dél kuriû Jézus pasikrikøtyjo, buvo ta, jog reikéjo parodyti pavyzdí, kad asmuo, nepasekês øiuo pavyzdýiu ir nepriémês krikøto panardinant, negalétû rimtai tvirtinti sekãs Jézumi.

­ Panaøiai ir Pilypas bei Etiopijos didýiúnas "abuduŸ íbrido í vandení. Pilypas jí pakrikøtijo. Iøéjus iø vandens, Vieøpaties Dvasia pagavo Pilypã." (Apd 8:38,39). Prisiminkite, jog didýiúnas pasipraøé pakrikøtijamas, kai pamaté oazê: "Øtai vanduo,­ taré eunuchas,­ kas gi kliudo man pasikrikøtyti?" (Apd 8:36). Galime búti beveik tikri, jog ýmogus nekeliautû per dykumã, neturédamas su savimi nors trupuàio vandens, pvz. butelyje. Jei pakrikøtyti bútû galima paølakstant, tada tam nereikétû ieøkoti vandens oazéje.

­ Krikøtas vadinamas nuodémiû nuplovimu (Apd 22:16). Tikro atsivertimo momentas palyginamas su "nuplovimu" (Apr 1:5; Tit 3:5; 2 Pt 2:22; Ýyd 10:22 ir t.t.). Tokie ýodýiai daug geriau tinka apibúdinti krikøtui panardinant, negu krikøtui paølakstant.

Senajame Testamente yra keletas nuorodû apie tai, jog artintis prie Dievo buvo galima tik atlikus vienokí ar kitokí apsiplovimã.

Prieø artindamiesi prie Dievo savo tarnybos metu, kunigai turédavo pilnai apsiplauti inde, vadinamame "praustuve" (Kun 8:6; Iø 40:28). Izraelitai turédavo apsiplauti, kad apsivalytû nuo tam tikrû susitepimû, kurie simbolizavo nuodémê (pvz. Íst 23:11).

Ýmogus vardu Naamanas buvo raupsuotas pagonis, ieøkojês pagydymo pas Izraelio Dievã. Kaip toks jis vaizduoja nuodémés kankinamã ýmogû, kuris, netgi búdamas gyvas, dél savo nuodémingumo yra tarsi mirês. Pasigydymui jis turéjo apsiplauti Jordano upéje. Iø pradýiû jam buvo sunku priimti øí paprastã dalykã, jis tikéjosi, jog Dievas pareikalaus atlikti kaýkã íspúdingesnio, ar lieps jam apsiplauti dideléje ir gerai ýinomoje upéje, pvz. Abanoje. Mes taip pat galime nepatikéti, jog toks paprastas veiksmas galiausiai atneø mums iøgelbéjimã. Daug patraukliau yra galvoti, kad mus gali iøgelbéti ne øis paprastas veiksmas, susiejantis mus su tikrãja Izraelio viltimi, bet músû paàiû darbai ir vieøas priklausymas didelei, gerai ýinomai baýnyàiai (plg. su Abanos upe). Po apsiplovimo Naamano "kúnas atsitaisé kaip maýo vaiko kúnas, ir jis buvo apvalytas" (2 Kar 5:9-14).

Dabar turétû búti likê visai nedaug vietos abejonéms, jog "krikøtu" vadinamas visiøkas pasinérimas í vandení prieø tai supratus Evangelijos ýinios esmê. Biblijoje pateiktame krikøto apibúdinime nieko neuýsimenama apie statusã asmens, kuris faktiøkai krikøtija konkreàiu atveju. Krikøtas ­ tai panardinimas í vandení po to, kai patikima Evangelija, todél teoriøkai ímanoma pakrikøtyti paàiam save. Bet krikøtas tampa krikøtu tik tada, kai panardinimo metu ýmogus laikosi teisingû tikéjimo tiesû, todél tikrai yra patartina, jog pakrikøtytû kitas tikrãjí tikéjimã iøpaýístantis asmuo, kuris prieø atliekant patí panardinimã visû pirma gali ívertinti besikrikøtijanàio ýiniû lygí.

Todél tarp Broliû Kristuje paplitusi tradicijã prieø atliekant patí panardinimã su kandidatu pasikrikøtijimui pravesti iøsamû pokalbí. Tokio pokalbio pagrindã galétû sudaryti eilé klausimû, panaøiû í tuos, kurie randami kiekvieno øios knygos skyriaus pabaigoje. Broliai Kristuje kartais keliauja túkstanàius myliû, kad padétû pasikrikøtyi tik vienam asmeniui; netgi vieno asmens prisijungimas prie tikros amýinojo gyvenimo vilties yra toks nuostabus dalykas, kad mums pirmiausia rúpi ne naujakrikøàiû skaiàius. Mes manome, jog kokybé svarbiau uý kiekybê.

## 10:3 KRIKØTO REIKØMÉ

Viena iø prieýasàiû, dél kuriû krikøtyti reikia panardinant yra ta, jog panirimas í vandení simbolizuoja músû éjimã í kapã ir susieja mus su Kristaus mirtimi. Tuo paàiu parodoma, kad mes "numirøtame" savo senajam gyvenimui, kupinam nuodémiû ir neýinojimo. Iøéjimas iø vandens sujungia mus su Kristaus prisikélimu ir suteikia mums viltí, jog jam sugríýus mes búsime prikelti amýinajam gyvenimui. Jis taip pat ígalina mus gyventi atnaujintã gyvenimã dabar ir dvasiøkai nugaléti nuodémê Kristaus pergalés, kuria jis pasieké savo mirtimi ir prisikélimu, déka.

"Argi neýinote, jog mes visi, pakrikøtytieji Kristuje Jézuje, esame pakrikøtyti jo mirtyje? Taigi krikøtu mes esame kartu su juo palaidoti mirtyje, kad kaip Jézus buvo prikeltas iø numirusiû Tévo ølovinga galia, taip ir mes pradétume gyventi (kiekvienã dienã) atnaujintã gyvenimã. Jei mes esame suaugê (per krikøtã) su jo mirties paveikslu, búsime suaugê ir su prisikélimo" (Rom 6:3-5).