gatvių pavadinimai nėra ir negali būti laikomi nei tautinės bendrijos organizacijos pavadinimais, nei atitinkamai tokios bendrijos informaciniais užrašais. Be to, pagal Taisyklių 18 punktą gatvės pavadinimas gali būti vartojamas tik jei jis įregistruotas. Pažymėjo, kad pagal Taisykles pavadinimus gatvėms suteikia savivaldybių atstovaujamosios institucijos - savivaldybių tarybos, o gatvių pavadinimų lenteles per 1 mėnesį nuo savivaldybės tarybos sprendimo dėl pavadinimo gatvei suteikimo įsigaliojimo privalo pakeisti pati savivaldybė. Nurodė Taisyklių 27 punktą, Vietos savivaldos įstatymo 3 straipsnio 3 dalies 2 punktą, pažymėjo, kad Vilniaus rajono savivaldybės taryba nėra suteikusi vykdomosios institucijos įgaliojimų Administracijos direktoriaus pavaduotojui. Pabrėžė, kad pagal Vietos savivaldos įstatymo 29 straipsnio 8 dalies 1 punktą savivaldybės administracijos direktorius tiesiogiai ir asmeniškai atsako už įstatymų, Vyriausybės ir savivaldybės tarybos sprendimų įgyvendinimą savivaldybės teritorijoje jo kompetencijai priskirtais klausimais. Paaiškino, kad Vyriausybės atstovo tarnyba atliko tyrimą Vilniaus rajono savivaldybėje ir nustatė, kad Vilniaus rajono savivaldybėje Pikeliškėse - Paberžės gatvėje, Maišiagaloje - Jogailos, Paberžės, Mokyklos, Naujojoje, Kooperatyvinėje, Algirdo ir Vilniaus gatvėse, Sudervėje - Kernavės ir Vilniaus gatvėse, Ažulaukėje - Nemenčinės gatvėje, Nemenčinėje - Švenčionių ir Kardinolo H. R. Gulbinovičiaus gatvėse, Buivydžiuose - Šv. Jurgio ir Bažnyčios gatvėse, Mostiškėse - Laisvės, Mokyklos, Linksmojoje, Naujojoje, Sodų, Baltarusijos ir Medaus gatvėse, Lavoriškėse - Liepos gatvėje gatvių pavadinimų lentelės yra iškabintos ne tik lietuvių, bet ir rusų, lenkų kalbomis, o tai prieštarauja tiek Valstybinės kalbos įstatymo 17 straipsniui, tiek Taisyklių 18 punktui. Atsakovas Vilniaus rajono savivaldybės administracija atsiliepimu į prašymą (b. l. 30 -33) prašė jį atmesti kaip nepagrįstą. Paaiškino, kad prašymas iš esmės neatitinka Administracinių bylų teisenos įstatymo (toliau - ir ABTĮ), kadangi pareiškėjo keliami reikalavimai nekonkretūs. Teigė, kad pareiškėjo reikalavimas buvo vykdomas, nes Administracijos seniūnijų darbuotojams buvo pavesta vietoje vykdyti reikalavimus. Seniūnai, kiti darbuotojai kalbėjo su namų šeimininkais, kurie kategoriškai atsisakė vykdyti Vyriausybės atstovo Vilniaus apskrityje reikalavimus keisti gatvių pavadinimų lenteles. Pažymėjo, kad Administracijos darbuotojai negali be namo ir žemės savininko ar teismo leidimo net įeiti į privačių valdų teritoriją ar namą. Atkreipė dėmesį, kad net Vilniaus miesto centre yra daug iškabų, rodyklių anglų ir kitomis kalbomis. Nurodė, kad Administracijos direktorius bei Vilniaus rajono savivaldybės taryba laikėsi Lietuvos Respublikos įstatymų, jų nepažeidė, elgėsi rūpestingai, kiek atitinkamomis sąlygomis buvo būtina. Pabrėžė, kad Vilniaus rajono savivaldybės taryba nepriėmė sprendimų dėl gatvių rodyklių pavadinimų lenkų ar rusų kalba, o Administracijos 7 7 direktorius nepriėmė tokių įsakymų. Nurodė Administracinių teisės pažeidimų kodekso 91 , 246 straipsnius ir darė išvadą, kad Vyriausybės atstovas Vilniaus apskrityje viršijo savo įgaliojimus. Atsakovo teigimu, būtina ištirti nustatytus faktus ir apklausti kiekvieno namo savininką, ar jie sutinka įvykdyti Vyriausybės atstovo Vilniaus apskrityje reikalavimus dėl gatvių lentelių. Atsakovo manymu, kiekvienas privataus namo savininkas, kuriame aptiktas pažeidimas, privalo dalyvauti bylos nagrinėjime trečiųjų suinteresuotų asmenų teisėmis. Atkreipė dėmesį į teismų praktiką (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 1999 m. rugsėjo 14 d. nutartį civilinėje byloje Nr. 3K -7-268/1999, Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo 2003 m. liepos 24 d. nutartį administracinėje byloje Nr. 10 P - 96/2003) ir darė išvadą, kad tautinių mažumų teisių šiuo klausimu realizavimo tvarka ir mechanizmas Lietuvos Respublikoje galiojančiais teisės aktais nėra detalizuotas ir aiškus. Teigė, kad Lietuvoje lieka nerealizuojamos tautinių mažumų teisės, suteiktos ratifikuotomis tarptautinėmis sutartimis, galioja nacionaliniai teisės aktai, kurie, atsakovo nuomone, prieštarauja tiek nacionaliniams, tiek tarptautiniams teisės aktams. Akcentavo, kad viešuosius užrašus Lietuvoje reglamentuoja ne vien tik Valstybinės kalbos įstatymo nuostatos, bet ir tarptautiniai teisės aktai. Nurodė Tautinių mažumų apsaugos pagrindų konvencijos, priimtos 1995 m. vasario 1 d., Lietuvos Respublikos Seimo ratifikuotos 2000 m. vasario 17 d. įstatymu Nr. VIII -1548, (toliau - ir Konvencija) 11 straipsnio 3 dalį, Konstitucijos 135 straipsnį, 138 straipsnio 3 dalį, Tarptautinių sutarčių įstatymo 11 straipsnio 2 dalį ir darė išvadą, kad Konvencijos normoms turi būti suteiktas prioritetas, jeigu nacionalinė teisė nustato kitokias taisykles negu Konvencija ar nacionalinės teisės normos būtų nepakankamai aiškios. Atkreipė dėmesį į Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo