Labai daýnai Naujajame Testamente teigiama, jog mes iøgelbéjami ir nuteisinami Jézaus krauju (pvz. 1 Jn 1:7; Apr 5:9; 12:11; Rom 5:9). Norédami suvokti Kristaus kraujo svarbã, mes turime suprasti Biblijos principã, kad "kiekvieno kúno gyvybé yra kraujuje" (Kun 17:14). Kúnas negali gyventi be kraujo; todél jis simbolizuoja gyvybê. Tai paaiøkina øiû Kristaus ýodýiû tinkamumã: "Jei nevalgysite Ýmogaus Súnaus kúno ir negersite jo kraujo, neturésite savyje gyvybés!" (Jn 6:53).

Nuodémé baigiasi mirtimi (Rom 6:23), t.y. gyvybê neøanàio kraujo praliejimu. Todél izraelitai nusidéjê kiekvienã kartã turédavo pralieti kraujã, kas primindavo jiems, jog nuodémé baigési mirtimi. "Taip pat bemaý viskas pagal (Mozés) ístatymã apvaloma krauju, ir be kraujo praliejimo néra (nuodémiû) atleidimo" (Ýyd 9:22). Todél Adomo ir Ievos iø figmedýio lapû pasidaryti apdarai buvo nepriimtini; vietoj to Dievas nuýudé gyvulí ir iø jo kailio padaré apdarus jû nuodémei uýdengti (Pr 3:7,21). Taip pat ir Abelio paaukoti gyvuliai buvo priimti mieliau uý Kaino aukã iø ýemés vaisiû, mat Abelis suprato tã dalykã, kad be kraujo praliejimo negalima tinkamai prisiartinti prie Dievo ir gauti atleidimã (Pr 4:3-5).

Øie ívykiai byloja apie nepaprastã Kristaus kraujo svarbã. Ypaà aiøkiai tai iøpranaøauta Velykû (Paskhos arba Peréjimo ­ ýr. Iø 12:11) ívykiuose, kada norédama iøsigelbéti nuo mirties Dievo tauta turéjo patepti avinélio krauju durû staktas. Øis kraujas liudijo apie Jézaus kraujã, kuriuo mes turime apsiølakstyti. Prieø Kristaus atéjimã ýydai uý savo nuodémes turéjo aukoti gyvuliû aukas pagal Mozés ístatymã. Bet øis gyvuliû kraujo praliejimas turéjo tik mokomãjã reikømê. Uý nuodémê baudýiama mirtimi (Rom 6:23); neímanoma, kad ýmogus galétû nuýudyti gyvulí, jo mirtimi pakeisdamas savãjã arba pasinaudodamas juo kaip tikru savo atstovu. Aukojamas gyvulys nesuvokdavo kas gera, o kas bloga; taigi jis negalédavo pilnai atstoti ýmogaus: "Juk neímanomas dalykas, kad jauàiû ir oýiû kraujas panaikintû nuodémes" (Ýyd 10:4).

Todél kyla klausimas: Kodél ýydai nusidéjê turédavo aukoti gyvulius? Ívairius atsakymus í øí klausimã Paulius susumuoja Gal 3:24: "Taigi ístatymas buvo músû auklétojas, vedês í Kristû". Gyvuliai, ýudomi kaip aukos uý nuodémes, turéjo búti be démés ir be kliaudos (Iø 12:5; Kun 1:3,10 ir t.t.). Jie buvo tarsi pranaøysté apie Kristû, avinélí "be kliaudos ir démés" (1 Pt 1:19). Taigi tû gyvuliû kraujas simbolizavo Kristaus kraujã. Jie búdavo priimami kaip aukos uý nuodémes, kadangi , kaip Dievas ýinojo, tai liudijo apie búsimãjã tobulã Kristaus aukã. Dél øito Dievas galéjo atleisti nuodémes Savo ýmonéms, gyvenusiems prieø Kristaus atéjimã. Jo mirtis "atpirko pirmojoje Sandoroje (t.y. galiojant Mozés ístatymui ­ Ýyd 8:5-9) padarytus nusikaltimus" (Ýyd 9:15). Visos pagal Ístatymã paaukotos aukos liudijo apie Kristû, tobulã aukã uý nuodémê, kuris "pasirodé amýiû pabaigoje, kad savo auka sunaikintû nuodémê" (Ýyd 9:26; 13:11,12; Rom8:3 plg. 2 Kor 5:21).

