager iværksættelse af tilbagerejse i forhold til asylansøgere, der er blevet opfordret til at lade deres asylansøgning behandle i et andet europæisk land? |
| --- | --- |

2)

Skal begrebet effektive retsmidler i henhold til den såkaldte Dublin III-forordnings artikel 27 forstås således, at det kun er til hinder for gennemførelsen af en foranstaltning med henblik på tvungen overførsel, så længe behandlingen af det søgsmål, der er anlagt til prøvelse af nævnte afgørelse om overførsel, verserer, eller således, at det forbyder enhver indledende foranstaltning med henblik på udsendelse, såsom overflytning til et center, der varetager iværksættelse af tilbagerejse i forhold til asylansøgere, der er blevet opfordret til at lade deres asylansøgning behandle i et andet europæisk land?

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26.6.2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne (EUT 2013, L 180, s. 31).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/34 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/34

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administrativen sad Varna (Bulgarien) den 12. februar 2020 — »BalevBio« EOOD mod Teritorialna Direktsia Severna Morska, Agentsia »Mitnitsi«

(Sag C-76/20)

(2020/C 161/45)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad Varna

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»BalevBio« EOOD

Sagsøgt: Teritorialna Direktsia Severna Morska, Agentsia »Mitnitsi«

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal punkt 3 a), i de Almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende den kombinerede nomenklatur i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1754 (1) fortolkes således, at det med henblik på tariferingen af produkter som de i hovedsagen omhandlede, som består af forskellige materialer, altid er den position, som det efter mængden (omfanget) dominerende materiale hører under, der er »den position, der har den mest specificerede varebeskrivelse«, eller er denne fortolkning kun mulig, hvis positionen selv fastsætter mængden (omfanget) som det kriterium, der betegner varen mest specificeret og beskriver den mest tydeligt og fuldstændigt? |
| --- | --- |

1)

Skal punkt 3 a), i de Almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende den kombinerede nomenklatur i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1754 (1) fortolkes således, at det med henblik på tariferingen af produkter som de i hovedsagen omhandlede, som består af forskellige materialer, altid er den position, som det efter mængden (omfanget) dominerende materiale hører under, der er »den position, der har den mest specificerede varebeskrivelse«, eller er denne fortolkning kun mulig, hvis positionen selv fastsætter mængden (omfanget) som det kriterium, der betegner varen mest specificeret og beskriver den mest tydeligt og fuldstændigt?

| 2) | Afhængigt af besvarelsen af det første spørgsmål og i lyset af de forklarende bemærkninger til (det harmoniserede system) vedrørende position 4410 og 4419, skal gennemførelsesforordning (EU) 2015/1754 da fortolkes således, at position 4419 ikke omfatter varer af spånplader (fibre), hvor bindemidlets vægt (termohærdende harpiks) overstiger 15 % af pladens vægt? |
| --- | --- |

2)

Afhængigt af besvarelsen af det første spørgsmål og i lyset af de forklarende bemærkninger til (det harmoniserede system) vedrørende position 4410 og 4419, skal gennemførelsesforordning (EU) 2015/1754 da fortolkes således, at position 4419 ikke omfatter varer af spånplader (fibre), hvor bindemidlets vægt (termohærdende harpiks) overstiger 15 % af pladens vægt?

| 3) | Skal gennemførelsesforordning (EU) 2015/1754 fortolkes således, at varer som de i hovedsagen omhandlede, nemlig bægre, der er fremstillet af et sammensat materiale med en andel på 72,33 % af vegetabilske træcellulosefibre og en andel på 25,2 % af bindemidler (melaminplast), skal tariferes i underposition 3924 10 00 i bilag I? |
| --- | --- |

3)

Skal gennemførelsesforordning (EU) 2015/1754 fortolkes således, at varer som de i hovedsagen omhandlede, nemlig bægre, der er fremstillet af et sammensat materiale med en andel på 72,33 % af vegetabilske træcellulosefibre og en andel på 25,2 % af bindemidler (melaminplast), skal tariferes i underposition 3924 10 00 i bilag I?

---

(1)  Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/1754 af 6.10.2015 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EUT 2015, L 285, s. 1).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/35 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/35

---

Appel iværksat den 14. februar 2020 af Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou og Charalampos Andralis til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 11. december 2019 i sag T-547/19, Sarantis Sarantos mod Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

(Sag C-84/20 P)

(2020/C 161/46)

Processprog: græsk

Parter

Appellanter: Archimandritis Sarantis Sarantos, Protopresvyteros Ioannis Fotopoulos, Protopresvyteros Antonios Bousdekis, Protopresvyteros Vasileios Kokolakis, Estia Paterikon Meleton, Christos Papasotiriou og Charalampos Andralis (ved dikigoros C. Papasotiriou)

De øvrige parter i appelsagen: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

| — | Der træffes afgørelse i deres søgsmål af 31. juli 2019 uden hjemvisning af den appellerede kendelse til Retten. |
| --- | --- |

—

Der træffes afgørelse i deres søgsmål af 31. juli 2019 uden hjemvisning af den appellerede kendelse til Retten.

| — | Den under registreringsnummer 923557 registrerede kendelse af 11. december 2019 fra Den Europæiske Unions Rets Niende Afdeling vedrørende det ovennævnte søgsmål ophæves, og appellanterne gives medhold i alle deres påstande. |
| --- | --- |

—

Den under registreringsnummer 923557 registrerede kendelse af 11. december 2019 fra Den Europæiske Unions Rets Niende Afdeling vedrørende det ovennævnte søgsmål ophæves, og appellanterne gives medhold i alle deres påstande.

| — | Forordning (EU) 2019/1157 (1) af 20. juni 2019 annulleres. |
| --- | --- |

—

Forordning (EU) 2019/1157 (1) af 20. juni 2019 annulleres.

| — | De øvrige parter i appelsagen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

De øvrige parter i appelsagen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanterne fremsat to appelanbringender.

| 1. | Med
  det første appelanbringende
  gøres det gældende, at den appellerede kendelse, for så vidt som Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen herved blev frifundet, og for så vidt som det herved blev fastslået, at »[...] den anfægtede forordning ikke berører sagsøgerne, der er fysiske personer, på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre, men på grund af deres overbevisninger, som et ubestemt antal personer aktuelt eller potentielt bekender sig til. Følgelig er sagsøgerne ikke individuelt berørt af den anfægtede forordning som omhandlet i artikel 263, stk. 4, TEUF«, udgør en tilsidesættelse af artikel 263, stk. 4, TEUF, artikel 19 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, proportionalitetsprincippet, præamblen til og artikel 47 og artikel 52, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (EFT 2000, C 364, s. 1), artikel 5, stk. 1 og 4, i traktaten om Den Europæiske Union (individuelt og sammenholdt med protokol (nr. 2) om anvendelse af proportionalitetsprincippet) samt relevant retspraksis. Dette skyldes, at appellanterne ved deres søgsmål har gjort gældende, at den anfægtede forordning tilsidesætter deres menneskerettigheder, herunder de grundlæggende rettigheder, der er fastsat i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (menneskelig værdighed, religiøs overbevisning, ret til nægtelse på grundlag af religionsfriheden, privatliv og frihed, personoplysninger, ret til at give udtrykkeligt samtykke til behandling af oplysningerne), således at forordningen berører dem umiddelbart og individuelt, og de er
  som følge af selve de berørte rettigheders karakter af grundlæggende menneskerettigheder
  berettiget til at anlægge et annullationssøgsmål ved Retten i henhold til artikel 263, stk. 4, TEUF, og Retten er forpligtet til at efterprøve gyldigheden af forordninger i tilfælde af krænkelse af grundlæggende menneskerettigheder. |
| --- | --- |

1.

Med
  det første appelanbringende
  gøres det gældende, at den appellerede kendelse, for så vidt som Europa-Parlamentet, Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen herved blev frifundet, og for så vidt som det herved blev fastslået, at »[...] den anfægtede forordning ikke berører sagsøgerne, der er fysiske personer, på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre, men på grund af deres overbevisninger, som et ubestemt antal personer aktuelt eller potentielt bekender sig til. Følgelig er sagsøgerne ikke individuelt berørt af den anfægtede forordning som omhandlet i artikel 263, stk. 4, TEUF«, udgør en tilsidesættelse af artikel 263, stk. 4, TEUF, artikel 19 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol, proportionalitetsprincippet, præamblen til og artikel 47 og artikel 52, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (EFT 2000, C 364, s. 1), artikel 5, stk. 1 og 4, i traktaten om Den Europæiske Union (individuelt og sammenholdt med protokol (nr. 2) om anvendelse af proportionalitetsprincippet) samt relevant retspraksis. Dette skyldes, at appellanterne ved deres søgsmål har gjort gældende, at den anfægtede forordning tilsidesætter deres menneskerettigheder, herunder de grundlæggende rettigheder, der er fastsat i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (menneskelig værdighed, religiøs overbevisning, ret til nægtelse på grundlag af religionsfriheden, privatliv og frihed, personoplysninger, ret til at give udtrykkeligt samtykke til behandling af oplysningerne), således at forordningen berører dem umiddelbart og individuelt, og de er
  som følge af selve de berørte rettigheders karakter af grundlæggende menneskerettigheder
  berettiget til at anlægge et annullationssøgsmål ved Retten i henhold til artikel 263, stk. 4, TEUF, og Retten er forpligtet til at efterprøve gyldigheden af forordninger i tilfælde af krænkelse af grundlæggende menneskerettigheder.

| 2. | Med
  det andet appelanbringende
  gøres det gældende, at Retten ved i den appellerede kendelse at fastslå, at den sjette sagsøger ikke for Retten kunne repræsenteres ved dikigoros Christos Papasotiriou, idet »[...] den sjette sagsøger [...] ikke [lod] sig repræsentere ved
  en advokat, der var tredjemand i forhold til sagsøgeren, men handlede i eget navn ved selv at underskrive stævningen og påberåbe sig sin status som advokat på grundlag af den dokumentation, som er omhandlet i procesreglementets artikel 51, stk. 2«, anlagde en urigtig fortolkning, contra legem, af bestemmelserne i artikel 19 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og tilsidesatte artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, proportionalitetsprincippet og de relevante bestemmelser i EU-retten, der sikrer dette princip. |
| --- | --- |

2.

