Tas faktas, jog kai kas taip energingai neigia patí Jézaus iø Nazareto egzistavimã, tikrai rodo perdétã neigiamã reakcijã ir norã rasti patogû pasiteisinimã, kad bútû galima nesiskaityti su prieýastimis, dél kuriû reikétû Jézû priimti kaip Mesijã. Tas pasirodys iø tikrûjû teisinga, jeigu turésime omenyje, kad piramame amýiuje patys ýydai tikéjo egzistavus ýmogû vardu Jézus. Ýemiau pateikiami istoriniai írodymai, patvirtinantys Jézaus iø Nazareto egzistavimã, kurie rodo, kad jo jokiu búdu negalima laikyti ýmoniû teologiniu iøradimu. Øiame skyriuje pateikiama daug naudingos informacijos, paimtos ir Gario Habermano knygos "Ancient Evidence For The Life Of Jesus" ("Senoviniai Jézaus gyvenimo írodymai").

1) Tacitas buvo roménû istorikas, kuris abiejose savo didelése knygose, pasakojanàiose apie pirmãjí øimtmetí po Kr. ("Analai" ir "Istorijos") mini Jézû ir krikøàionis. "Analuose" (apie 115 m. po Kr.) jis raøé apie "ýmones, liaudies nekenàiamus dél piktadarysàiû ir vadinamus krikøàionimis. To vardo pradininkas Kristus, Tiberijui valdant, prokuratoriaus Pontijaus Piloto buvo pasmerktas mirti". Imperatorius Tiberijus valdé 14-27 m. po Kr., ir raøoma, kad Kristus buvo nuýudytas tuo laikotarpiu. Tacitas dar raøo, jog tû ýmoniû tikéjimas "vél atgijo ne tik Judéjoje, kur øios piktýolés øaknys, bet ir Romoje". Toliau jis mini, kad krikøàionys buvo visuotinai neapkenàiami, ir daugelis jû Romoje buvo nubausti mirtimi. Visa tai atitinka Naujajame Testamente randamus apraøymus, iø kuriû matyti, jog Jézus, jo mokiniai bei apaøtalai pirmiausia skleidé savo mokymã Judéjoje, o paskui ir visoje Romos imperijoje, ískaitant paàiã Romã, sutikdami savo kelyje ínirtingã pasiprieøinimã.

2) Svetonijus, kitas roménû istorikas, øitaip raøé apie Klaudijaus valdymã (41-54 m. po Kr.): "Kadangi ýydai, kurstomi Chrestuso, nuolat drumsté tvarkã, jis (Klaudijus) iøvaré juos iø miesto". "Chrestusas" ­ tai kitoks vardo "Kristus" uýraøymas. Tarp kitko, Apd 18:2 apraøoma, kaip ýydû sutuoktiniû pora, kuriû vardai buvo Akvila ir Priskilé, turéjo iøvykti iø Romos, nes ten pradéta persekioti ýydus. Toliau Svetonijus dar raøo apie krikøàioniû persekiojimus Nerono laikais: "Po didýiojo Romos gaisroŸ Taip pat buvo baudýiami krikøàionys, sekta, iøpaýistanti naujã ir kenksmingã religiní tikéjimã". Taigi pirmame amýiuje po Kr. egzitavo grupé, vadinama "krikøàionimis". Øi nuoroda duoda pagrindã teigti, kad prieø tai tame pat øimtmetyje egzistavo asmuo vardu "Kristus".

- 3) F.F. Briusas ("Krikøàionybés atsiradimas" 29,39 psl.) atkreipia démesí í tã faktã, kad esama nuorodû í 52 m. po Kr. istoriko vardu Talus paraøytã Vidurýemio júros regiono rytinés dalies istorijã. Kitoje savo knygoje ("Dokumentai apie Naujãjí Testamentã" 113 psl.) Briusas nurodo, kad mokslininkas vardu Julijus Afrikietis iøjuoké Taluso ýodýius, apraøanàius Kristaus nukryýiavimo metu uýslinkusiã tamsã, aiøkindamas tã dalykã saulés uýtemimu. Iø to galima numanyti, jog Taluso apraøytas Jézaus nukryýiavimas turéjo ívykti anksàiau, t.y. prieø 52 m. po Kr., kuomet Talusas paraøé savo istorijã.

