kraujã. "Ir Vieøpats kalbéjosi su Moøe veidas í veidã, kaip paprastai ýmogus kalbasi su savo prieteliu." (Iø 33:11; Íst 34:10). Vieøpats apsireiøké savo angeluose, ir jû veiduose ir burnose atsispindéjo paties Vieøpaties veidas ir burna.

­ Kadangi mes esame Dievo paveikslas, tai "jis ýino, kokia músû prigimtis" (Ps 103:14); Jis nori, kad mes suvoktumém Jí kaip asmení, kaip Tévã í kurí galime kreiptis. Todél aiøku, kodél taip daýnai aiøkinama apie Dievo rankas, akis ir pan. Jeigu Dievas bútû tik dvasios gniuýulas kur nors danguje, (o juk atmetê Dievo asmenøkumã, mes galime Jí ísivaizduoti tik taip), tada øie aiøkinimai tik klaidina ir neduoda jokios naudos.

­ Dievo gyvenamosios vietos apraøymai aiøkiai rodo, kad Jis turi buveinê kaip asmuo: "Dievas danguje" (Koh 5:1); "Vieøpats paývelgé iø savo aukøtos øventovés,paývelgé iø dangaus ýemén" (Ps 102:20); "Tu iøklausysi danguje, savo gyvenamojoje vietoje" (1 Kar 8:39). Galima surasti dar tikslesniû apraøymû, kur sakoma, kad Dievas turi "sostã" (2 Krn 9:8; Ps 11:4; Iz 6:1; 66:1). Vargu ar taip bútû kalbama apie neapibréýtã dvasiã, egzistuojanàia kur nors dangaus platybése.

Izaijo knygos 45 skyriuje daug kalbama apie asmeniøkã Dievo dalyvavimã savo tautos reikaluose: "Aø Vieøpats, ir néra kitoŸ Aø Vieøpats, kurs visa tai darauŸ Aø Vieøpats, sutveriu jí. Vargas tam, kuris prieøtarauja savo kúréjuiŸ mano rankos iøtiesé dangusŸ Grêýkités í mane ir búsite iøgelbéti jús, visi ýemés kraøtai." Paskutinis iøsireiøkimas ypaà aiøkiai patvirtina Dievo asmens egzistavimã ­ Jis liepia ýmonéms paývelgti í Jí tikéjimo akimis ir suvokti Jo tikrãjí egzistavimo búdã.

­ Dievas yra apreikøtas mums kaip atleidýiantis Dievas. Bet atleidimas gali búti gaunamas tik iø asmens; tai protinis veiksmas. Øtai Dovydas buvo vyras pagal Dievo øirdí (1 Sam 13:14), taigi Dievas turi protã (øirdí), o tai yra búdinga ir ýmogui, nors øiaip jau iø prigimties ýmogus néra pagal Dievo øirdí. Pradýios knygoje 6:5,6 sakoma: "DievasŸ gailéjosi, kad buvo sutvérês ýmogû ant ýemés, irŸ øirdies gilumoje taréŸ". Øi ir kitos panaøios eilutés atskleidýia, kad Dievas yra jauàianti, sãmoninga Bútybé, o ne sunkiai suvokiamas Dvasios gniuýulas ore. Tai padeda mums suprasti, kada mes galime patikti ar nepatikti Jam, panaøiai kaip vaikai prigimtiniam tévui.

### Jei Dievas néra asmuoŸ

Jeigu iø tikrûjû Dievas néra asmuo, tada sunku suprasti dvasingumo idéjã. Jei Dievas yra absoliuàiai teisingas, bet nematerialus, tada mes vargu ar galime suvokti Jo teisingumo pasireiøkimã ýmogiøkose bútybése. Nuo tiesos atitolê krikøàionis ir ýydai ísivaizduoja, kad Dievo teisingumas pasireiøkia músû gyvenimuose per miglotai suvokiamã "øventãjã Dvasiã", kuri kaýkaip padaro mus protiøkai panaøiais í Dievã ir priimtinais Jam. Atvirkøàiai, jeigu mes suvokiame egzistuojant Dievo asmení, tada Jo padedami ir Jo ýodýio veikiami mes galime tobulinti savo asmenybes ir iøvystyti savyje Dievo savybes.

Dievo tikslas yra apsireikøti dideléje daugybéje paølovintû bútybiû. Jo atmintinas vardas, Jehovah Elohim, tai rodo ("Tas, kuris bus galinguosiuose" ­ apytikslis vertimas). Jei Dievas néra asmuo, tada tikinàiûjû apdovanojimas turétû búti panaøi beasmené egzistencija. Taàiau paskaitê tikinàiûjû apdovanojimo apraøymus, pamatysime, kad ýeméje búsianàioje Dievo Karalystéje jie egzistuos apàiuopiamai, kúniøkai, bet nebus daugiau varginami ýmogiøkos prigimties silpnybiû. Ijobas ilgéjosi "paskutiniosios dienos", kada jo kúnas bus prikeltas (Job 19:25- 27); Abraomas bus vienas iø mieganàiûjû ýemés dulkése, kurie "pabusŸ amýinam gyvenimui" (Dan 12:2) ir pagal paýadã gaus paveldeti amýinon nuosavybén Kanaano ýemê, o tai juk yra fiziøkai egzistuojanti vieta (Pr 17:8). "Tedýiúgauja øventiejiŸ tesilinksmina savo pataluoseŸ kerøtui daryti pagonyse." (Ps 132:16; 149:5,7). Dél ýydû ir pagoniû nesugebéjimo suprasti panaøius apraøymus (o juk paýadai Abraomui suprastini pirmiausia tiesiogine, materialia prasme) atsirado klaidingas ísivaizdavimas, kad "nemirtinga siela" yra tikroji ýmogaus egzistavimo forma. Tokia idéja neturi visiøkai jokio biblinio pagrindo. Dievas yra nemirtinga, ølovinga bútybé, ir Jis vykdo savo planã, kad vyrai ir moterys galétû búti paøaukti gyvenimui Jo búsimojoje Karalystéje, kuri bus øioje ýeméje, ir taptû Jo savybiû, iøreikøtû kúniøkoje formoje, dalininkais.

Turétû búti aiøku, kad garbinimas, religija ar asmeniniai santykiai su Dievu negali búti prasmingi nesuvokus, kad Dievas yra asmuo, o mes esame fizinis Jo atvaizdas, nors ir labai netobulas, ir turime vystyti savyje Jo protiní atvaizdã tam, kad Dievo Karalystéje galétume gauti visã Jo fizinê pilnatvê. Dabar daug prasmingesnémis ir paguodýianàiomis tampa eilutés, kuriose apie Dievã kalbama kaip apie mylintí Tévã, aukléjantí mus, kaip tévas aukléja savo súnû (pvz. Íst 8:5). Mes skaitome apie Kristaus kanàias: "Vieøpats noréjo sulauýyti jí kentéjimu" (Iz 53:10), nors kitoje vietoje randame paraøyta: "Øaukiau í savo Dievã; Ir jis iøgirdoŸ mano balsã, ir mano øauksmas íéjo í jo ausis." (Ps 18:7). Dievas paýadéjo Dovydui palikuoní, kuris turéjo búti Dievo súnumi, ir øito dalyko ívykdymui reikéjo stebuklingo ýmogiøkos bútybés gimimo; bet jei Dievas nebútû asmuo, jis negalétû turéti súnaus.