Med
  det andet appelanbringende
  gøres det gældende, at Retten ved i den appellerede kendelse at fastslå, at den sjette sagsøger ikke for Retten kunne repræsenteres ved dikigoros Christos Papasotiriou, idet »[...] den sjette sagsøger [...] ikke [lod] sig repræsentere ved
  en advokat, der var tredjemand i forhold til sagsøgeren, men handlede i eget navn ved selv at underskrive stævningen og påberåbe sig sin status som advokat på grundlag af den dokumentation, som er omhandlet i procesreglementets artikel 51, stk. 2«, anlagde en urigtig fortolkning, contra legem, af bestemmelserne i artikel 19 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol og tilsidesatte artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, proportionalitetsprincippet og de relevante bestemmelser i EU-retten, der sikrer dette princip.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1157 af 20.6.2019 om styrkelse af sikkerheden af unionsborgeres identitetskort og af opholdsdokumenter, der udstedes til unionsborgere og deres familiemedlemmer, som udøver deres ret til fri bevægelighed (EUT 2019, L 188, s. 67).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/36 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/36

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal correctionnel de Bordeaux (Frankrig) den 20. februar 2020 — Procureur de la République mod ENR Grenelle Habitat SARL, EP og FQ

(Sag C-88/20)

(2020/C 161/47)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal correctionnel de Bordeaux

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Procureur de la République

Sagsøgte: ENR Grenelle Habitat SARL, EP og FQ

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Er bestemmelsen i artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, fortolket i lyset af artikel 4 i tillægsprotokol nr. 7 til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og Menneskerettighedsdomstolens praksis på området, til hinder for kumulation af strafferetlig forfølgning og administrativ forfølgning af strafferetlig karakter, som vedrører den samme materielle handling (telefonsalg), som forfølges under to forskellige kvalificeringer? |
| --- | --- |

1)

Er bestemmelsen i artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, fortolket i lyset af artikel 4 i tillægsprotokol nr. 7 til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og Menneskerettighedsdomstolens praksis på området, til hinder for kumulation af strafferetlig forfølgning og administrativ forfølgning af strafferetlig karakter, som vedrører den samme materielle handling (telefonsalg), som forfølges under to forskellige kvalificeringer?

| 2) | Såfremt dette er tilfældet, hvilket indebærer én enkelt retsforfølgelse for det samme forhold, kræver artikel 49 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som fastsætter legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem strafbare forhold og straffe, fortolket i lyset af de rettigheder og friheder, der er fastlagt i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis på området, da ikke, at betingelserne og kriterierne for én enkelt retsforfølgelse skal være fastlagt på forhånd under hensyntagen til overtrædelsens grovhed? |
| --- | --- |

2)

Såfremt dette er tilfældet, hvilket indebærer én enkelt retsforfølgelse for det samme forhold, kræver artikel 49 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som fastsætter legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem strafbare forhold og straffe, fortolket i lyset af de rettigheder og friheder, der er fastlagt i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis på området, da ikke, at betingelserne og kriterierne for én enkelt retsforfølgelse skal være fastlagt på forhånd under hensyntagen til overtrædelsens grovhed?

| 3) | Hvis dette ikke er tilfældet, hvilket indebærer kumulation af retsforfølgelse, kræver artikel 49 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som fastsætter legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem strafbare forhold og straffe, fortolket i lyset af de rettigheder og friheder, der er fastlagt i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis på området, da ikke, at denne kumulation af strafferetlig forfølgning og administrativ forfølgning af strafferetlig karakter for den samme materielle handling (telefonsalg) begrænses til de groveste tilfælde, og at der forudgående fastsættes kriterier for grovheden? |
| --- | --- |

3)

Hvis dette ikke er tilfældet, hvilket indebærer kumulation af retsforfølgelse, kræver artikel 49 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som fastsætter legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem strafbare forhold og straffe, fortolket i lyset af de rettigheder og friheder, der er fastlagt i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis på området, da ikke, at denne kumulation af strafferetlig forfølgning og administrativ forfølgning af strafferetlig karakter for den samme materielle handling (telefonsalg) begrænses til de groveste tilfælde, og at der forudgående fastsættes kriterier for grovheden?

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/37 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/37

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Højesteret (Danmark) den 24. februar 2020, Apcoa Parking Danmark A/S mod Skatteministeriet

(Sag C-90/20)

(2020/C 161/48)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Højesteret

Parter

Appellant: Apcoa Parking Danmark A/S

Indstævnt: Skatteministeriet

Præjudicielle spørgsmål

Skal artikel 2, stk. 1, litra c, i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem fortolkes således, at kontrolgebyrer for overtrædelse af forskrifter for parkering på privat grund udgør et vederlag for en leveret ydelse, således at der foreligger en momspligtig transaktion?

---

(1)  EUT 2006, L 347, s. 1

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/37 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/37

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal du travail de Nivelles (Belgien) den 27. februar 2020 — SD mod Habitations sociales du Roman Païs SCRL og TE, kurator i konkursbehandlingen af Régie des Quartiers de Tubize ASBL

(Sag C-104/20)

(2020/C 161/49)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal du travail de Nivelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SD

Sagsøgt: Habitations sociales du Roman Païs SCRL og TE, kurator i konkursbehandlingen af Régie des Quartiers de Tubize ASBL

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 3, 5 og 6 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF (1) af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, sammenholdt med såvel artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som artikel 4, stk. 1, artikel 11, stk. 3, og artikel 16, stk. 3, i Rådets direktiv 89/391/EØF (2) af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet — for så vidt som de er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der ikke pålægger arbejdsgiverne en forpligtelse til at oprette et system til måling af længden af hver enkelt arbejdstagers daglige arbejdstid (dom af 14.5.2019, C-55/18) — fortolkes således, at de er til hinder for, at en national lovgivning, i det foreliggende tilfælde artikel 1315 i den belgiske civile lovbog, som pålægger den, der kræver en fordring fyldestgjort, at bevise, at fordringen består, ikke indeholder en bestemmelse om omvendt bevisbyrde, når arbejdstageren påberåber sig en overskridelse af dennes normale arbejdstid, når:

| — | den samme nationale lovgivning, i det foreliggende tilfælde den belgiske lovgivning, ikke pålægger arbejdsgiverne en forpligtelse til at oprette et pålideligt system, der gør det muligt at måle længden af hver enkelt arbejdstagers daglige arbejdstid, |
| --- | --- |

—

den samme nationale lovgivning, i det foreliggende tilfælde den belgiske lovgivning, ikke pålægger arbejdsgiverne en forpligtelse til at oprette et pålideligt system, der gør det muligt at måle længden af hver enkelt arbejdstagers daglige arbejdstid,

| — | og arbejdsgiveren ikke har indført et sådant system af egen drift |
| --- | --- |

—

og arbejdsgiveren ikke har indført et sådant system af egen drift

| — | og dermed gør det materielt umuligt for arbejdstageren at bevise denne overskridelse? |
| --- | --- |

—

og dermed gør det materielt umuligt for arbejdstageren at bevise denne overskridelse?

---

(1)  EFT 2003, L 299, s. 9.

(2)  EFT 1989, L 183, s. 1.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/38 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/38

---

Appel iværksat den 25. februar 2020 af Den Hellenske Republik til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 19. december 2019 i sag T-14/18, Den Hellenske Republik mod Europa-Kommissionen

(Sag C-106/20 P)

(2020/C 161/50)

Processprog: græsk

Parter

Appellant: Den Hellenske Republik (ved E. Tsaousi, E. Leftheriotou og A. Vasilopoulou, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellantens påstande

| — | Appellen tiltrædes, og den appellerede dom afsagt af Den Europæiske Unions Rets den 19. december 2019 i sag Τ-14/18, hvorved Retten frifandt Europa-Kommissionen i et søgsmål anlagt af Den Hellenske Republik med påstand om annullation af Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2017/2014 af 8. november 2017, ophæves, der gives medhold i sagen i første instans, og Kommissionens afgørelse annulleres, for så vidt som den udelukker udgifter, som Den Hellenske Republik har afholdt til arealstøtte for ansøgningsåret 2014, fra EU-finansiering, og som svarer til 5 % af de samlede udgifter, der blev afholdt til støtte til græsarealer for 12 482 555,68 EUR netto. |
| --- | --- |

—

Appellen tiltrædes, og den appellerede dom afsagt af Den Europæiske Unions Rets den 19. december 2019 i sag Τ-14/18, hvorved Retten frifandt Europa-Kommissionen i et søgsmål anlagt af Den Hellenske Republik med påstand om annullation af Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2017/2014 af 8. november 2017, ophæves, der gives medhold i sagen i første instans, og Kommissionens afgørelse annulleres, for så vidt som den udelukker udgifter, som Den Hellenske Republik har afholdt til arealstøtte for ansøgningsåret 2014, fra EU-finansiering, og som svarer til 5 % af de samlede udgifter, der blev afholdt til støtte til græsarealer for 12 482 555,68 EUR netto.

| — | Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for sine påstande har appellanten fremsat tre appelanbringender.

Det første appelanbringende omhandler navnlig den del af den appellerede dom, hvor et anbringende, som allerede blev fremsat af Den Hellenske Republik i retsmødet for Retten om ad hoc-meddelelsen den 15. maj 2019 af Domstolens dom i sag C-341/17 P, blev forkastet. Med dette anbringendes første led har appellanten gjort gældende, at de processuelle regler og retten til en effektiv domstolsbeskyttelse blev tilsidesat i den appellerede dom, for så vidt som Retten heri afviste det ovennævnte anbringende fra Den Hellenske Republik med en utilstrækkelig og selvmodsigende begrundelse. Det andet led vedrører en urigtig fortolkning og anvendelse af artikel 2 i forordning nr. 796/2004 og en selvmodsigende og utilstrækkelig begrundelse af den appellerede dom, for så vidt som Den Hellenske Republiks argument blev fundet uvirksomt.

Det andet og det tredje appelanbringende vedrører den del, hvorved de andre annullationsanbringender blev forkastet i den appellerede dom. Det gøres især med det andet appelanbringende gældende, at der i den appellerede dom blev foretaget en urigtig gengivelse af de beviser, som blev fremlagt under proceduren, navnlig skemaet med den fuldstændige beregning af den anslåede værdi af data fra 79 664 landbrugere med græsarealer, som har modtaget støtte, uretmæssigt udbetalte beløb og inddrevne sanktionsbeløb fra Den Hellenske Republik, hvilket har ført til en overtrædelse af loven og en selvmodsigende og utilstrækkelig begrundelse.

