Teismas išnagrinės šį prašymą. Prašymus kreiptis į Lietuvos Respublikos Konstitucinį Teismą ir sustabdyti administracinę bylą atmetus, prašo pirmosios instancijos teismo 2010 m. lapkričio 24 d. sprendimą panaikinti ir priimti naują sprendimą - prašymą atmesti kaip nepagrįstą. Mano, kad teismas, konstatuodamas, jog nagrinėjamas ginčas identiškas ginčui, nagrinėtam 261 Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo nutartyje administracinėje byloje Nr. A -997/2009, neatsižvelgė į tai, kad nuo 2010 m. sausio 2 d. pasikeitė teisinė situacija, t. y. neteko galios Tautinių mažumų įstatymas. Teigia, kad viešuosius užrašus Lietuvos Respublikoje reglamentuoja ne vien tik Valstybinės kalbos įstatymas. Nurodo Konvencijos 11 straipsnio 3 dalį, Konstitucijos 138 straipsnio 3 dalį, atkreipia dėmesį į Konstitucinio Teismo 1995 m. spalio 17 d. nutarimą ir daro išvadą, kad tiek Vilniaus rajono savivaldybė, tiek Administracijos direktorius Lietuvos ratifikuotas tarptautines sutartis savo veikloje privalo taikyti tiesiogiai. Atkreipia dėmesį, jog poįstatyminiuose teisės aktuose nėra nuostatų, skirtų įgyvendinti Konvenciją. Nurodo, kad Konvencijai įgyvendinti Vyriausybė 2001 m. gegužės 7 d. nutarimu Nr. 520 buvo įpareigojusi Vidaus reikalų ministeriją iki 2001 m. rugsėjo 15 d. (vėliau 2003 m. spalio 7 d. nutarimu Nr. 1232 tai įpareigojo atlikti Tautinių mažumų ir išeivijos departamentą prie Vyriausybės iki 2004 m. gruodžio 31 d.) parengti Vyriausybės 1996 m. lapkričio 27 d. nutarimo Nr. 1395 papildymo, reguliuojančio informacinių užrašų naudojimą ir tautinės mažumos kalba, projektą, kad išspręstų šią problemą. Pabrėžia, kad Vyriausybės nutarimo pataisos, atitinkančios Konvencijos 11 straipsnio 3 dalies nuostatas, nėra priimtos. Teigia, kad Vyriausybės 2002 m. gruodžio 23 d. nutarimu Nr. 2092 patvirtintų Adresų formavimo taisyklių 1, 7 punktais Konvencijos 11 straipsnio 3 dalis nėra įgyvendinama. Nurodo Valstybinės lietuvių kalbos komisijos prie Lietuvos Respublikos Seimo 1995 m. gegužės 25 d. nutarimu Nr. 49 patvirtintų Viešosios garsinės informacijos ir viešųjų užrašų laikinųjų taisyklių preambulę, 2 punktą ir pažymi, kad jau daugelį metų Valstybinė lietuvių kalbos komisija ir Vyriausybės atstovas Vilniaus apskrityje neįrodo, jog gatvių pavadinimų užrašai parengti vadovaujantis Konvencijos 11 straipsnio 3 dalimi, yra teisiškai nepagrįsti. Atkreipia dėmesį, kad pareiškėjo skundas neatitinka Administracinių bylų teisenos įstatymo keliamų reikalavimų, nes pareiškėjo keliami reikalavimai nekonkretūs. Teigia, kad nežino kaip teismui patenkinus pareiškėjo prašymą Administracijos direktorius turės vykdyti teismo sprendimą, todėl prašo įpareigoti pareiškėją patikslinti savo skundą. Paaiškina, kad pareiškėjo 2010 m. liepos 7 d. reikalavimas buvo vykdomas, t. y. Administracijos seniūnijų darbuotojams buvo pavesta vietoje vykdyti reikalavimus, seniūnijų darbuotojai kalbėjo su namų šeimininkais, tačiau jie atsisakė vykdyti Vyriausybės atstovo Vilniaus apskrityje reikalavimus keisti gatvių pavadinimų lenteles. Mano, kad nepažeidė Lietuvos Respublikos įstatymų, neatliko jokių įstatymų draudžiamų veiksmų, elgėsi rūpestingai, kiek atitinkamomis sąlygomis buvo būtina. Pabrėžia, kad Vilniaus savivaldybės taryba nepriėmė sprendimų dėl gatvių rodyklių pavadinimų lenkų ar rusų kalba, Administracijos direktorius taip pat 1 7 7 nepriėmė tokių įsakymų. Nurodo Administracinių teisės pažeidimų kodekso 91 -91 , 246 straipsnius ir mano, kad Vyriausybės atstovas Vilniaus apskrityje viršijo savo įgaliojimus. Teigia, kad pareiškėjas turėjo apklausti kiekvieno namo savininką, aptikus pažeidimą, toks savininkas, atsakovo nuomone, turi dalyvauti nagrinėjant bylą trečiuoju suinteresuotu asmeniu. Prašo įpareigoti pareiškėją nustatyti kiekvieno namo savininką, kuris galėtų dalyvauti byloje kaip trečiasis suinteresuotas asmuo. Pareiškėjas Vyriausybės atstovas Vilniaus apskrityje atsiliepimu į apeliacinį skundą (b. l. 73- 75) prašo pirmosios instancijos teismo sprendimą palikti nepakeistą ir apeliacinį skundą atmesti. Atkreipia dėmesį, kad Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo nutartyje 261 administracinėje byloje Nr. A - 997/2009 yra suformuota ne tik Tautinių mažumų įstatymo, bet ir šiuo metu galiojančių bei nagrinėjamai bylai reikšmingų teisės aktų taikymo praktika. Pažymi, kad atsakovo nurodomu pasikeitimu - neteko galios Tautinių mažumų įstatymas - tautinių mažumų teisės nebuvo praplėstos. Teigia, kad Konvencijos 11 straipsnio 3 dalis nustato ne besąlyginę galimybę gatvių pavadinimų lenteles ir kitus tradicinius vietovių bei topografinius įrašus pateikti tautinių mažumų kalbomis, o nukreipia į šalies vidaus teisę. Tai, kad Lietuvoje galiojantys teisės aktai nenumato galimybės pateikti gatvių pavadinimų lentelių ne valstybine kalba, pareiškėjo manymu, nereiškia, kad Lietuvos teisės aktai prieštarauja Konvencijai. Teigia, kad skunde