article: (CNN) -- Året 1990 var ikke så stor for mig. Lad os se:. John Degl bankede mig op. Teresa McClure afviste min invitation til senior ballet. Michele Sheehan afviste min invitation til senior ballet. Jeg mistede min femte-lige studenterrådsvalg. Andrew Honohan doused mig med chokolade mælk. Jeg fik tilbageholdelse for at skære skolen. Min drøm college, Penn State, accepterede mig -- til sin Altoona campus. En muldvarp på størrelse med Lake Placid spirede under min næse Fra september 1989 til juni 1990 -- jeg aldrig kyssede en pige eller holdt en piges hånd. Jeg drak aldrig en øl, et skud eller endda en hindbærvinkøler. (Stop med at grine -- de var store dengang.) Jeg blev inviteret til to fester -- begge kastet af min mor. Mine bukser var for korte, min frisure var i form af en kornskål, jeg ødelagde bilen (en sød 1980 Datsun 510 at jeg ved et uheld kørte gennem en sø) og Alf blev aflyst efter fem sæsoner på NBC. Så hvorfor, sidste lørdag, deltog jeg i min 20-årige high school reunion? Easy -- fordi livet er kort. Og kedelig og tør. Og hvis vi ikke lejlighedsvis tvinge os selv til at stå over for de mest ubehagelige situationer, vi skrumper op og dør i foran fjernsynet, en halv år høj skole reunion? Easy -- fordi livet er kort. Og kede og tørre. Og hvis vi ikke tvinger os selv til at stå over for de mest ubehagelige situationer, sne og dø på tv, en halvdag, en halvhøj skole? Jeg kiggede dem over, en efter en; tænkte på alt, hvad jeg havde gået igennem; al den vrede og vrede, der havde bygget op dybt inde i mine indvolde, og jeg... og jeg... og jeg... Havde en af de bedste nætter i mit liv Virkelig, jeg gjorde. Hvis du har en genforening kommer op, Go! Uden tøven. Aldrig igen vil du have en bedre chance for at rense dig selv, at slutte fred med fortiden. Uden at gøre en officiel proklamation, genforeningen tjente som min farvel til enhver og alle langvarige bitterhed. Jeg efterlod nag ved døren, og opsøgte godheden i dem, hvis formative år havde paralleled mine. Jeg dansede med Lori Raffa, pigen fra rygende sektion (alvorligt, vi havde en). Jeg kølede med ToniAnn Guadagnoli, den populære cheerleader (og vores klasse berømthed. Hun er forfatter til "Chitter Chatter," min datters favorit bog). Jeg rystede hænder med Ray Mahoskey, stjernen kører tilbage, og snakkede op Pete Lorenzini, shotputter, der blev stemt spor kaptajn over mig. For første gang, vi var alle lige -- alle nervøse, let usikre 30-noget roising Rosing roising roising roising roising roirs roirs roirs roirs roirs roirs roirs roising des roirs roirs roirs roirs roirs roirs c go des roirs c go des gois go go go go go! Men jeg var særlig opmærksom på situationen for Frank Zaccheo. Tilbage på dagen, Frank var en af de mest dynamiske atleter, vi havde. Et fast punkt på den traditionelle søndag morgen flag fodboldspil, Frank løb ligesom Flash, opkrævet en quarterback som en tyr og kastede dybe bomber med uhyggelig præcision. For tolv år siden, mens du spiller i en af disse spil, Frank begyndte at uforklarligt tur. Han gik til at se en læge, der diagnosticerede ham med multipel sklerose. De efterfølgende år har været besværligt. Nu permanent i en kørestol, Frank lider gennem unævnelig smerte og opslidelse. Men da han hørte om genforeningen, noget i Frank -- ligesom noget i mig -- rørt. Ligesom dette var min chance for at udrydde den kvælende bitterhed fra min ungdom, her var Franks mulighed for at rejse tilbage i tiden, at glæde sig over fire timer ikke som kørestolsbunden MS lider, men som Frankie Z., den italienske tee fra lang tid siden. For at se Frank rulle ind i rummet; for at se knus og high-fives og de lange omfavnelser, han modtog fra vores klassekammerater - ja, det var så magtfulde et syn, som jeg nogensinde har været vidne til. Mine minder om Mahopac High School har ikke ændret sig. Jeg vil altid være nørden, der ikke kunne kysse en pige eller vinde et valg. Men for første gang i 20 år, jeg ønsker at gå tilbage. Igen. De meninger, der udtrykkes i denne kommentar, er udelukkende dem af Jeff Pearlman.
highlights: Jeff Pearlman siger, at han frygtede at genbesøge traumer af unge på hans high school genforening. Han tvang sig selv til at gå (siger du bør også), og havde en af de bedste nætter i sit liv. Han hængte ud med cheerleader, snakkede op sportsstjernen, fandt alle var blevet ligemænd. Pearlman: MS-ramte ven ved genforening var magtfulde ting at vidne.