Det gøres med det tredje appelanbringende gældende, at den appellerede dom skal ophæves på grund af en ukorrekt fortolkning og anvendelse af bestemmelserne i artikel 31, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1209/2005, artikel 52, stk. 2 og 3, i forordning nr. 1306/2013, og artikel 12, stk. 1-6, i delegerede forordning nr. 907/2014, en tilsidesættelse af retningslinjerne i Kommissionens dokument nr. VI/5330797 og C(2015) 3675 final af 8. juni 2015, en tilsidesættelse af begrundelsespligten (artikel 296 TEUF), en ukorrekt anvendelse af bevisreglerne (en fordeling af bevisbyrden, som skaber et umuligt bevis for Den Hellenske Republik) og en urigtig fortolkning og anvendelse af princippet »non venire contra factum proprium«, ne bis in idem-princippet og det generelle proportionalitetsprincip. Derudover er den appellerede dom selvmodsigende og utilstrækkeligt begrundet.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/39 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/39

---

Appel iværksat den 26. februar 2020 af Den Hellenske Republik til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 19. december 2019 i sag T-295/18, Den Hellenske Republik mod Europa-Kommissionen

(Sag C-107/20 P)

(2020/C 161/51)

Processprog: græsk

Parter

Appellant: Den Hellenske Republik (ved E. Tsaousi, A. Vasilopoulou og E. Kroba)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellantens påstande

| — | Appellen tiltrædes, og den appellerede dom afsagt af Retten den 19. december 2019 i sag T-295/18, hvorved Retten frifandt Europa-Kommissionen i et søgsmål anlagt af Den Hellenske Republik den 7. maj 2018 til prøvelse af Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2018/304 af 27. februar 2018, ophæves med henblik på at tage ovennævnte appel til følge og annullere Kommissionens afgørelse, for så vidt som visse udgifter fra Den Hellenske Republik til et samlet (brutto-) beløb på 17 869 131,75 EUR (de finansielle virkninger androg 14 857 076,98 EUR), der blev afholdt og anmeldt inden for rammerne af ELFUL vedrørende foranstaltningerne 125A, 321 og 322 (bruttobeløb på 15 631 043,52 EUR, hvoraf de finansielle virkninger androg 12 618 988,75 EUR) og foranstaltning 123A (2 238 088,23 EUR) samt et beløb på 588 103,59 EUR [for udgifter] afholdt inden for rammerne af EGFL i forlængelse af kontroller af transaktionerne i regnskabsårene 2011-2014, blev udelukket fra EU-finansiering. |
| --- | --- |

—

Appellen tiltrædes, og den appellerede dom afsagt af Retten den 19. december 2019 i sag T-295/18, hvorved Retten frifandt Europa-Kommissionen i et søgsmål anlagt af Den Hellenske Republik den 7. maj 2018 til prøvelse af Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2018/304 af 27. februar 2018, ophæves med henblik på at tage ovennævnte appel til følge og annullere Kommissionens afgørelse, for så vidt som visse udgifter fra Den Hellenske Republik til et samlet (brutto-) beløb på 17 869 131,75 EUR (de finansielle virkninger androg 14 857 076,98 EUR), der blev afholdt og anmeldt inden for rammerne af ELFUL vedrørende foranstaltningerne 125A, 321 og 322 (bruttobeløb på 15 631 043,52 EUR, hvoraf de finansielle virkninger androg 12 618 988,75 EUR) og foranstaltning 123A (2 238 088,23 EUR) samt et beløb på 588 103,59 EUR [for udgifter] afholdt inden for rammerne af EGFL i forlængelse af kontroller af transaktionerne i regnskabsårene 2011-2014, blev udelukket fra EU-finansiering.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten fremsat seks anbringender. De første fem appelanbringender vedrører forkastelsen af annullationsanbringenderne om de korrektioner, der er anvendt på ELFUL-udgifterne.

Det første appelanbringende vedrører en urigtig fortolkning og anvendelse af artikel 52, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1306/2013, en urigtig gengivelse af rækkevidden af stævningen og af bilag A23 hertil samt en utilstrækkelig og uegnet begrundelse af den appellerede dom.

Med det andet appelanbringende har Den Hellenske Republik gjort gældende, at den appellerede dom bør ophæves på grund af en manglende begrundelse, urigtig fortolkning og anvendelse af princippet ne bis in idem og Rettens manglende stillingtagen til Den Hellenske Republiks anbringender vedrørende Kommissionens tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, princippet om god forvaltningsskik, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet i strid med procesreglementets artikel 76.

Med det tredje appelanbringende har Den Hellenske Republik gjort gældende, at den appellerede dom er behæftet med en urigtig anvendelse og fortolkning af artikel 71, stk. 2 og 3, og artikel 75 i forordning (EF) nr. 1698/2005, artikel 43 i forordning (EF) nr. 1974/2006, samt artikel 24, stk. 2, litra b), i forordning (EU) nr. 65/2011, og at forkastelsen af det tredje anbringende indeholder en utilstrækkelig og uegnet begrundelse.

Det fjerde appelanbringende vedrører en urigtig fortolkning og anvendelse af artikel 296 TEUF, sammenholdt med artikel 36 og 40 i gennemførelsesforordning nr. 908/2014, og en utilstrækkelig, uegnet og selvmodsigende begrundelse af den appellerede dom med hensyn til forkastelsen af Kommissionens tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og princippet om god forvaltningsskik.

Med det femte appelanbringende gøres det gældende, at Rettens manglende stillingtagen til Den Hellenske Republiks anbringender vedrørende Kommissionens tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet for så vidt angår anvendelsen af den finansielle korrektion på foranstaltning 321, 322og 123A er i strid med procesreglementets artikel 76.

For så vidt angår forkastelsen af anbringenderne om annullation af den korrektion, der blev anvendt på EGFL-udgifterne, fremsættes det sjette anbringende, som vedrører en urigtig anvendelse af begrundelsespligten i henhold til artikel 296 TEUF, en urigtig gengivelse af den sammenfattende rapport og en utilstrækkelig begrundelse.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/40 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/40

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Högsta domstolen (Sverige) den 27. februar 2020 — Republikken Polen mod PL Holdings Sàrl

(Sag C-109/20)

(2020/C 161/52)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Högsta domstolen

Parter i hovedsagen

Appellant og kontraindstævnt: Republikken Polen

Appellant og kontraindstævnt: PL Holdings Sàrl

Præjudicielt spørgsmål

Indebærer artikel 267 TEUF og 344 TEUF som fortolket i Achmea-dommen (1), at en voldgiftsaftale er ugyldig, hvis den er indgået mellem en medlemsstat og en investor — når der i en investeringsaftale findes en voldgiftsbestemmelse, der er ugyldig på grund af, at aftalen blev indgået mellem to medlemsstater — som følge af, at medlemsstaten af egen fri vilje undlod at nedlægge indsigelse mod voldgiftsrettens kompetence efter, at investoren indledte voldgiftssagen?

---

(1)  Domstolens dom af den 6.3.2018 (C-284/16, Achmea, EU:C:2018:158).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/40 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/40

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Belgien) den 28. februar 2020 — M. A. mod État belge

(Sag C-112/20)

(2020/C 161/53)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: M. A.

Sagsøgt: État belge

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF (1) af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, hvorefter medlemsstaterne, når de gennemfører direktivet, skal tage hensyn til barnets tarv, sammenholdt med samme direktivs artikel 13 og artikel 24 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at de kræver, at der tages hensyn til barnets, en unionsborgers, tarv, selv når afgørelsen om tilbagesendelse udelukkende er truffet over for en forælder til barnet?

---

(1)  EUT 2008, L 348, s. 98.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/41 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/41

---

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Bruxelles (Belgien) den 3. marts 2020 — bpost SA mod Autorité belge de la concurrence

(Sag C-117/20)

(2020/C 161/54)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: bpost SA

Sagsøgt: Autorité belge de la concurrence

Intervenient: Publimail SA og Europa-Kommissionen

Præjudicielle spørgsmål

| 1) | Skal princippet ne bis in idem, således som det sikres ved chartrets artikel 50, fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at den kompetente administrative myndighed i en medlemsstat pålægger en bøde for overtrædelse af EU-konkurrenceretten i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor den samme juridiske person allerede har betalt en administrativ bøde fuldt ud, som den er blevet pålagt af den nationale tilsynsmyndighed for postvæsenet for en angivelig overtrædelse af postlovgivningen på grundlag af de samme eller tilsvarende forhold, for så vidt som betingelsen om, at den retsbeskyttede interesse skal være den samme ikke er opfyldt, da den foreliggende sag vedrører to forskellige overtrædelser af to særskilte lovgivninger, der henhører under to særskilte retsområder? |
| --- | --- |

1)

Skal princippet ne bis in idem, således som det sikres ved chartrets artikel 50, fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at den kompetente administrative myndighed i en medlemsstat pålægger en bøde for overtrædelse af EU-konkurrenceretten i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor den samme juridiske person allerede har betalt en administrativ bøde fuldt ud, som den er blevet pålagt af den nationale tilsynsmyndighed for postvæsenet for en angivelig overtrædelse af postlovgivningen på grundlag af de samme eller tilsvarende forhold, for så vidt som betingelsen om, at den retsbeskyttede interesse skal være den samme ikke er opfyldt, da den foreliggende sag vedrører to forskellige overtrædelser af to særskilte lovgivninger, der henhører under to særskilte retsområder?

| 2) | Skal princippet ne bis in idem, således som det sikres ved chartrets artikel 50, fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at den kompetente administrative myndighed i en medlemsstat pålægger en bøde for overtrædelse af EU-konkurrenceretten i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor den samme juridiske person allerede har betalt en administrativ bøde fuldt ud, som den er blevet pålagt af den nationale tilsynsmyndighed for postvæsenet for en angivelig overtrædelse af postlovgivningen på grundlag af de samme eller tilsvarende forhold, med den begrundelse, at en begrænsning af princippet ne bis in idem vil være berettiget, fordi konkurrencelovgivningen forfølger et komplementært mål af almen interesse, nemlig beskyttelse og opretholdelse af et system uden konkurrencefordrejning i det indre marked, og ikke går videre end det, der er hensigtsmæssigt og nødvendigt for at nå det mål, der legitimt forfølges med denne lovgivning, og/eller med henblik på at beskytte disse andre aktørers frihed til at oprette og drive egen virksomhed på grundlag af chartrets artikel 16? |
| --- | --- |

2)

Skal princippet ne bis in idem, således som det sikres ved chartrets artikel 50, fortolkes således, at det ikke er til hinder for, at den kompetente administrative myndighed i en medlemsstat pålægger en bøde for overtrædelse af EU-konkurrenceretten i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor den samme juridiske person allerede har betalt en administrativ bøde fuldt ud, som den er blevet pålagt af den nationale tilsynsmyndighed for postvæsenet for en angivelig overtrædelse af postlovgivningen på grundlag af de samme eller tilsvarende forhold, med den begrundelse, at en begrænsning af princippet ne bis in idem vil være berettiget, fordi konkurrencelovgivningen forfølger et komplementært mål af almen interesse, nemlig beskyttelse og opretholdelse af et system uden konkurrencefordrejning i det indre marked, og ikke går videre end det, der er hensigtsmæssigt og nødvendigt for at nå det mål, der legitimt forfølges med denne lovgivning, og/eller med henblik på at beskytte disse andre aktørers frihed til at oprette og drive egen virksomhed på grundlag af chartrets artikel 16?