4) Roménû valdýios pareigúnas Plinijus plaàiai kalba apie labai aktyviã ýmoniû grupê, egzistavusiã pirmojo amýiaus pabaigoje. Tie ýmonés vadinos krikøàionimis. Plinijos apraøo, kaip jie atlikinédavo atminimo apeigas: "Jie turéjo íproti susitikinéti tam tikrã nustatytã dienã prieø saulétekí ir eilémis giedoti giesmê Kristui" ("Plinijaus laiøkai", X:96). Romos imperatoriai Trajanas ir Adrianas taip pat kalbéjo apie savo problemas bendraujant su krikøàionimis (ýr. atitinkamai "Plinijaus laiøkai", X:97, ir Eusebijaus "Baýnyàios istorija", IV:IX). Øios grupés egzistavimas nuo pimojo øimtmeàio ir jû iøskirtiné kantrybé persekiojimû metu liudija, kad jie buvo realios istorinés asmnybés, gyvenusios pirmame amýiuje, pasekéjai.

5) Ýydû øventoji knyga Talmudas 43a sinedrione mini Jézaus mirtí. Pripaýistama, kad øi Talmudo dalis priklauso ankstyvajam øios knygos sudarymo periodui (t.y. 70-200 m. po Kr.). Ten sakoma: "Paschos iøvakarése Jeøu (Jézus) buvo pakartas. Likus keturiasdeøimàiai dienu iki bausmés ívykdymo iøéjo øauklys ir garsiai skelbé: 'Jí ruoøiasi uýmétyti akmenimis, kadangi jis uýsiiminéjo burimais ir kursté izraelitus atsitraukti nuo tikéjimo. Kiekvienas, kas gali kã nors pasakyti jo naudai, teateina ir teapgina jí.' Bet kadangi dél jo nieko nebuvo padaryta, jis buvo pakartas Paschos iøvakarése." Ýodí "pakarti" ("pakabinti") galima suprasti kaip "nukryýiuoti" ­ jis panaøiai varojamas Naujajame Testamente (Gal 3:13). Øioje iøtraukoje raøoma, jog ýydai noréjo Jézû uýmétyti akmenimis (matyt, pagal Mozés Ístatymã?), bet paskui sakoma, kad iø tikrûjû jis buvo pakartas. Naujajame Testament randamas apraøymas paaiøkina øitã dalykã. Ten nurodoma, jog norédami ívykdyti mirties nuosprendí Jézui, ýydai turéjo paklusti roménû ístatymams ­ pakarti jí (t.y. pakabinti ant kryýiaus).

43a sinedrione taip pat sakoma, kad penki Jézaus mokiniai buvo nuteisti ir pasmerkti myriop. Tas vélgi parodo, jog ýydai tradiciøkai tikéjo istoriniu Jézaus egzistavimu. 106b sinedrione netgi sakoma, kad Jézus miré búdamas 33 metû; tai tiksliai atitinka Naujojo Testamento duomenis. Mejeris ("Pirmosios velykos") cituoja penktame amýiuje paraøytã ýydû dokumentã "Toledoth Jesu", kuriame tvirtinama, kad mokiniai bandé pavogti Jézaus kúnã po jo mirties, bet sodininkas vardu Judas suýinojês apie jû planus perkélé Jézaus kúnã kitur ir véliau perdavé jí ýydams. Justinas Kankinys 150 m. po Kr. raøé, kad ýydai iøsiunté ypatingus pasiuntinius, kurie skelbé, jog Jézaus kúnas buvo pavogtas ("Dialogas su Trifonu"), ir Tertulijanas ("Apie reginius"), raøês 200 m. po Kr., teigia