article: (CNN) -- Stemmen er, hvad du ender med at savne mest. Hvis du nogensinde har haft en ven, der har betydet verden for dig, og vennen er død, vil du finde dig selv halvt håber at høre stemmen selv år efter vennen er gået. Jeg har en fornemmelse af, at der er mere end et par af jer læser disse ord i dag, der ved præcis, hvad jeg mener. Så det kan ramme dig som et lille mirakel, når, mod alle odds, stemmen af din ven vender tilbage. Jack Roth var min bedste ven fra den tid, vi var 5 år gamle. Han døde i 2004 i en alder af 57; en mand, der ikke var en ryger, han alligevel blev skåret ned af lungekræft. I alle disse år, fra den tid, vi var drenge, vi aldrig stoppet taler med hinanden, om store ting og små. Der er ikke en uge, der går forbi, når jeg ikke ønsker at tale med ham igen. Men der var en ekstra form for varme i år, fordi, på et par måder ingen af os kunne have forudsagt, Jack stemme var der med os igen. En fyr ved navn Gary Bender opdagede et lydbånd. Da vi alle var 12 år gamle, Gary, det syntes, var et medlem af den audio/visuelle klub på vores junior high school. Han kørte den offentlige adresse system ved samlinger. Det viser sig, at han indspillede hjul-til-hjul bånd under præsentationerne. Nu bor i Californien, han gik gennem nogle gamle kasser for nylig og fandt et bånd, hvor drenge og piger blev nomineret til klasse kontorer. Jack var ikke blevet nomineret. Men han placeret i nominering til præsident en dreng ved navn Gary Herwald. Og nu, næsten seks år efter Jacks død, her var Jacks stemme på en måde, jeg knap huskede det. Nervøs, stolt, høj-pitched, stemmen af en 12-årig stående på en træ scene: "Hr. Stolzenberg, medlemmer af fakultetet, og studenterkroppen... Som du ved, repræsenterer jeg Gary Allen Herwald... Gary har fine lederevner.. Gary er venlig mod alle mennesker, han møder, uanset om det er på legepladsen, klasseværelset, eller atletisk felt...." Den sidste gang jeg hørte Jacks stemme, han var døende. Stemmen var så svag, kæmper for luft, fyldt med sorg, at han var forlader sin kone og datter bag. Så for at høre stemmen fra Jack, da livet var nyt, for ham og for os alle... godt, jeg lyttede til det bånd igen og igen Min ældste ven, genopdaget. Og så fandt jeg en anden version af hans stemme. Ubekendt for mig, Jack, selv i hans sidste måneder, var at skrive breve af taknemmelighed til dem, der havde behandlet ham tankefuldt. En af de mennesker, til hvem han skrev var en mand ved navn Gary Zimmerman (Jeg ved -- en masse Garys i denne historie), der bor i New York. Jeg havde aldrig mødt Gary Zimmerman, men han sendte mig en kopi af brevet Jack havde skrevet til ham den 16 oktober 2004, knap to måneder før han døde. Det var ren Jack, fuld af pleje:. "Oh, Gary. Det er så venligt af dig. Jeg kan bare ikke fortælle dig, hvad det betyder for min familie og mig at kende dine følelser for os. Selvom mit liv fortsætter med at blive vanskeligere og det er sværere at se en fremtid, der ligner noget lignende normalcy, jeg beder om, at vi en dag vil igen finde fred og godt helbred for os. Gud velsigne dig for dine bønner...." Således var det med de nyfundne stemmer i mit øre -- Jacks talte stemme som 12-årig, der prøvede så hårdt at gøre et godt stykke arbejde ved den nominerende forsamling, Jacks skriftlige stemme som 57-årig, ved hjælp af nogle af hans svindende energi til at sende sin tak til en mand, der havde været sød mod sin familie og ham -- at jeg ankom til Ohio for dette års løb til hans ære. Gary Herwald -- at samme Gary Herwald, der for et halvt århundrede siden, Jack havde nomineret til klasse præsident -- var kommet til byen, også, at køre i Jacks race. Han plukkede mig op og vi red over til startlinjen sammen. Da Jack og jeg var unge, var der fem af os, der var bedste venner. Vi kaldte os selv ABCDJ -- Allen, Bob, Chuck, Dan, Jack. I byen, hvor vi boede, er der en community plaza, hvor beboere er inviteret til at købe mursten med deres navne carved overfladen. " Før Jack døde, han købte en mursten. Men han havde ikke sit navn skåret ind i det. I stedet havde han disse fem bogstaver indskrevet: ABCDJ. Han fortalte mig, at han gjorde det bare så der var "noget at vise, at vi var her engang." På race dag, jeg gik til hvor murstenen er. Jeg tror, jeg kan bare om at finde det med mine øjne lukket. Jeg kiggede ned på det, og et øjeblik gjorde jeg faktisk lukke mine øjne og hørte igen hans stemme, da han var ung, hans stemme, da han var døende. Hvis du er heldig, og jeg ved, at nogle af dig er, kan du gøre det samme, som du tænker på dine egne bedste venner, der nu er gået. På de måder, at sagen, deres stemmer er altid til stede; de har en måde at finde dig lige når du har brug for dem mest. Ligesom venskab selv, stemmerne aldrig dør. De synspunkter, der kommer til udtryk i denne kommentar, er udelukkende Bob Greenes.
highlights: Bob Greene: Ofte er det stemmen fra en ven, at du savner mest. Han hørte for nylig et lydbånd, der bragte tilbage minder om en livslang ven, der døde. Greene: "Ligesom venskab selv, stemmerne aldrig dør"