---

Retten

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/42 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/42

---

Sag anlagt den 14. februar 2020 — Fryč mod Kommissionen

(Sag T-92/20)

(2020/C 161/55)

Processprog: tjekkisk

Parter

Sagsøger: Petr Fryč (Pardubice, Den Tjekkiske Republik) (ved advokat Š. Oharková)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:

| — | Det fastslås, at Den Europæiske Unions institutioner har tilsidesat deres forpligtelser i groft omfang og har påført sagsøgeren en skade, idet:






  — | Europa-Kommissionen vedtog forordning (EF) nr. 800/2008 af 6. august 2008 (Generel gruppefritagelsesforordning) i en form, der bl.a. overskred grænserne for Kommissionens retlige beføjelser i henhold til traktaterne, der ikke sikrer overholdelse af de forfatningsmæssige principper om, at indgreb i konkurrencen, der påvirker fællesmarkedet, kun undtagelsesvis må finde sted og skal begrundes, og der ulovligt tillod, at der blev indført statsstøtte i sammenhæng med et støtteprogram (Operační program Podnikání a inovace (Operationelt Program Virksomhed og Innovation; herefter »OPVI«), til skade for de aktiviteter, som sagsøgerens firma udfører. |
| --- | --- | --- |

—

Det fastslås, at Den Europæiske Unions institutioner har tilsidesat deres forpligtelser i groft omfang og har påført sagsøgeren en skade, idet:

—

Europa-Kommissionen vedtog forordning (EF) nr. 800/2008 af 6. august 2008 (Generel gruppefritagelsesforordning) i en form, der bl.a. overskred grænserne for Kommissionens retlige beføjelser i henhold til traktaterne, der ikke sikrer overholdelse af de forfatningsmæssige principper om, at indgreb i konkurrencen, der påvirker fællesmarkedet, kun undtagelsesvis må finde sted og skal begrundes, og der ulovligt tillod, at der blev indført statsstøtte i sammenhæng med et støtteprogram (Operační program Podnikání a inovace (Operationelt Program Virksomhed og Innovation; herefter »OPVI«), til skade for de aktiviteter, som sagsøgerens firma udfører.

| — | Europa-Kommissionen ved afgørelse af 3. december 2007 vedtog det operationelle program, der tilsidesætter traktaterne og chartret, og undlod at offentliggøre denne afgørelse. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen ved afgørelse af 3. december 2007 vedtog det operationelle program, der tilsidesætter traktaterne og chartret, og undlod at offentliggøre denne afgørelse.

| — | Europa-Kommissionen ikke udviste tilstrækkeligt omhu, da den behandlede sagsøgerens klage, om at OPVI er ulovlig, for så vidt som den først undlod at undersøge omstændighederne ved dannelsen og gennemførelsen af OPVI og dernæst undlod at angive en passende begrundelse for at afslå sagsøgerens klage. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen ikke udviste tilstrækkeligt omhu, da den behandlede sagsøgerens klage, om at OPVI er ulovlig, for så vidt som den først undlod at undersøge omstændighederne ved dannelsen og gennemførelsen af OPVI og dernæst undlod at angive en passende begrundelse for at afslå sagsøgerens klage.

| — | Den Europæiske Unions Domstol afviste at tage stilling til realiteten i det annullationssøgsmål, der var anlagt til prøvelse af den generelle gruppefritagelsesforordning, og afviste søgsmålet, hvorved Domstolen tilsidesatte den forfatningsmæssige forpligtelse til at anvende proportionalitetsprincippet, og Domstolens uforholdsmæssigt formalistiske og ensidige tilgang tilsidesatte sagsøgerens forfatningsmæssige ret til effektiv domstolsbeskyttelse og en retfærdig rettergang. |
| --- | --- |

—

Den Europæiske Unions Domstol afviste at tage stilling til realiteten i det annullationssøgsmål, der var anlagt til prøvelse af den generelle gruppefritagelsesforordning, og afviste søgsmålet, hvorved Domstolen tilsidesatte den forfatningsmæssige forpligtelse til at anvende proportionalitetsprincippet, og Domstolens uforholdsmæssigt formalistiske og ensidige tilgang tilsidesatte sagsøgerens forfatningsmæssige ret til effektiv domstolsbeskyttelse og en retfærdig rettergang.

| — | Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 4 800 000 EUR i erstatning for den skade, der er opstået som følge af det ovenstående, inden for tre dage efter den endelige dom. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 4 800 000 EUR i erstatning for den skade, der er opstået som følge af det ovenstående, inden for tre dage efter den endelige dom.

| — | Sagsøgeren tilkendes sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Sagsøgeren tilkendes sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at sagsøgeren blev påført en skade inden for rammerne af EU’s ansvar uden for kontraktforhold i henhold til artikel 340, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF).
  Som følge af den offentlige støtte til sagsøgerens konkurrenter i strid med TEUF blev sagsøgerens selskab påført skade i konkurrencemæssig henseende på en sådan måde, der førte til en reduktion af selskabets årsomsætning og en reduktion af selskabets overskud på flere mio. CZK. Henset til den flerårige varighed af den offentlige støtte og til selskabets deraf følgende utilfredsstillende økonomiske situation, blev selskabet erklæret insolvent ved afgørelse truffet af den kompetente ret i Den Tjekkiske Republik.
  For det tilfælde, at forordning (EF) nr. 800/2008 (Generel gruppefritagelsesforordning) måtte være lovlig, da påførte støtten, som blev tildelt selektivt og på en diskriminerende måde i forbindelse med OPVI-støtteprogrammet, sagsøgeren en særlig og usædvanlig skade, som i det hele overskred grænserne for den økonomiske risiko, der var forbundet med de økonomiske aktiviteter, som sagsøgerens selskab udfører. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at sagsøgeren blev påført en skade inden for rammerne af EU’s ansvar uden for kontraktforhold i henhold til artikel 340, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF).

Som følge af den offentlige støtte til sagsøgerens konkurrenter i strid med TEUF blev sagsøgerens selskab påført skade i konkurrencemæssig henseende på en sådan måde, der førte til en reduktion af selskabets årsomsætning og en reduktion af selskabets overskud på flere mio. CZK. Henset til den flerårige varighed af den offentlige støtte og til selskabets deraf følgende utilfredsstillende økonomiske situation, blev selskabet erklæret insolvent ved afgørelse truffet af den kompetente ret i Den Tjekkiske Republik.

For det tilfælde, at forordning (EF) nr. 800/2008 (Generel gruppefritagelsesforordning) måtte være lovlig, da påførte støtten, som blev tildelt selektivt og på en diskriminerende måde i forbindelse med OPVI-støtteprogrammet, sagsøgeren en særlig og usædvanlig skade, som i det hele overskred grænserne for den økonomiske risiko, der var forbundet med de økonomiske aktiviteter, som sagsøgerens selskab udfører.

| 2. | Andet anbringende om, at Kommissionen vedtog forordning (EF) nr. 800/2008 af 6. august 2008 (Generel gruppefritagelsesforordning) i en form, der ikke sikrer overholdelse af artikel 107 TEUF.
  Rådet har i medfør af artikel 109 TEUF beføjelse til ved forordning at specificere områder, hvor standardproceduren, hvor Kommissionen vurderer forslaget til statsstøtte og efterprøver dets overensstemmelse med artikel 107 TEUF, ikke finder anvendelse. Rådet vedtog forordning nr. 659/1999 og gav i denne forordning (i overensstemmelse med artikel 108, stk. 4, TEUF) Kommissionen beføjelse til at udstede forordninger med betingelserne for tildeling af statsstøtte uden for standard »ad hoc«-godkendelsesordningen. Kommissionen vedtog forordning nr. 70/2001, derefter forordning nr. 800/2008 og derefter forordning nr. 651/2014 (Generelle gruppefritagelsesforordninger).
  Imidlertid kunne hverken Rådet eller Kommissionen i deres forordninger gå videre end den ramme, der er fastsat i artikel 107 TEUF. Deres rolle må bestå i at fastsætte betingelserne for statsstøtte, således at medlemsstater, der indfører statsstøtte på »undtagne« områder, ikke kunne indføre statsstøtte, der er i strid med princippet om, at der ikke må gribes ind i konkurrencen, selv hvis støtten er undtaget fra standardproceduren for Kommissionen. Dette er endnu en grund til, at Kommissionens overvågning (som fastsat og sikret i TEUF) af støtteordninger efter sin karakter er løbende, at der (i det mindste i teorien) findes procedurer for tilbagesøgning af ulovlig støtte, og at EU stadig betegner sig som en markedsøkonomi, som er en økonomi, der producerer varer og tilvejebringer tjenester, som forbrugerne frivilligt anskaffer sig i bestræbelserne på at optimere forholdet mellem indtægter og udgifter, og ikke varer og tjenester, som fastlægges af politikere eller embedsmænd. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at Kommissionen vedtog forordning (EF) nr. 800/2008 af 6. august 2008 (Generel gruppefritagelsesforordning) i en form, der ikke sikrer overholdelse af artikel 107 TEUF.

Rådet har i medfør af artikel 109 TEUF beføjelse til ved forordning at specificere områder, hvor standardproceduren, hvor Kommissionen vurderer forslaget til statsstøtte og efterprøver dets overensstemmelse med artikel 107 TEUF, ikke finder anvendelse. Rådet vedtog forordning nr. 659/1999 og gav i denne forordning (i overensstemmelse med artikel 108, stk. 4, TEUF) Kommissionen beføjelse til at udstede forordninger med betingelserne for tildeling af statsstøtte uden for standard »ad hoc«-godkendelsesordningen. Kommissionen vedtog forordning nr. 70/2001, derefter forordning nr. 800/2008 og derefter forordning nr. 651/2014 (Generelle gruppefritagelsesforordninger).

Imidlertid kunne hverken Rådet eller Kommissionen i deres forordninger gå videre end den ramme, der er fastsat i artikel 107 TEUF. Deres rolle må bestå i at fastsætte betingelserne for statsstøtte, således at medlemsstater, der indfører statsstøtte på »undtagne« områder, ikke kunne indføre statsstøtte, der er i strid med princippet om, at der ikke må gribes ind i konkurrencen, selv hvis støtten er undtaget fra standardproceduren for Kommissionen. Dette er endnu en grund til, at Kommissionens overvågning (som fastsat og sikret i TEUF) af støtteordninger efter sin karakter er løbende, at der (i det mindste i teorien) findes procedurer for tilbagesøgning af ulovlig støtte, og at EU stadig betegner sig som en markedsøkonomi, som er en økonomi, der producerer varer og tilvejebringer tjenester, som forbrugerne frivilligt anskaffer sig i bestræbelserne på at optimere forholdet mellem indtægter og udgifter, og ikke varer og tjenester, som fastlægges af politikere eller embedsmænd.

| 3. | Tredje anbringende om, at Kommissionen vedtog afgørelsen af 3. december 2007 om det operationelle program (OPVI) i strid med traktaterne og chartret, og at den ikke offentlige gjorde denne afgørelse.
  Kommissionen er den eneste EU-institution, der har kompetence til at kontrollere, at statsstøtte indføres i overensstemmelse med artikel 107 TEUF.
  Kommissionen undersøgte med hensyn til det godkendte operationelle program ikke, om og hvorfor der forelå et markedssvigt, hvilken er en betingelse for indførsel af statsstøtte. Desuden bad Kommissionen ikke Den Tjekkiske Republik om en cost-benefitanalyse, objektivt fastsatte indikatorer, en analyse af indvirkningen på konkurrencen og yderligere forhold, som efter sagsøgerens opfattelse er forudsætninger for indførelse af statsstøtte. Kommissionens afgørelse var derfor ulovlig og i strid med Kommissionens mission. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen vedtog afgørelsen af 3. december 2007 om det operationelle program (OPVI) i strid med traktaterne og chartret, og at den ikke offentlige gjorde denne afgørelse.

