pasimokytû ir nebepiktýodýiautû" (1 Kor 5:5; 1 Tim 1:20). Jei Øétonas iø tikrûjû yra bútybé, veràianti nusidéti ir turinti ýmonéms neigiamã dvasiní poveikí, tai kodél øiose eilutése "Øétonas" parodomas teigiamoje øviesoje? Atsakymas randamas tame, kad prieøininkas, (t.y. "Øétonas" arba sunkumai gyvenime) daýnai gali duoti teigiamã dvasiní poveikí tikinàiojo gyvenime.

Jei pripaýístame, kad blogis ateina nuo Dievo, tada mes galime maldoje praøyti pagalbos, pvz. problemû paøalinimo. Jei problemos iølieka, tada mes ýinome, jog jas sukúré Dievas músû paàiû dvasinei gerovei. Bet jeigu tikime, kad egzistuoja kaýkokia bloga bútybé, vadinama velniu ar øétonu, kuri sukuria mums problemas, tada nebelieka búdo joms iøsprêsti. Suluoøinimas, liga, netikéta mirtis ar neganda turi búti laikomi tiesiog nesékme. Jei velnias ­ tai kaýkoks galingas nuodémingas angelas, tai jis turétû búti daug galingesnis uý mus, ir mums nebeliktû nieko kito, kaip tik kentéti nuo jo rankos. Bet prieøingai, mes nuraminami, kad Dievui priýiúrint tikintiesiems "viskas (gyvenime) iøeina í gerã " (Rom 8:28). Todél tikinàiojo gyvenime néra tokio dalyko, kaip "lemtis"

### Nuodémés kilmé

Bútina pabréýti, kad nuodémé kyla iø músû vidaus. Tai músû paàiû kalté. Ýinoma, bútû puiku tikéti, kad dél nuodémés kalti ne mes patys. Mes galétume nesivarýydami nusidéti ir po to pasiteisinti, galvodami, kad iø tikrûjû tai velnio iødaigos, ir jam turétû búti suversta visa kalté dél músû nuodémiû. Neretai asmuo, ívykdês sunkû nusikaltimã, maldauja pasigailéjimo sakydamas, kad tuo metu jis buvo apséstas velnio ir todél negaléjo savês kontuoliuoti. Bet, visiøkai teisingai, øitoks menkas pasiteisinimas iø viso nelaikomas ko nors vertu, ir tokiam ýmogui skelbiamas nuosprendis.

Turime prisiminti, kad "atpildas uý nuodémê ­ mirtis" (Rom 6:23); nuodémé veda í mirtí. Jeigu dél nuodémiû kalti ne mes patys, bet velnias, tada teisingasis Dievas turétû bausti velniã, o ne mus. Bet mes esame teisiami uý savo paàiû nuodémes, taigi músû nuodémés ­ tai músû kalté. Ísivaizduodami,kad velnias ­ tai kaýkoks atskiras asmuo, o ne nuodémés øaltinis mumyse , mes bandome atsikratyti atsakomybés uý savo nuodémes. Tai dar vienas pavyzdis to, kaip ýmonés atmeta Biblijos mokymã apie ýmogaus prigimtí, kuri iø esmés yra nuodéminga.

"Néra nieko , kas, iø lauko íéjês í ýmogû, galétû jí suteptiŸ Iø vidaus, iø ýmoniû øirdies, iøeina pikti sumanymai, paleistuvystés, vagystés, ýmogýudystésŸ puikybé, neiømanymas. Visos tos blogybés iøeina iø vidaus ir suterøia ýmogû" (Mk 7:15-23). Jézaus mokymas àia yra visiøkai aiøkus ­ iøoréje néra nieko nuodémingo, kas galétû íeiti í mus ir priversti mus nusidéti. Iø vidaus , iø ýmogaus øirdies, iøeina visos tos blogybés. Bútent todél po tvano Dievas taré: "Ýmogiøkos øirdies jausmas ir mintis yra palinkê í piktã iø jaunystés" (Pr 8:21). Jok 1:14 øitaip apraøo gundymus: "Kiekvienas (visiems ýmonéms búna panaøiai) yra gundomas savo geismo pagrobtas ir suviliotas". Mus gundo músû paàiû geismai, músû paàiû pikti troøkimai, o ne kaýkas iøoréje. "Iø kur atsiranda karai, iø kur tarp júsû kiviràai?",­ klausia Jokúbas; "Ne iø kur kitur, tik iø júsû uýgaidû" (Jok 4:1). Kiekvienas músû turi ypatingas, asmenines pagundas nes jos atsiranda dél músû paàiû piktû troøkimû. Neveltui sakoma, kad mes esame sau didýiausi prieøai.

Laiøke Romieàiams daugiausia kalbama apie nuodémê, jos kilmê ir kaip jã íveikti. Labai reikøminga tai, kad øiame laiøke vargu ar uýsimenama apie Velniã ir Øétonã; aiøkindamas apie nuodémés kilmê, Paulius nemini nei Velnio, nei Øétono. Lygiai taip pat "velnias" ­ tai Naujojo Testamento sãvoka. Jeigu øalia músû egzistuotû kaýkokia bútybé, veràianti mus nusidéti, tada tikrai apie jã turétû búti daug kalbama Senajame Testamente. Bet yra visiøkai ne taip, ir tai labai svarbu. Skaitydami apie Teiséjû laikotarpí arba Izraelí dykumoje pastebésime, kad tais laikais izraelitai tikrai daug nusidédavo. Bet Dievas neperspéjo jû dél kaýkokios galingos antgamtinés bútybés ar jégos, kuri galétû íeiti í juos ir priversti nusidéti. Vietoj to jie buvo skatinami laikytis Dievo ýodýio ir nesugríýti prie savo prigimtiniû kúniøkû darbû (pvz. Íst 27:9,10; Joz 22:5).

Paulius skundýiasi: "Aø ýinau, kad manyje, tai yra, mano kúne, negyvena gérisŸ Aø nedarau gério, kurio trokøtuŸ O jeigu darau, ko nenoriu, tada nebe aø tai ívykdau, bet manyje gyvenanti nuodémé" (Rom 7:18-21). Taigi jis nesuveràia kaltés uý savo nuodémes paøalinei bútybei, vadinamai velniu. Tikruoju nuodémés øaltiniu Paulius vadina nuosavã blogã prigimtí: "Nebe aø tai ívykdau, bet manyje gyvenanti nuodémé . Taigi aø randu (savyje) tokí ístatymã, kad kai trokøtu padaryti gera, prie manês prilmpa bloga". Àia jis aiøkina, kad dvasiniam gyvenimui prieøinasi kaýkas, kã galima pavadinti "manyje gyvenanti nuodémé". Kiekvienas mãstantis, dvasiøkai nusiteikês ýmogus pasieks tokí pat savês paýinimã. Reikia paýyméti, kad net toks didis krikøàionis kaip Paulius po savo atsivertimo nepatyré prigimties pasikeitimo, taip pat jis neígavo búsenos, kurioje nenusidétû ir net negalétû nusidéti. Øiuolaikinio "evangelinio" judéjimo atstovai teigia, kad jie yra tokioje búsenoje, ir todél pagal juos Paulius atsiduria tarp "neiøgelbétû" dél savo ýodýiû Rom 7:15-21. Øios eilutés ­ tai viena didýiausiû kliúàiû jû pretenzijoms. Dar vienas