article: Når jeg briefing politiske beslutningstagere, ville jeg forsøge at påpege, at en masse af det var ikke engang forudsigelige (i hvert fald i enhver videnskabelig forstand). Men sikkert, hvad der sker i Irak, de stadig mere mørkere skyer af sekteriske division, kan næppe beskrives som uventet. I slutningen af 2006, da Bush-administrationen diskuterede den såkaldte bølge, var der få tvivl om, at fem brigader værd af professionel kamp magt kunne købe ned det helvede niveau af vold derefter påføre dette land. Der var mindre sikkerhed for, at selv med et reduceret niveau af vold den irakiske regering kunne udnytte denne virkelighed til at gøre meningsfulde politiske fremskridt. På et møde pegede jeg på, at for at gøre det, premierminister Nuri al-Maliki ville have til at "styre ud over sit liv oplevelse." Havde levet i en længere periode i eksil, frygtede for hans liv og se Baathists bøjet på hans mord på enhver tur, han var langt fra sikker på at være en form for visionær, inklusive at vi alle troede Irak. Shiditæerne havde brug for en mere sikker tilgang i en længere periode i eksil, og længere tid, idet han havde levede i frygt for den frygt for den frygt for blot havde en frygt for at gørende video for hans liv og se på Baath. S. præsident og irakisk premierminister var rutine. 60 dræbt i Irak bombninger. Den betydelige amerikanske militære tilstedeværelse og dens store uddannelse mission blev også brugt til at fremme den irakiske militær langs stien af ikke-sekterisk professionalisme. Så vigtig var denne tilstedeværelse, der opretholder det ved at indgå en status of Forces aftale (reglerne for, hvordan udenlandske tropper kan operere i en nation) blev en nær besættelse af administrationen. Selv med denne indsats, mest at trafikken ville bære var en forlængelse gennem udgangen af 2011, selvom begge parter vidste, at det kunne være genstand for fornyelse. Det var altid vil være vanskeligt; vi vidste, det ville være umuligt uden en præsident villig til at investere betydelige politiske kapital -- indland og internationalt -- at opnå det. Med denne aftale uudvidet og nu udløbet, al-Maliki synes at være handler ud de mørkeste skygger af hans egen fortid I løbet af de sidste måneder, har han frataget sig en magtdelingsaftale med Sunnis i flere centrale ministerier, arresteret hundredvis af mistænkte baathister (læs Sunni oppositionister) og -- da de sidste amerikanske tropper forlod Irak og frisk fra et publikum i Oval Office -- han har nu beordret anholdelsen af sin egen Sunni vicepræsident, Tariq al-Hashimi, for påståede "terrorisme." Sammen med alt dette, al Qaeda i Irak hilste al Qaeda tilbagetrækning med en række dødbringende bombninger mod stort set shiitiske mål. Al Qaeda var altid forventes at drage fordel af den "saam" skabt af hånd af modterrorisme operationer fra amerikansk til irakisk kontrol, men nu selv en dårligt svækket al Qaeda kan udnytte følelsen af Sunni sårbarhed, al-Maliki's handlinger har skabt. Situationen kan endnu blive reddet. Amerika er ikke uden værktøjer. Ambassadør Jim Jeffrey skære sin ferie hjem til Irak, og han har holdt fast ved at bruge de betydelige færdigheder, der vil han har været tale om tilbagetrækning. " I næsten et år var vi vidne til, at en præsident holdt fast ved sit kampagneløfte, mens dele af hans regering, især i forsvarsdepartementet, arbejdede på at udvide den amerikanske tilstedeværelse. På Fort Bragg, North Carolina, bragte præsidenten imidlertid gardinet ned og fortalte de forsamlede soldater, at Iraks fremtid nu var "i hænderne på sit folk. Amerikas krig i Irak vil være forbi." Men under andre, lignende omstændigheder har vi fundet en fortsat militær tilstedeværelse til at være uvurderlig, ikke for fortsat krig, men for at fremme lokale fremskridt og regional stabilitet. Uanset hvad tilbagetrækningen betyder i rent fysiske termer i Irak, den psykiske indvirkning der og i regionen er, at Amerika er mindre interesseret. I Irak betyder det, at hver af de fraktioner går til deres sekteriske hjørner og forbereder sig på at komme ud at kæmpe. Stephen Biddle af Rådet om udenrigsanliggender peger på Kosovo (selv en kontroversiel intervention) som en model, hvor en fortsat amerikansk tilstedeværelse hjælper med at afskrække gamle protr fra at genoptage skyde på Korea. S. kræfter -- de også plejet udviklingen af det koreanske demokrati ved at retardere, hvad der ville have været en endnu større militarisering af det koreanske samfund, hvis de havde været fraværende. Og i Europa, et amerikansk fodaftryk der siger, at kontinentets betydning for os er hinsides retorik. Det er klart, at amerikanske militære deployeringer ikke kan styres af et princip om "en gang i, i evighed." For at sige det ligeud, uddannelse hjul nødt til at komme ud på et tidspunkt. Men i dette tilfælde kan de være kommet ud af noget andet end de behov eller talenter af cyklisten. Det Hvide Hus har gjort bestræbelser på at nedtone de seneste begivenheder i Irak: bestemt dårlige, men ting, vi har set før, og vi forventer, at irakerne vil rode igennem. Det Hvide Hus talsmand Jay Carney opsummeret det på denne måde: "Denne form for politisk uro har fundet sted i Irak regelmæssigt, som de har gjort skridt fremad og lejlighedsvis, skridt tilbage, men generelt gjort fremskridt, men generelt gjort fremskridt. ... Det vil fortsætte." Det er ikke uundgåeligt. Jeg ville tøve med at forudsige det. Jeg ville bestemt ikke tilfældigt basere min politik på denne forventning.
highlights: Eks-CIA direktør Michael V. Hayden: Den sekteriske strid i Irak var forudsigelig. Han siger baggrunden for nationen og premierminister sat scenen for spændinger og vold. Tilstedeværelsen af amerikanske tropper har beroliget farezoner rundt om i verden, siger han. Hayden: Optrækning tropper kan have opfyldt kampagne løfte, men flytning var for risikabelt.