Kommissionen er den eneste EU-institution, der har kompetence til at kontrollere, at statsstøtte indføres i overensstemmelse med artikel 107 TEUF.

Kommissionen undersøgte med hensyn til det godkendte operationelle program ikke, om og hvorfor der forelå et markedssvigt, hvilken er en betingelse for indførsel af statsstøtte. Desuden bad Kommissionen ikke Den Tjekkiske Republik om en cost-benefitanalyse, objektivt fastsatte indikatorer, en analyse af indvirkningen på konkurrencen og yderligere forhold, som efter sagsøgerens opfattelse er forudsætninger for indførelse af statsstøtte. Kommissionens afgørelse var derfor ulovlig og i strid med Kommissionens mission.

| 4. | Fjerde anbringende om, at Kommissionen fra sagsøgeren modtog en række klager, herunder detaljerede analyser, der godtgør, at den støtte, der blev indført på grundlag af OPVI, var ulovlig, at Kommissionen ikke handlede i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 659/1999, og at den ikke overholdt princippet om god forvaltning, som sagsøgeren er sikret i henhold til Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Kommissionen afviste at tage stilling til sagsøgerens klager, uden at undersøge dem eller anmode om yderligere dokumenter, idet den ikke »umiddelbart« kunne erkende nogen uregelmæssighed ved indførelsen af OPVI-støtteprogrammet. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om, at Kommissionen fra sagsøgeren modtog en række klager, herunder detaljerede analyser, der godtgør, at den støtte, der blev indført på grundlag af OPVI, var ulovlig, at Kommissionen ikke handlede i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 659/1999, og at den ikke overholdt princippet om god forvaltning, som sagsøgeren er sikret i henhold til Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Kommissionen afviste at tage stilling til sagsøgerens klager, uden at undersøge dem eller anmode om yderligere dokumenter, idet den ikke »umiddelbart« kunne erkende nogen uregelmæssighed ved indførelsen af OPVI-støtteprogrammet.

| 5. | Femte anbringende om, at Den Europæiske Unions Domstol afviste domstolsprøvelse som følge af uforholdsmæssig formalisme.
  Sagsøgeren henvendte sig til Domstolen med en stævning med påstand om annullation af de tre generelle gruppefritagelsesforordninger med den begrundelse, at de tilsidesatte traktaterne og chartret. EU-retsinstanserne afviste i begge instanser sagsøgerens påstand om annullation af de generelle gruppefritagelsesforordninger fra realitetsbehandling. Begrundelsen for afvisningen var manglende overholdelse af den objektive to-månedersfrist, der er fastsat i artikel 263 TEUF. Domstolen forholdt sig ikke på nogen måde til sagens realitet og foretog en udelukkende formalistisk anvendelse af fristen for anlæggelse af søgsmål. Det var imidlertid sagsøgerens opfattelse, at den omstændighed, at Kommissionens kontrolmekanisme ikke fungerede korrekt, først viste sig ved Kommissionens besvarelse af sagsøgerens klager. Sagsøgeren anførte i stævningen, at han var af den opfattelse, at fristen begyndte at løbe fra Kommissionens svar om afvisning af en detaljeret behandling af sagsøgerens klage. |
| --- | --- |

5.

Femte anbringende om, at Den Europæiske Unions Domstol afviste domstolsprøvelse som følge af uforholdsmæssig formalisme.

Sagsøgeren henvendte sig til Domstolen med en stævning med påstand om annullation af de tre generelle gruppefritagelsesforordninger med den begrundelse, at de tilsidesatte traktaterne og chartret. EU-retsinstanserne afviste i begge instanser sagsøgerens påstand om annullation af de generelle gruppefritagelsesforordninger fra realitetsbehandling. Begrundelsen for afvisningen var manglende overholdelse af den objektive to-månedersfrist, der er fastsat i artikel 263 TEUF. Domstolen forholdt sig ikke på nogen måde til sagens realitet og foretog en udelukkende formalistisk anvendelse af fristen for anlæggelse af søgsmål. Det var imidlertid sagsøgerens opfattelse, at den omstændighed, at Kommissionens kontrolmekanisme ikke fungerede korrekt, først viste sig ved Kommissionens besvarelse af sagsøgerens klager. Sagsøgeren anførte i stævningen, at han var af den opfattelse, at fristen begyndte at løbe fra Kommissionens svar om afvisning af en detaljeret behandling af sagsøgerens klage.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/44 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/44

---

Sag anlagt den 20. februar 2020 — Sciessent mod Kommissionen

(Sag T-123/20)

(2020/C 161/56)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Sciessent LLC (Beverly, Massachusetts, De Forenede Stater) (ved advokaterne K. Van Maldegem og P. Sellar og solicitor V. McElwee)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2019/1973 af 27. november 2019 om ikke at godkende sølvkobberzeolit som et eksisterende aktivstof til anvendelse i biocidholdige produkter af produkttype 2 og 7 (1) annulleres. |
| --- | --- |

—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2019/1973 af 27. november 2019 om ikke at godkende sølvkobberzeolit som et eksisterende aktivstof til anvendelse i biocidholdige produkter af produkttype 2 og 7 (1) annulleres.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.

| 1. | Første anbringende om tilsidesættelse af en retsregel vedrørende anvendelsen af traktaterne og af artikel 4 og 19 i forordning (EU) nr. 528/2012 (2)







  — | Kommissionen nåede, idet den lagde udtalelser fra udvalget for biocidholdige produkter (UBP) om godkendelse af aktivstoffet sølvkobberzeolit for produkttype 2 og 7 til grund, den konklusion, at stoffet ikke kunne godkendes, da der ikke var påvist tilstrækkelig effektivitet. Efter sagsøgerens opfattelse blev effektivitetsvurderingen imidlertid ulovligt foretaget med henvisning til en behandlet artikel. Det gøres gældende, at sagsøgte ved sin vurdering af og konklusion vedrørende stoffets effektivitet har fortolket og anvendt den relevante lovgivning forkert, da den vurderede sølvkobberzeolits effektivitet. |
| --- | --- | --- |

1.

—

Kommissionen nåede, idet den lagde udtalelser fra udvalget for biocidholdige produkter (UBP) om godkendelse af aktivstoffet sølvkobberzeolit for produkttype 2 og 7 til grund, den konklusion, at stoffet ikke kunne godkendes, da der ikke var påvist tilstrækkelig effektivitet. Efter sagsøgerens opfattelse blev effektivitetsvurderingen imidlertid ulovligt foretaget med henvisning til en behandlet artikel. Det gøres gældende, at sagsøgte ved sin vurdering af og konklusion vedrørende stoffets effektivitet har fortolket og anvendt den relevante lovgivning forkert, da den vurderede sølvkobberzeolits effektivitet.

| 2. | Andet anbringende om manglende kompetence — tilsidesættelse af artikel 290 TEUF og artikel 4 og 19 i forordning (EU) nr. 528/2012






  — | Begrundelsen for, at sølvkobberzeolit ikke blev godkendt ved den anfægtede retsakt, var den angiveligt utilstrækkelige effektivitet af den behandlede artikel, hvori det blev brugt. Sagsøgeren har imidlertid gjort gældende, at de eneste kriterier, sagsøgte lovligt kunne tage i betragtning, var de, der er opregnet i artikel 4 og 19 i forordning (EU) nr. 528/2012. Disse kriterier omfatter ikke den behandlede artikels effektivitet, idet denne vurdering er overladt til det andet, efterfølgende trin i godkendelsen af det biocidholdige produkt på medlemsstatsniveau. Set i lyset af den omstændighed, at netop denne vurdering blev foretaget af sagsøgte for at begrunde, at sølvkobberzeolit ikke blev godkendt, hvilket betyder, at sagsøgte gik langt ud over de beføjelser, der er delegeret til Kommissionen i henhold til forordning (EU) nr. 528/2012, har sagsøgte tilsidesat traktatens artikel 290 og denne forordnings artikel 4 og 19. |
| --- | --- | --- |

2.

—

Begrundelsen for, at sølvkobberzeolit ikke blev godkendt ved den anfægtede retsakt, var den angiveligt utilstrækkelige effektivitet af den behandlede artikel, hvori det blev brugt. Sagsøgeren har imidlertid gjort gældende, at de eneste kriterier, sagsøgte lovligt kunne tage i betragtning, var de, der er opregnet i artikel 4 og 19 i forordning (EU) nr. 528/2012. Disse kriterier omfatter ikke den behandlede artikels effektivitet, idet denne vurdering er overladt til det andet, efterfølgende trin i godkendelsen af det biocidholdige produkt på medlemsstatsniveau. Set i lyset af den omstændighed, at netop denne vurdering blev foretaget af sagsøgte for at begrunde, at sølvkobberzeolit ikke blev godkendt, hvilket betyder, at sagsøgte gik langt ud over de beføjelser, der er delegeret til Kommissionen i henhold til forordning (EU) nr. 528/2012, har sagsøgte tilsidesat traktatens artikel 290 og denne forordnings artikel 4 og 19.

| 3. | Tredje anbringende om tilsidesættelse af en retsregel vedrørende anvendelsen af traktaterne — princippet om forbud mod forskelsbehandling






  — | Sagsøgerens stof er blevet behandlet anderledes end andre stoffer, der anvendes til de samme produkttyper 2 og 7, uden at sagsøgte objektivt har begrundet, hvorfor sølvkobberzeolit skulle behandles anderledes end disse stoffer, som alle var genstand for de samme bedømmelsesregler i henhold til forordning (EU) nr. 528/2012 (og direktiv 98/8/EF (3)) for de samme produkttyper. |
| --- | --- | --- |

3.

—

Sagsøgerens stof er blevet behandlet anderledes end andre stoffer, der anvendes til de samme produkttyper 2 og 7, uden at sagsøgte objektivt har begrundet, hvorfor sølvkobberzeolit skulle behandles anderledes end disse stoffer, som alle var genstand for de samme bedømmelsesregler i henhold til forordning (EU) nr. 528/2012 (og direktiv 98/8/EF (3)) for de samme produkttyper.

| 4. | Fjerde anbringende om tilsidesættelse af en retsregel vedrørende anvendelsen af traktaterne — retssikkerhedsprincippet






  — | Sagsøgte har fremsendt en åben skrivelse til UBP, som var udfærdiget med henblik på at forklare, hvorledes de retlige rammer for effektivitetsvurderingen og behandlede artikler i henhold til forordning (EU) nr. 528/2012 skulle forstås og anvendes. Sagsøgeren lagde indholdet af denne skrivelse, som bekræftede den klare retstilstand, til grund, og sagsøgeren havde berettigede forventninger vedrørende stoffets godkendelse. Som følge deraf tilsidesatte den anfægtede retsakt princippet om den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet. |
| --- | --- | --- |

4.