Kaip iøsiaiøkinome 7.3 poskyryje, visas Senasis Testamentas, ir ypaà Mozés Ístatymas, pranaøavo apie Kristû. Galiojant Ístatymui, prisiartinti prie Dievo buvo galima per vyriausiãjí kunigã; jis tarpininkavo tarp Dievo ir ýmoniû galiojant Senajai Sandorai, kaip ir Kristus yra Naujosios Sandoros tarpininkas (Ýyd 9:15). "Ístatymas skirdavo vyriausiaisiais kunigais ýmones su silpnybémis, oŸ priesaikos ýodis paskyré amýiams tobulã Súnû (Ýyd 7:28). Patys búdami nusidéjéliai, øie kunigai negaléjo gauti ýmonéms tikro atleidimo. Gyvuliai, kuriuos jie aukodavo uý nuodémes, iø tikrûjû nepakeisdavo nusidéjéliû. Tam reikéjo tobulo asmens, kuris visais atývilgiais atstotû nuodémingã ýmogû ir galétû paaukoti priimtinã aukã uý nuodémê, kad ýmonés galétû pasinaudoti ta auka susijungdami su ja. Taip pat reikéjo tobulo vyriausiojo kunigo, iøkentusio bandymus bei gundymus ir todél galinàio uýjausti ýmones, kuriems jis tarpininkauja.

Jézus puikiai atitinka øiuos reikalavimus ­ "Mums ir prideréjo turéti tokí vyriausiãjí kunigã: øventã, nekaltã, tyrã" (Ýyd 7:26). Jam nereikia nuolat atnaøauti aukas uý savo nuodémes, ir jis daugiau nemirøta (Ýyd 7:23,27). Øito øviesoje Raøtai taip apibúdina Kristû kaip músû kunigã: "Todél jis per amýius gali iøgelbéti tuos, kurie per jí eina prie Dievo. Jis amýinai gyvas, kad juos uýtartû" (Ýyd 7:25). Kristus, kaip músû idealus vyriausiasis kunigas, turéjo ýmogiøkã prigimtí, todél "jis sugeba uýjausti neýinanàius ir klystanàius, nes ir pats yra apgaubtas silpnumo" (Ýyd 5:2). Tai primena kitã teiginí apie Kristû, kuris sako, jog " ir jis lygiomis" prisiémé ýmogiøkã prigimtí (Ýyd 2:14).

Kaip ýydû vyriausieji kunigai tarpininkaudavo tik Dievo tautai, Izraeliui, taip ir Kristus yra tik dvasinio Izraelio Kunigas ­ t.y. tû, kurie pakrikøtyti Kristuje ir supranta tikrãjã Evangelijã. Jí mes turime kaip "didí kunigã Dievo namams ", kuriuos sudaro tie, kas turédémi tikrãjã Evangelijos viltí atgimé per krikøtã (1 Pt 2:2-5). Todél nuostabiû Kristaus kunigystés privalumû suvokimas turétû mus paskatinti pasikrikøtyti í Jí; be øito Jis negali mums tarpininkauti.

Pasikrikøtyje í Kristû, mes turétume uoliai stengtis pilnai pasinaudoti Kristaus kunigyste; iø tikrûjû mums taip pat tenka ir tam tikros pareigos, í kurias turime atsiývelgti savo gyvenime. "Tad per jí visuomet atnaøaukime Dievui ølovinimo aukã" (Ýyd 13:15). Vykdydamas Savo planã Dievas tam ir padaré Kristû músû kunigu; todél mes turétume visuomet garbinti Dievã naudodamiesi priéjimu prie Jo, kurí mes turime per Kristû. Ýyd 10:21-25 iøvardina eilê pareigû, kurias mes turime Kristui búnant músû vyriausiuoju kunigu: "Mes turime ir didí kunigã Dievo namams: