Øiose eilutése ypatingai pabréýiama, jog Jézus turéjo ýmogiøkãjã prigimtí: " ir jis lygiomis juos pasiémé" (Ýyd 2:14). Net trys ýodýiai øioje frazéje atkreipia démesí í øí faktã. Ýyd 2:16 panaøiai teigiama Kristû neturéjus angeliøkos prigimties, kadangi jis buvo Abraomo palikuonis, kuris atéjo atneødamas iøgelbéjimã daugybei tikinàiûjû, tapsianàiû Abraomo palikuonimis. Taigi Kristus privaléjo turéti ýmogiøkãjã prigimtí. "Jis turéjo visu kuo tapti panaøus í brolius" (Ýyd 2:17), tam kad Dievas galétû dovanoti mums atleidimã per Kristaus aukã. Todél sakyti Jézû nebuvus pilnai ýmogiøkos prigimties reiøkia neýinoti Kristaus gerosios naujienos paàiû pagrindû.

Kada krikøtyti tikintieji nusideda, jie gali maldoje kreiptis í Dievã, iøpaýindami per Kristû savo nuodémes (1 Jn 1:9); Dievas ýino, jog Kristus taip pat búdavo gundomas nusidéti, kaip ir jie, bet likdavo tobulas ir íveikdavo tas paàias pagundas, kuriû neíveiké jie. Dél øito "Dievas Kristuje" gali mums atleisti (Ef 4:32). Todél yra nepaprastai svarbu suprasti, jog Kristus buvo gundomas kaip ir mes, o kad tai bútû ímanoma, jis privaléjo turéti ýmogiøkã prigimtí. Kaip aiøkiai teigiama Ýyd 2:14, tai tapo ímanoma, nes Kristus prigimtis buvo "kraujas ir kúnas". "Dievas yra Dvasia" (Jn 4:24) pagal prigimtí, ir nors fiziøkai Jis turi kúnã, bet kaip "Dvasia" yra bekúnis (Lk 24:39). Tuo tarpu Kristaus prigimtis ­ "kúnas", taigi gyvendamas ýeméje jis jokiu búdu negaléjo turéti Dievo prigimties.

Visos ankstesnés ýmoniû pastangos laikytis Dievo ýodýio, t.y. pilnai íveikti pagundã, ýlugdavo. Todél Dievas "atsiunté savo Súnû nuodémingo kúno pavidalu ir nuodémei íveikti pasmerké nuodémê kúne" (Rom 8:3).

"Nuodémé" reiøkia mums búdingã polinkí nusidéti, kurí mes turime iø prigimties. Mes jau esame ne kartã davê jam valiã ir toliau taip darome, o "atpildas uý nuodémê yra mirtis". Kad iøeiti iø øios keblios padéties ýmogui reikéjo iøorinés pagalbos. Pats jis vargu ar galéjo pasiekti tobulumã; juk nebuvo ir néra kúno galioje atpirkti kúnã. Todél Dievas ísikiøo ir davé mums Savo Súnû "nuodémingo kúno pavidalu" su visom tom paskatom nusidéti, kurias ir mes turime. Kitaip nei kiti ýmonés, Kristus íveiké visas pagundas, nors kaip ir mes Jis turéjo panaøiã galimybê suklysti bei nusidéti. Rom 8:3 Kristaus ýmogiøka prigimtis apibúdinama kaip "nuodémingas kúnas". Øiek tiek aukøàiau Paulius sako, jog "kúne negyvena géris", nes kúnui yra búdinga maiøtauti prieø paklusnumã Dievui (Rom 7:18-23). Po øiû ýodýiû dar nuostabiau yra skaityti Rom 8:3 apie Kristaus "nuodémingã kúnã". Jézus sékmingai íveiké tã kúnã, o bútent dél to mes ir turime galimybê iøsigelbéti nuo savo kúno. Jézus puikiai suvoké savo prigimties nuodémingumã. Í jí kartã buvo kreiptasi ýodýiais "Gerasis Mokytojau" manant, jog jis buvo "geras" arba tobulas iø prigimties. Jézus atsaké: "Kam vadini mane geru? Niekas néra geras tik vienas Dievas" (Mk 10:17,18). Kitai progai pasitaikius ýmonés pradéjo liudyti apie jo didybê dél visos eilés nepaprastû stebuklû, kuriuos jis buvo padarês. Bet Jézus tuo nesinaudojo, nes "gerai visus paýindamas, jais nepasitikéjo. Jam nereikédavo, kad kas paliudytû apie ýmogû. Jis pats ýinojo kas yra ýmogaus viduje" (Jn 2:23- 25). Puikiai paýindamas ýmogiøkã prigimtí ("jis pats ýinojo kas yra ýmogaus viduje") Kristus nenoréjo pats asmeniøkai búti ýmoniû giriamas dél kokiû nors savo nuopelnû, nes jis ýinojo, kokia bloga buvo jo prigimtis.