—

Sagsøgte har fremsendt en åben skrivelse til UBP, som var udfærdiget med henblik på at forklare, hvorledes de retlige rammer for effektivitetsvurderingen og behandlede artikler i henhold til forordning (EU) nr. 528/2012 skulle forstås og anvendes. Sagsøgeren lagde indholdet af denne skrivelse, som bekræftede den klare retstilstand, til grund, og sagsøgeren havde berettigede forventninger vedrørende stoffets godkendelse. Som følge deraf tilsidesatte den anfægtede retsakt princippet om den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet.

---

(1)  EUT 2019, L 307, s. 58.

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 528/2012 af 22.5.2012 om tilgængeliggørelse på markedet og anvendelse af biocidholdige produkter (EUT 2012, L 167, s. 1).

(3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF af 16.2.1998 om markedsføring af biocidholdige produkter (EFT 1998, L 123, s. 1).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/45 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/45

---

Sag anlagt den 27. februar 2020 — IR mod Kommissionen

(Sag T-131/20)

(2020/C 161/57)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: IR (ved advokaterne S. Pappas og A. Pappas)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Den afgørelse fra generaldirektøren for beskæftigelse, sociale anliggender, arbejdsmarkedsforhold og inklusion, der er indeholdt i e-mail af 2. juli 2019 fra den kompetente HR forretningskorrespondent, hvorved der blev givet afslag på anmodningen fra Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (Cedefop) om en tredje fornyelse af sagsøgerens udstationering, annulleres. |
| --- | --- |

—

Den afgørelse fra generaldirektøren for beskæftigelse, sociale anliggender, arbejdsmarkedsforhold og inklusion, der er indeholdt i e-mail af 2. juli 2019 fra den kompetente HR forretningskorrespondent, hvorved der blev givet afslag på anmodningen fra Det Europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse (Cedefop) om en tredje fornyelse af sagsøgerens udstationering, annulleres.

| — | Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 23. januar 2020, hvorved der blev givet afslag på den klage, sagsøgeren havde indgivet i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 90, stk. 2, annulleres. |
| --- | --- |

—

Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 23. januar 2020, hvorved der blev givet afslag på den klage, sagsøgeren havde indgivet i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 90, stk. 2, annulleres.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat fire anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at den administrative procedure var behæftet med uregelmæssigheder, og ikke førte til en passende undersøgelse af den anfægtede afgørelse af 2. juli 2019 fra ansættelsesmyndighedens side. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at den administrative procedure var behæftet med uregelmæssigheder, og ikke førte til en passende undersøgelse af den anfægtede afgørelse af 2. juli 2019 fra ansættelsesmyndighedens side.

| 2. | Andet anbringende om en væsentlig og proceduremæssig tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 38. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om en væsentlig og proceduremæssig tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 38.

| 3. | Tredje anbringende om en tilsidesættelse af det almindelige princip om pligten til at vise omhu, som er en del af retten til god forvaltning, henset til den manglende hensyntagen til alle sagens faktiske omstændigheder og den manglende begrundelse. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om en tilsidesættelse af det almindelige princip om pligten til at vise omhu, som er en del af retten til god forvaltning, henset til den manglende hensyntagen til alle sagens faktiske omstændigheder og den manglende begrundelse.

| 4. | Fjerde anbringende om en tilsidesættelse af den ret til beskyttelse af familien, som er fastsat i artikel 33 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. |
| --- | --- |

4.

Fjerde anbringende om en tilsidesættelse af den ret til beskyttelse af familien, som er fastsat i artikel 33 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/46 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/46

---

Sag anlagt den 28. februar 2020 — NEC Oncoimmunity mod EASME

(Sag T-132/20)

(2020/C 161/58)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: NEC Oncoimmunity A/S (Oslo, Norge) (ved advokaterne T. Nordby, R. Bråthen og O. Brouwer)

Sagsøgt: Forvaltningsorganet for Små og Mellemstore Virksomheder (EASME)

Sagsøgerens påstande

| — | Principalt i henhold til artikel 267 TEUF:






  — | Den anfægtede afgørelse (afgørelse af 16.12.2019 om ophævelse af sagsøgerens deltagelse i procedure H2020/EIC/SMEInst-2018-2020-2 vedrørende MEDIVAC(850078) projektet) annulleres. |
| --- | --- | --- |

—

Principalt i henhold til artikel 267 TEUF:

—

Den anfægtede afgørelse (afgørelse af 16.12.2019 om ophævelse af sagsøgerens deltagelse i procedure H2020/EIC/SMEInst-2018-2020-2 vedrørende MEDIVAC(850078) projektet) annulleres.

| — | EASME tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger, herunder eventuelle intervenerende parters omkostninger. |
| --- | --- |

—

EASME tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger, herunder eventuelle intervenerende parters omkostninger.

| — | Subsidiært i henhold til artikel 272 TEUF:






  — | Det fastslås, at den anfægtede afgørelse er i strid med sagsøgtes kontraktmæssige forpligtelser. |
| --- | --- | --- |

—

Subsidiært i henhold til artikel 272 TEUF:

—

Det fastslås, at den anfægtede afgørelse er i strid med sagsøgtes kontraktmæssige forpligtelser.

| — | EASME tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger, herunder eventuelle intervenerende parters omkostninger. |
| --- | --- |

—

EASME tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger, herunder eventuelle intervenerende parters omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat tre anbringender til støtte for sine påstande i henhold til artikel 267 TEUF og et enkelt anbringende til støtte for sine påstande i henhold til artikel 272 TEUF.

| 1. | Første anbringende i henhold til artikel 267 TEUF om, at sagsøgte har begået en retlig fejl og foretaget en urigtig anvendelse af støtteberettigelseskriterierne for tilskud i forbindelse med SMV-instrumentet som fastsat i henhold til forordning nr. 1290/2013 (1). |
| --- | --- |

1.

Første anbringende i henhold til artikel 267 TEUF om, at sagsøgte har begået en retlig fejl og foretaget en urigtig anvendelse af støtteberettigelseskriterierne for tilskud i forbindelse med SMV-instrumentet som fastsat i henhold til forordning nr. 1290/2013 (1).

| 2. | Andet anbringende i henhold til artikel 263 TEUF om, at sagsøgte har begået en retlig fejl, idet den anfægtede afgørelse udgør en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende i henhold til artikel 263 TEUF om, at sagsøgte har begået en retlig fejl, idet den anfægtede afgørelse udgør en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet.

| 3. | Tredje anbringende i henhold til artikel 263 TEUF om, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende i henhold til artikel 263 TEUF om, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

| 4. | Et enkelt anbringende i henhold til artikel 272 TEUF om, at den anfægtede afgørelse, navnlig på grund af den konstaterede urigtige fortolkning af gældende ret og diskriminerende praksis, ligeledes fører til en fejlagtig fortolkning og misligholdelse af de kontraktmæssige forpligtelser over for sagsøgeren. |
| --- | --- |

4.

Et enkelt anbringende i henhold til artikel 272 TEUF om, at den anfægtede afgørelse, navnlig på grund af den konstaterede urigtige fortolkning af gældende ret og diskriminerende praksis, ligeledes fører til en fejlagtig fortolkning og misligholdelse af de kontraktmæssige forpligtelser over for sagsøgeren.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 11.12.2013 om reglerne for deltagelse og formidling i »Horisont 2020 — rammeprogram for forskning og innovation (2014-2020)« og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1906/2006 (EUT 2013, L 347, s. 81).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/47 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/47

---

Sag anlagt den 27. februar 2020 — Huhtamaki mod Kommissionen

(Sag T-134/20)

(2020/C 161/59)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Huhtamaki Sàrl (Senningerberg, Luxembourg) (ved advokaterne M. Struys og F. Pili)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionens afgørelse af 18. december 2019 truffet i henhold til artikel 4 i gennemførelsesbestemmelserne til forordning (EF) nr. 1049/2001 (1), hvorved der blev givet afslag på sagsøgerens genfremsatte begæring af 13. november 2019 om aktindsigt i henhold til denne forordning, annulleres. |
| --- | --- |

—

Kommissionens afgørelse af 18. december 2019 truffet i henhold til artikel 4 i gennemførelsesbestemmelserne til forordning (EF) nr. 1049/2001 (1), hvorved der blev givet afslag på sagsøgerens genfremsatte begæring af 13. november 2019 om aktindsigt i henhold til denne forordning, annulleres.

| — | Kommissionen pålægges at give sagsøgeren aktindsigt i de ikke-fortrolige udgaver af det dokument med navnene på de begunstigede af skatteafgørelser, som Luxembourg fremsendte den 22. december 2014 som svar på Kommissionens skrivelse af 19. juni 2013, hvortil der henvises i punkt 4 i Kommissionens afgørelse af 7. marts 2019 om indledning af en formel undersøgelsesprocedure i statsstøttesag SA.50400 (2019/NN-2) — Luxembourg — Mulig statsstøtte, og de skatteafgørelser truffet af skatteforvaltningen i Luxembourg, som Kommissionen har henvist til i punkt 4 og 7 i ovennævnte afgørelse af 7. marts 2019. |
| --- | --- |

—

Kommissionen pålægges at give sagsøgeren aktindsigt i de ikke-fortrolige udgaver af det dokument med navnene på de begunstigede af skatteafgørelser, som Luxembourg fremsendte den 22. december 2014 som svar på Kommissionens skrivelse af 19. juni 2013, hvortil der henvises i punkt 4 i Kommissionens afgørelse af 7. marts 2019 om indledning af en formel undersøgelsesprocedure i statsstøttesag SA.50400 (2019/NN-2) — Luxembourg — Mulig statsstøtte, og de skatteafgørelser truffet af skatteforvaltningen i Luxembourg, som Kommissionen har henvist til i punkt 4 og 7 i ovennævnte afgørelse af 7. marts 2019.

| — | Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat tre anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at Kommissionen begik en retlig fejl ved at antage, at den generelle formodning for afslag på aktindsigt, som er fastsat i retspraksis, gælder for sagsøgerens begæring om aktindsigt i de ønskede dokumenter. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at Kommissionen begik en retlig fejl ved at antage, at den generelle formodning for afslag på aktindsigt, som er fastsat i retspraksis, gælder for sagsøgerens begæring om aktindsigt i de ønskede dokumenter.

