article: (CNN) -- Nogle analytikere har tilskrevet den seneste nedlægning af en amerikansk RQ-170 Sentinel høj-højde rekognoscering drone i Iran til at nationens stadig mere sofistikerede evne til at lancere cyberangreb. Andre har afvist tanken om, at Iran var i stand til at bringe en RQ-170, argumentere for, at Irans luftforsvar ikke har kapacitet til at spore et fly med radar-evading teknologi. Enten måde, hændelsen klart viser amerikanske bekymringer vedrørende Irans nukleare kapacitet, da drone blev sandsynligvis sendt over Irans territorium til at udspionere sit nukleare program. Jeg finder argumentet om, at Iran er involveret i at udvikle et atomvåbenprogram troværdig. Jeg er også overbevist om, at Iran ikke vil teste en enhed, men snarere vil få mulighed for at producere et våben hurtigt, hvis dens strategiske miljø forværres i et sådant omfang, at det føler, at det skal. Jeg er yderligere overbevist om, at en israelsk eller amerikansk strejke eller strejker mod sine nukleare anlæg vil sætte Irans nukleare program tilbage af et par år, men vil ikke være i stand til at opsige det. I virkeligheden, vil en sådan strejker med Teheran med legitimiteten til at gå videre til at opnå, at opnå en fuld forståelse af Irans kapacitet til at erhverve atomvåben og kapacitet til at erhverve atomvåben kapacitet til at erhverve våben kapacitet og kapacitet til at opnå. Desuden er de store magter, der fungerer som de selvudnævnte vogtere af den nuværende internationale nukleare orden nødt til at erkende, at traktater og andre juridiske dokumenter ikke er de primære determinanter, når det kommer til statslige beslutninger om erhvervelse af nukleare kapacitet. Det er et lands strategiske miljø, der primært bestemmer en sådan beslutning. Irans strategiske miljø er sådan, at det gør beslutningen fra Irans politiske beslutningstagere om at erhverve atomvåben synes rationel både for sig selv og for den bredere iranske offentlighed. Det er derfor førende oppositionsfigurer er i modsætning til at suspendere uranberigelse som regime hard-liners. Den førende opposition præsidentkandidat, Mir-Hossein Moussavi, i et interview med Financial Times i optakten til valget i 2009, erklærede kategorisk: "Ingen i Iran ville acceptere suspension." Den strategiske rationalitet af en sådan politik blev anerkendt i et åbent øjeblik af ingen andre end Israels forsvarsminister, Ehud Barak. I et udseende på "Charlie Rose" sidste måned, Barak blev Barak bedt om at erhverve atomvåben, hvis han var i Iran. " Mens du nedtoner de israelske atomvåben kapacitet, Barak forsømte at nævne, at Irans politiske beslutningstagere opfatter den amerikanske nukleare og ikke-nukleare armada i Den Persiske Golf og Det Arabiske Hav som den største trussel mod deres sikkerhed. Alt dette tydeligvis gør for et farligt strategisk miljø for Teherans vedkommende, uanset arten af det iranske regime. Den amerikanske beslutning om at invadere ikke-nuklear Irak, mens de insisterer på militaristisk at konfrontere en nuklear Nordkorea sikkert fortæller Irans herskere, at selv rudimentære nukleare kapacitet kan afskrække potentielle amerikanske og allierede designs til at angribe Iran, om at vælte sit regime eller forringe dets nukleare kapacitet. I betragtning af den nære sikkerhed, at Iran er lanceret på en irreversibel kurs for atomvåben kapacitet, er der kun to strategier, der kan anvendes -- hvis ikke at stoppe det nukleare program, så i det i det mindste at gøre det mindre truende for amerikanske interesser. Den første er for De Forenede Stater til aktivt at fremme tanken om en atomvåben-fri zone (NWFZ) for Mellemøsten, der er veldokumenteret for både i Iran og Iran. Den anden mulighed er at acceptere Irans status som en nær-atom-magt og engagere det i væsentlige diskussioner om den fremtidige arkitektur for regional sikkerhed i det bredere Mellemøsten, og mere specifikt i Den Persiske Golf, hvor Iran er den uundværlige magt. Dette ville medføre en drastisk revision af den nuværende amerikanske strategi om isolering og kvantining af Iran, og erstatte den med en, der tager højde for Irans regionale forhåbninger og forsøg på at finde områder af konvergens snarere end konfrontation med Teheran. Den amerikanske tilgang til Indien i 1990'erne og 2000'erne kunne danne model for en sådan politik. En sådan kursændring vil sandsynligvis udgøre en større, men ikke uoverovervindelig udfordring for de amerikanske politiske beslutningstagere, i betragtning af den nuværende atmosfære af gensidig fjendtlighed omkring Washingtons forbindelser med Teheran. Det ville kræve kreativt diplomati fra Det Hvide Hus og Statsministeriets side, herunder signalerende Iran, at De Forenede Stater ikke anerkender deres nuværende status i den persiske Golf-region (Much som Washington gjorde med Indien i Sydasien) og den rolle, som går videre med den. Det vil også betyde, at man i den nuværende energi at nedsætte det nuværende para-system, der i Iran, der i øjeblikket er for det, at det internationale, der i øjeblikket er for at holde Irans, der i øjeblikket er en, der er i Irans, der er en, der er i øjeblikket, at, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, der er, at holde, at det, at det, at det, at det, at sige, at det, at det, at det, at det, at det, der er i dag, at det, at det, at det, at det, at det, at sige, at sige, at sige, at det, at sige, at det, at det, at det, at det, at det, at Iran, at det, at det, der er, der er, der er, der er, at det, at det, der er, at det, at det, der er, der er, der er, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, at det, - Jeg har ikke tid til at tale med dig.
highlights: Mohammed Ayoob: Iran uundgåeligt vil erhverve atomvåben kapacitet. Selv Irans opposition ledere modsætter sig suspension uranberigelse, siger han. Ayoob: USA skal engagere Iran i drøftelser om sikkerhed i Mellemøsten. En sådan ændring af kursus ville udgøre en udfordring for amerikanske politiske beslutningstagere, siger han.