## 8.4 Jézaus ýmogiøkumas

Evangelijos pateikia daug pavyzdýiû, iø kuriû matyti, jog Jézus tikrai turéjo ýmogiøkã prigimtí. Apraøoma, kaip búdamas nuvargês jis turéjo prisésti ir atsigerti iø øulinio (Jn 4:6). "Jézus pravirko" mirus Lozoriui (Jn 11:35). Jo galutiniû kanàiû apraøymas turétû búti daugiau negu pakankamas jo ýmogiøkumo írodymas: "Dabar mano siela sukrésta" prisipaýino jis, kai meldési praøydamas Dievo iøgelbéti jí nuo mirties ant kryýiaus (Jn 12:27). Jis "meldési: 'Mano Téve, jeigu ímanoma teaplenkia mane øi (kanàiû ir mirties) tauré. Taàiau ne kaip aø noriu, bet kaip tu'" (Mt 26:39). Taigi kai kuriais atvejais Kristaus troøkimai ir valia skyrési nuo Dievo valios.

Visã savo gyvenimã Kristus buvo pavedês savo valiã Dievo valiai ruoødamasis galutiniam kryýiaus iøbandymui. "Iø savês aø nieko negaliu daryti. Aø teisiu, kaip girdýiu, ir mano teismas teisingas, nes aø ieøkau ne savo valios, bet valios to, kuris mane yra siuntês" (Jn 5:30). Skirtumas tarp Kristaus valios ir Dievo valios pakankamai aiøkiai írodo, jog Jézus nebuvo Dievas.

Iø músû tikimasi, kad per savo gyvenimã mes augsime Dievo paýinime, besimokydami iø mums tenkanàiû iøbandymû. Àia Jézus yra músû didysis pavyzdis. Kaip ir mes, jis iø karto neturéjo pilno Dievo paýinimo, íýiebto jame. Nuo vaikystés "Jézus augo iømintimi, metais ir malone Dievo ir ýmoniû akyse" (Lk 2:52). "Vaikelis augo ir stipréjo, jis darési pilnas iøminties" (Lk 2:40). Øios dvi eilutés sugretina Kristaus fiziní augimã ir jo dvasiní vystymãsí; jis augo ir fiziøkai, ir dvasiøkai. Tai bútû neímanomã, jei "Súnus yra Dievas", kaip remdamasis "Trejybé" dogma teigia Atanazo Tikybos iøpaýinimas. Netgi savo gyvenimo pabaigoje Kristus prisipaýino neýinãs tikslaus savo antrojo atéjimo laiko, nors Tévas ýinãs (Mk 13:32).

Paklusnumo Dievo valiai mes visi turime mokytis tam tikrã laiko tarpã. Kristus taip pat turéjo mokytis praklusti Tévo valiai, kaip ir kiekvienas súnus. "Búdamas Súnus, jis savo kentéjimuose iømoko klusnumo, ir pasidarês