| 2. | Andet anbringende om, at det forhold, at der — såfremt det antages, at formodningen for afslag på aktindsigt gælder i den foreliggende sag (hvilket ikke er tilfældet) — ikke kan påføres de interesser, som beskyttes ved artikel 4, stk. 2, første og tredje led, i forordning nr. 1049/2001, nogen skade, afkræfter anvendelsen af denne formodning (det andet anbringendes første led). Sagsøgeren gør desuden gældende, at anvendelsen af denne formodning under alle omstændigheder vil blive tilbagevist, eftersom der er mere tungtvejende offentlige interesser, der begrunder udbredelsen af de ønskede dokumenter (det andet anbringendes andet led). |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at det forhold, at der — såfremt det antages, at formodningen for afslag på aktindsigt gælder i den foreliggende sag (hvilket ikke er tilfældet) — ikke kan påføres de interesser, som beskyttes ved artikel 4, stk. 2, første og tredje led, i forordning nr. 1049/2001, nogen skade, afkræfter anvendelsen af denne formodning (det andet anbringendes første led). Sagsøgeren gør desuden gældende, at anvendelsen af denne formodning under alle omstændigheder vil blive tilbagevist, eftersom der er mere tungtvejende offentlige interesser, der begrunder udbredelsen af de ønskede dokumenter (det andet anbringendes andet led).

| 3. | Tredje anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat begrundelseskravene i artikel 296 TEUF og sagsøgerens ret til god forvaltning i henhold til artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat begrundelseskravene i artikel 296 TEUF og sagsøgerens ret til god forvaltning i henhold til artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

---

(1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT 2001, L 145, s. 43).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/48 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/48

---

Sag anlagt den 28. februar 2020 — Vulkano Research and Development mod EUIPO — Ega (EGA Master)

(Sag T-135/20)

(2020/C 161/60)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Vulkano Research and Development, SL (Vitoria-Gasteiz, Spanien) (ved advokaterne V. Wellens og C. Schellekens)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Ega sp. z o.o. sp.k. (Starogard Gdański, Polen)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Vulkano Research and Development, SL

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket EGA Master — registreringsansøgning nr. 5 835 558

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 13. december 2019 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1038/2018-1)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres med undtagelse af konklusionen heri, hvorefter det anfægtede EU-varemærke skal opretholdes for varerne »uædle metaller og legeringer heraf« i klasse 6. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres med undtagelse af konklusionen heri, hvorefter det anfægtede EU-varemærke skal opretholdes for varerne »uædle metaller og legeringer heraf« i klasse 6.

| — | EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001

| — | Åbenbart manglende begrundelse i den anfægtede afgørelse. |
| --- | --- |

—

Åbenbart manglende begrundelse i den anfægtede afgørelse.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/49 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/49

---

Sag anlagt den 2. marts 2020 — Ardex mod EUIPO — Chen (ArtiX PAINTS)

(Sag T-136/20)

(2020/C 161/61)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Ardex GmbH (Witten, Tyskland) (ved advokat C. Becker)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Lian Chen (Seseña Nuevo, Spanien)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Lian Chen

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket ArtiX PAINTS — registreringsansøgning nr. 16 825 614

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 18. november 2019 af Anden Appelkammer ved EUIPO (sag R 2503/2018-2)

Påstande

| — | Den anfægtede afgørelse annulleres. |
| --- | --- |

—

Den anfægtede afgørelse annulleres.

| — | EUIPO og den anden part tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

EUIPO og den anden part tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

| — | Tilsidesættelse af artikel 24 i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2018/626 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 24 i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2018/626

| — | Tilsidesættelse af bestemmelserne om sagsbehandlingen i artikel 7, stk. 1, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2018/625 |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af bestemmelserne om sagsbehandlingen i artikel 7, stk. 1, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2018/625

| — | Tilsidesættelse af princippet om retten til at blive hørt |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af princippet om retten til at blive hørt

| — | Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001. |
| --- | --- |

—

Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001.

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/49 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/49

---

Sag anlagt den 26. februar 2020 — Applia mod Kommissionen

(Sag T-139/20)

(2020/C 161/62)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Applia — Home Appliance Europe (Woluwe-Saint-Lambert, Belgien) (ved advokaterne Y. Desmedt, L. Salernitano og K. Olsthoorn)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Følgende dele af den anfægtede retsakt annulleres: (i) Punkt 1, litra b), og punkt 2, litra b), i bilag VI for så vidt angår den del, hvor det anføres, at »[d]isse oplysninger betragtes som de oplyste værdier med henblik på kontrolproceduren i bilag IX«, (ii) afsnit 2, litra a), i bilag IX for så vidt angår den del, hvori det anføres, at »oplyste værdier« svarer til »værdierne i den tekniske dokumentation«, og (iii) afsnit 2, litra b), i bilag IX. |
| --- | --- |

—

Følgende dele af den anfægtede retsakt annulleres: (i) Punkt 1, litra b), og punkt 2, litra b), i bilag VI for så vidt angår den del, hvor det anføres, at »[d]isse oplysninger betragtes som de oplyste værdier med henblik på kontrolproceduren i bilag IX«, (ii) afsnit 2, litra a), i bilag IX for så vidt angår den del, hvori det anføres, at »oplyste værdier« svarer til »værdierne i den tekniske dokumentation«, og (iii) afsnit 2, litra b), i bilag IX.

| — | Tabel 9 i bilag IX om »Verifikationstolerancer« annulleres for så vidt angår den del, hvor den indeholder parametre, som er omfattet af bilag VI og ikke opregnet i bilag V, nemlig: »EW, full, EW,1⁄2, EW,1⁄4, EWD, full, EWD,1⁄2« og »WW, full, WW,1⁄2 WW, 1⁄4, WWD, full, og WWD,1⁄2«. |
| --- | --- |

—

Tabel 9 i bilag IX om »Verifikationstolerancer« annulleres for så vidt angår den del, hvor den indeholder parametre, som er omfattet af bilag VI og ikke opregnet i bilag V, nemlig: »EW, full, EW,1⁄2, EW,1⁄4, EWD, full, EWD,1⁄2« og »WW, full, WW,1⁄2 WW, 1⁄4, WWD, full, og WWD,1⁄2«.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har i sin stævning nedlagt påstand om annullation af Kommissionens delegerede forordning 2019/2014 (1).

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter rammeforordningens (2) artikel 3, 12 og 16, og at Kommissionen handlede ultra vires, idet den indførte usammenhængende krav med hensyn til den tekniske dokumentation, som leverandører skal indlæse i databasen, og den kontrolprocedure, markedsovervågningsmyndighederne er berettigede til at foretage. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter rammeforordningens (2) artikel 3, 12 og 16, og at Kommissionen handlede ultra vires, idet den indførte usammenhængende krav med hensyn til den tekniske dokumentation, som leverandører skal indlæse i databasen, og den kontrolprocedure, markedsovervågningsmyndighederne er berettigede til at foretage.

| 2. | Andet anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og ligebehandlingsprincippet, fordi den ikke fastsætter en klar og entydig lovgivningsmæssig ramme og derved gør det umuligt for leverandørerne at fastslå deres pligter med hensyn til de data, der skal fremlægges i den tekniske dokumentation, og den kontrolprocedure, der finder anvendelse ved vurderingen af nøjagtigheden af disse data. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og ligebehandlingsprincippet, fordi den ikke fastsætter en klar og entydig lovgivningsmæssig ramme og derved gør det umuligt for leverandørerne at fastslå deres pligter med hensyn til de data, der skal fremlægges i den tekniske dokumentation, og den kontrolprocedure, der finder anvendelse ved vurderingen af nøjagtigheden af disse data.

---

(1)  Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/2014 af 11.3.2019 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1369 for så vidt angår energimærkning af husholdningsvaskemaskiner og husholdningsvaske/tørremaskiner og om ophævelse af Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1061/2010 og Kommissionens direktiv 96/60/EF (EUT 2019, L 315, s. 29).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1369 af 4.7.2017 om opstilling af rammer for energimærkning og om ophævelse af direktiv 2010/30/EU (EUT 2017, L 198, s. 1).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/50 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/50

---

Sag anlagt den 26. februar 2020 — Applia mod Kommissionen

(Sag T-140/20)

(2020/C 161/63)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Applia — Home Appliance Europe (Woluwe-Saint-Lambert, Belgien) (ved advokaterne Y. Desmedt, L. Salernitano og K. Olsthoorn)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Følgende dele af den anfægtede retsakt annulleres: i) artikel 1, nr. 42), i bilag I med definitionen af »oplyst værdi«; ii) den del af afsnit 2, punkt 2, litra a), i bilag IX, hvor det anføres, at »oplyste værdier« svarer til »værdierne i den tekniske dokumentation«, og iii) afsnit 2, punkt 2, litra b), i bilag IX. |
| --- | --- |

—

Følgende dele af den anfægtede retsakt annulleres: i) artikel 1, nr. 42), i bilag I med definitionen af »oplyst værdi«; ii) den del af afsnit 2, punkt 2, litra a), i bilag IX, hvor det anføres, at »oplyste værdier« svarer til »værdierne i den tekniske dokumentation«, og iii) afsnit 2, punkt 2, litra b), i bilag IX.

| — | Den del af tabel 9 om »Verifikationstolerancer« i bilag IX, som indeholder parametre, der er omfattet af bilag VI, og som ikke er opført i bilag V, nemlig »Samlet netspændingslysudbytte ηTM«, »Lysstrømsvedligeholdelsesfaktor (for FL og HID)«, »Overlevelsesfaktor (for FL og HID)« og »Spektral renhed«. |
| --- | --- |

—

Den del af tabel 9 om »Verifikationstolerancer« i bilag IX, som indeholder parametre, der er omfattet af bilag VI, og som ikke er opført i bilag V, nemlig »Samlet netspændingslysudbytte ηTM«, »Lysstrømsvedligeholdelsesfaktor (for FL og HID)«, »Overlevelsesfaktor (for FL og HID)« og »Spektral renhed«.

| — | Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren med sit søgsmål nedlagt påstand om annullation af Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/2015 (1).

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter rammeforordningens (2) artikel 3, 12 og 16, og om, at Kommissionen har handlet ultra vires, idet den har indført usammenhængende krav med hensyn til den tekniske dokumentation, som leverandører skal uploade til databasen, og den kontrolprocedure, som markedsovervågningsmyndighederne er bemyndigede til at foretage. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter rammeforordningens (2) artikel 3, 12 og 16, og om, at Kommissionen har handlet ultra vires, idet den har indført usammenhængende krav med hensyn til den tekniske dokumentation, som leverandører skal uploade til databasen, og den kontrolprocedure, som markedsovervågningsmyndighederne er bemyndigede til at foretage.

| 2. | Andet anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og ligebehandlingsprincippet, idet den ikke fastsætter en klar og utvetydig lovgivningsmæssig ramme, men gør det umuligt for leverandørerne at afgøre, hvilke forpligtelser de har med hensyn til data, som skal gives i den tekniske dokumentation, og hvilken kontrolprocedure der finder anvendelse ved vurderingen af dataenes nøjagtighed. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og ligebehandlingsprincippet, idet den ikke fastsætter en klar og utvetydig lovgivningsmæssig ramme, men gør det umuligt for leverandørerne at afgøre, hvilke forpligtelser de har med hensyn til data, som skal gives i den tekniske dokumentation, og hvilken kontrolprocedure der finder anvendelse ved vurderingen af dataenes nøjagtighed.

