konkrečiai nustatyta galimybė greta valstybinės kalbos pateikti ir kitomis kalbomis tik tautinių bendrijų organizacijų pavadinimus ir jų informacinius užrašus. Nagrinėjamoje byloje nustatyta, kad Vyriausybės atstovas Vilniaus apskrityje Vilniaus rajono savivaldybės administracijos direktorei pateikė 2010 m. liepos 7 d. reikalavimą Nr. 1R -22 (b. l. 3- 4), tačiau Vyriausybės atstovas Vilniaus apskrityje negavo informacijos iš Administracijos apie tai, kad minėtas reikalavimas yra įvykdytas, taip pat negavo prašymo pratęsti reikalavimo įvykdymo terminą. Todėl pirmosios instancijos teismas teisingai konstatavo, kad Administracijos direktorius neįvykdė Vyriausybės atstovo Vilniaus apskrityje 2010 m. liepos 7 d. reikalavimo Nr. 1R- 22. Apeliaciniame skunde neteisingai teigiama, kad pareiškėjas viršijo savo kompetenciją, kadangi Vyriausybės atstovas Vilniaus apskrityje nesprendė administracinės atsakomybės taikymo pagal Administracinių teisės pažeidimų kodeksą klausimo. Tai, kad, apelianto teigimu, nei Vilniaus savivaldybės taryba, nei Administracijos direktorius nepriėmė sprendimų dėl gatvių rodyklių pavadinimų lenkų ar rusų kalba, nagrinėjamu atveju neturi reikšmės, kadangi Vyriausybės atstovas Vilniaus apskrityje šiuo atveju nereikalavo panaikinti ar pakeisti konkrečių atsakovo priimtų teisės aktų (Savivaldybių administracinės priežiūros įstatymo 4 str. 1 d. 3 p., 5 str. 1 d. 1 p.), bet veikė pagal kitą jam suteiktą įgaliojimą ir vadovavosi minėto įstatymo 5 straipsnio 2 dalies 1 punktu, t. y. reikalavo įgyvendinti įstatymą bei Vyriausybės sprendimą. Pirmosios instancijos teismas įpareigojo atsakovą vykdyti pareiškėjo reikalavimą. Atsakovas, prašydamas panaikinti pirmosios instancijos teismo sprendimą, apeliacinį skundą grindžia tuo, kad teismas netinkamai taikė bei aiškino teisės aktus, reguliuojančius ginčo santykius, bei prašo kreiptis į Lietuvos Respublikos Konstitucinį Teismą dėl teisės aktų atitikimo Lietuvos Respublikos Konstitucijai ištyrimo. Pareiškėjo Vyriausybės atstovo Vilniaus apskrityje manymu, atsakovo neveikimas yra neteisėtas ir nepagrįstas. Teisėjų kolegijos nuomone, nagrinėdamas administracinę bylą pirmosios instancijos teismas tinkamai akcentavo Lietuvos Respublikos Konstitucijos 14 straipsnį, kuriame įtvirtinta, kad valstybinė kalba - lietuvių kalba, atkreipė dėmesį į Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo 1999 m. spalio 21 d. nutarimą, kuriame pabrėžtas lietuvių kalbos kaip konstitucinės vertybės statusas ir svarba, taip pat privalomas lietuvių kalbos vartojimas viešajame Lietuvos gyvenime. Apygardos administracinis teismas tinkamai vadovavosi Valstybinės kalbos įstatymo nuostatomis, atkreipė dėmesį į Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo 2008 m. balandžio 25 d. nutartį 143 administracinėje byloje Nr. A - 687/2008, kurioje akcentuotas viešojo intereso aspektas, lemiantis teisės vartoti valstybinę lietuvių kalbą viešajame Lietuvos gyvenime specifiką. Teisėjų kolegija vadovaujasi Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo 2006 m. kovo 28 d. nutarime paminėtomis nuostatomis dėl jurisprudencijos tęstinumo, kurios taikytinos ir administracinių teismų praktikos atžvilgiu, ir konstatuoja, kad nagrinėjamoje byloje nukrypti nuo ankstesnės Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo praktikos ir kurti naują precedentą nėra pagrindo. Taip pat nėra pagrindo konstatuoti, kad nagrinėjamoje byloje yra išimtinis netinkamo įstatymų taikymo atvejis. Atsižvelgusi į tai, kas išdėstyta, teisėjų kolegija konstatuoja, kad pareiškėjo Vyriausybės atstovo Vilniaus apskrityje reikalavimas atsakovui įgyvendinti Valstybinės kalbos įstatymo 17 straipsnio 1 dalies ir Taisyklių 29 punkto nuostatas yra pagrįstas. Apygardos administracinis teismas teisingai konstatavo, kad nacionaliniai teisės aktai vienareikšmiškai yra nustatę, jog gatvių pavadinimų užrašai turi būti pateikiami valstybine kalba, taip pat priėjo teisingą išvadą, kad gatvių pavadinimai negali būti laikomi tautinės bendrijos organizacijos pavadinimais ar tokios bendrijos informaciniais užrašais. Gyvenamųjų vietų gatvių pavadinimų lentelėse gali būti vartojama tik oficiali vietovardžių forma, nes tai susiję su valstybinės kalbos vartojimu viešajame gyvenime, ir tokia informacija nepatenka į Valstybinės kalbos įstatymo 18 straipsnio 1 dalies reglamentavimo sferą (Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo 2009 m. sausio 30 d. nutartis administracinėje 756 byloje Nr. A -152/2009). Apelianto argumentas, kad teismas nepagrįstai vadovavosi Lietuvos vyriausiojo 756 administracinio teismo 2009 m. sausio 30 d. nutartimi administracinėje byloje Nr. A -152/2009, nes 2010 m. sausio 1 d. neteko galios Tautinių mažumų įstatymas, neturi įtakos vadovaujantis