---

(1)  Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/2015 af 11.3.2019 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1369 for så vidt angår energimærkning af lyskilder og om ophævelse af Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 874/2012 (EUT 2019, L 315, s. 68).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1369 af 4.7.2017 om opstilling af rammer for energimærkning og om ophævelse af direktiv 2010/30/EU (EUT 2017, L 198, s. 1).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/51 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/51

---

Sag anlagt den 26. februar 2020 — Applia mod Kommissionen

(Sag T-141/20)

(2020/C 161/64)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Applia — Home Appliance Europe (Woluwe-Saint-Lambert, Belgien) (ved advokaterne Y. Desmedt, L. Salernitano og K. Olsthoorn)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Følgende dele af den anfægtede retsakt annulleres: (i) Afsnit 3, punkt 2, litra a), i bilag IX for så vidt angår den del, hvori det anføres, at »oplyste værdier« svarer til »værdierne i den tekniske dokumentation«, og (ii) afsnit 3, punkt 2, litra b), i bilag IX. |
| --- | --- |

—

Følgende dele af den anfægtede retsakt annulleres: (i) Afsnit 3, punkt 2, litra a), i bilag IX for så vidt angår den del, hvori det anføres, at »oplyste værdier« svarer til »værdierne i den tekniske dokumentation«, og (ii) afsnit 3, punkt 2, litra b), i bilag IX.

| — | Tabel 8 i bilag IX om »Verifikationstolerancer for målte parametre« annulleres for så vidt angår den del, hvor den indeholder parametre, som er omfattet af bilag VI og ikke opregnet i bilag V, nemlig: »E16, E32« and »Eaux«. |
| --- | --- |

—

Tabel 8 i bilag IX om »Verifikationstolerancer for målte parametre« annulleres for så vidt angår den del, hvor den indeholder parametre, som er omfattet af bilag VI og ikke opregnet i bilag V, nemlig: »E16, E32« and »Eaux«.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har i sin stævning nedlagt påstand om annullation af Kommissionens delegerede forordning 2019/2016 (1).

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter rammeforordningens (2) artikel 3, 12 og 16, og at Kommissionen handlede ultra vires, idet den indførte usammenhængende krav med hensyn til den tekniske dokumentation, som leverandører skal indlæse i databasen, og den kontrolprocedure, markedsovervågningsmyndighederne er berettigede til at foretage. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter rammeforordningens (2) artikel 3, 12 og 16, og at Kommissionen handlede ultra vires, idet den indførte usammenhængende krav med hensyn til den tekniske dokumentation, som leverandører skal indlæse i databasen, og den kontrolprocedure, markedsovervågningsmyndighederne er berettigede til at foretage.

| 2. | Andet anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og ligebehandlingsprincippet, fordi den ikke fastsætter en klar og entydig lovgivningsmæssig ramme og derved gør det umuligt for leverandørerne at fastslå deres pligter med hensyn til de data, der skal fremlægges i den tekniske dokumentation, og den kontrolprocedure, der finder anvendelse ved vurderingen af nøjagtigheden af disse data. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og ligebehandlingsprincippet, fordi den ikke fastsætter en klar og entydig lovgivningsmæssig ramme og derved gør det umuligt for leverandørerne at fastslå deres pligter med hensyn til de data, der skal fremlægges i den tekniske dokumentation, og den kontrolprocedure, der finder anvendelse ved vurderingen af nøjagtigheden af disse data.

---

(1)  Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/2016 af 11.3.2019 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1369 for så vidt angår energimærkning af køle/fryseapparater og om ophævelse af Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1060/2010 (EUT 2019, L 315, s. 102).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1369 af 4. juli 2017 om opstilling af rammer for energimærkning og om ophævelse af direktiv 2010/30/EU (EUT 2017, L 198, s. 1).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/52 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/52

---

Sag anlagt den 26. februar 2020 — Applia mod Kommissionen

(Sag T-142/20)

(2020/C 161/65)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Applia — Home Appliance Europe (Woluwe-Saint-Lambert, Belgien) (ved advokaterne Y. Desmedt, L. Salernitano og K. Olsthoorn)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Følgende dele af den anfægtede retsakt annulleres: (i) Artikel 1, litra b), i bilag VI for så vidt angår den del, hvor det anføres, at »[d]isse oplysninger betragtes som de oplyste værdier med henblik på kontrolproceduren i bilag IX«, (ii) afsnit 3, punkt 2, litra a), i bilag IX for så vidt angår den del, hvori det anføres, at »oplyste værdier« svarer til »værdierne i den tekniske dokumentation«, og (iii) afsnit 3, punkt 2, litra b), i bilag IX. |
| --- | --- |

—

Følgende dele af den anfægtede retsakt annulleres: (i) Artikel 1, litra b), i bilag VI for så vidt angår den del, hvor det anføres, at »[d]isse oplysninger betragtes som de oplyste værdier med henblik på kontrolproceduren i bilag IX«, (ii) afsnit 3, punkt 2, litra a), i bilag IX for så vidt angår den del, hvori det anføres, at »oplyste værdier« svarer til »værdierne i den tekniske dokumentation«, og (iii) afsnit 3, punkt 2, litra b), i bilag IX.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har i sin stævning nedlagt påstand om annullation af Kommissionens delegerede forordning 2019/2017 (1).

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter rammeforordningens (2) artikel 3, 12 og 16, og at Kommissionen handlede ultra vires, idet den indførte usammenhængende krav med hensyn til den tekniske dokumentation, som leverandører skal indlæse i databasen, og den kontrolprocedure, markedsovervågningsmyndighederne er berettigede til at foretage. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter rammeforordningens (2) artikel 3, 12 og 16, og at Kommissionen handlede ultra vires, idet den indførte usammenhængende krav med hensyn til den tekniske dokumentation, som leverandører skal indlæse i databasen, og den kontrolprocedure, markedsovervågningsmyndighederne er berettigede til at foretage.

| 2. | Andet anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og ligebehandlingsprincippet, fordi den ikke fastsætter en klar og entydig lovgivningsmæssig ramme og derved gør det umuligt for leverandørerne at fastslå deres pligter med hensyn til de data, der skal fremlægges i den tekniske dokumentation, og den kontrolprocedure, der finder anvendelse ved vurderingen af nøjagtigheden af disse data. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at den anfægtede retsakt tilsidesætter retssikkerhedsprincippet og ligebehandlingsprincippet, fordi den ikke fastsætter en klar og entydig lovgivningsmæssig ramme og derved gør det umuligt for leverandørerne at fastslå deres pligter med hensyn til de data, der skal fremlægges i den tekniske dokumentation, og den kontrolprocedure, der finder anvendelse ved vurderingen af nøjagtigheden af disse data.

---

(1)  Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/2017 af 11.3.2019 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1369 for så vidt angår energimærkning af husholdningsopvaskemaskiner og om ophævelse af Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1059/2010 (EUT 2019, L 315, s. 134).

(2)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1369 af 4. juli 2017 om opstilling af rammer for energimærkning og om ophævelse af direktiv 2010/30/EU (EUT 2017, L 198, s. 1).

---

| 11.5.2020 | DA | Den Europæiske Unions Tidende | C 161/53 |
| --- | --- | --- | --- |

11.5.2020

DA

Den Europæiske Unions Tidende

C 161/53

---

Sag anlagt den 5. marts 2020 — Guangxi Xin Fu Yuan mod Kommissionen

(Sag T-144/20)

(2020/C 161/66)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Guangxi Xin Fu Yuan Co. Ltd (Bobai, Kina) (ved advokaterne J. Cornelis og T. Zuber)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

| — | Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2019/2131 af 28. november 2019 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) 2019/1198 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af bordservice og køkkenartikler af keramisk materiale med oprindelse i Folkerepublikken Kina efter en udløbsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 annulleres. |
| --- | --- |

—

Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2019/2131 af 28. november 2019 om ændring af gennemførelsesforordning (EU) 2019/1198 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af bordservice og køkkenartikler af keramisk materiale med oprindelse i Folkerepublikken Kina efter en udløbsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 annulleres.

| — | Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne. |
| --- | --- |

—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat tre anbringender.

| 1. | Første anbringende om, at Kommissionen tilsidesatte artikel 13, stk. 3, sammenholdt med artikel 5, stk. 10 og 11, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8. juni 2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (herefter »grundforordningen«), samt artikel 6.1, 6.2 og 12.1 i WTO’s antidumpingaftale, princippet om forbud mod forskelsbehandling og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet den ikke optog sagsøgeren på den udtømmende liste over de berørte eksportører i den forordning, der indledte antiomgåelsesundersøgelsen, og ved derefter at udvide undersøgelsens formål til ligeledes at omfatte sagsøgeren. |
| --- | --- |

1.

Første anbringende om, at Kommissionen tilsidesatte artikel 13, stk. 3, sammenholdt med artikel 5, stk. 10 og 11, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8. juni 2016 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (herefter »grundforordningen«), samt artikel 6.1, 6.2 og 12.1 i WTO’s antidumpingaftale, princippet om forbud mod forskelsbehandling og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet den ikke optog sagsøgeren på den udtømmende liste over de berørte eksportører i den forordning, der indledte antiomgåelsesundersøgelsen, og ved derefter at udvide undersøgelsens formål til ligeledes at omfatte sagsøgeren.

| 2. | Andet anbringende om, at Kommissionen savnede retsgrundlag for at inkludere sagsøgeren i den anfægtede forordning, idet grundforordningens artikel 13, stk. 3, ikke omfatter antiomgåelsesforanstaltninger støttet på den blotte risiko for omgåelse og endvidere kræver, at al berørt import på forhånd er registreret. Kommissionens ræsonnement savnede endvidere logik, var ubegrundet og så bort fra grundlæggende beviser og udgør derfor et åbenbart urigtigt skøn. |
| --- | --- |

2.

Andet anbringende om, at Kommissionen savnede retsgrundlag for at inkludere sagsøgeren i den anfægtede forordning, idet grundforordningens artikel 13, stk. 3, ikke omfatter antiomgåelsesforanstaltninger støttet på den blotte risiko for omgåelse og endvidere kræver, at al berørt import på forhånd er registreret. Kommissionens ræsonnement savnede endvidere logik, var ubegrundet og så bort fra grundlæggende beviser og udgør derfor et åbenbart urigtigt skøn.

| 3. | Tredje anbringende om, at Kommissionen tilsidesatte sagsøgerens ret til forsvar og princippet om forbud mod forskelsbehandling, idet den støttede sin endelige afgørelse på to nye faktiske forhold, som sagsøgeren ikke havde haft mulighed for at kommentere under interimsundersøgelsen. |
| --- | --- |

3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen tilsidesatte sagsøgerens ret til forsvar og princippet om forbud mod forskelsbehandling, idet den støttede sin endelige afgørelse på to nye faktiske forhold, som sagsøgeren ikke havde haft mulighed for at kommentere under interimsundersøgelsen.

---