pripaýinti, kad Biblija naudoja to laikmeàio, kuriame jinai buvo raøoma, kalbã, bet ne visada patvirtina ísitikinimus, sudaranàius tos kalbos pagrindã. Kaip pademonstravome, mes ir patys kalbã naudojame panaøiai. Øitaip darydama Biblija patvirtina pagrindines tiesas, kurias mes iønagrinéjome 6.1 ir 6.2 poskyriuose, o bútent: Dievas yra visagalis, Jis siunàia mums tenkanàius iøméginimus, nuodémé kyla iø músû paàiû, ir visi øie dalykai ígauna prasmê tik suvokus Dievo gelbstinàios jégos didybê. Vadinamieji "aukøtieji kritikai" atranda vis naujus ryøius tarp Raøtuose vartojamos kalbos ir ísitikinimû bei idéjû, paplitusiû toje kultúrinéje aplinkoje, kurioje Biblija buvo íkvépta ir uýraøyta. Tai nesunku suprasti, jei suvokiame, jog Biblijoje naudojama kalba gali remtis to meto vietiniais tikéjimais, bet øitaip daroma tam, kad parodyti Jahvés, vienintelio tikrojo Dievo didybê, kuriai negali prilygti nereikømingi ýmoniû tikéjimai, ýinomi tiems, kurie pirmieji skaité íkvéptuosius ýodýius, tik kã iøtartus pranaøû.

Turint tai omenyje galima tik stebétis, kiek daug Naujajame Testamente galima rasti pavyzdýiû, kur vartojama to laikmeàio kalba jos nepataisant. Øtai keletas tû pavyzdýiû:

­ Fariziejai apkaltino Jézû darant stebuklus netikro dievo, vadinamo Belzebuliu, galia. Jézus atsaké: "Jeigu jau aø iøvarau demonus Belzebulo galia, tai kieno galia iøvaro júsû sekéjai?!" (Mt 12:27). 2 Kar 1:2 aiøkiai sakoma, kad Belzebulas (Beelzebubas) buvo netikras pilistimû dievas. Jézus nepasaké: "Øtai ýiúrékite, 2 Karaliû knygoje sakoma, jog Belzebulas ­ tai netikras dievas, taigi júsû kaltinimai negali búti teisingi." Ne, Jis kalbéjo taip, lyg Belzebulas egzistuotû, nes noréjo, kad ýmonés suprastû Jo skelbiamã ýiniã. Taigi lygiai taip pat Jézus kalbéjo ir apie demonû iøvarymã ­ Jis nuolat nekartojo: "Iø tikrûjû jie neegzistuoja", Jis tiesiog skelbé Evangelija to laikmeàio kalba.

­ Apd 16:16-18 ­ tai Luko ýodýiai, uýraøyti íkvépimo metu: "Mus pasitiko viena tarnaité, turinti spéjimo dvasiã". Originalo kalboje ýodýiai "spéjimo dvasia" siejasi su Pitono vardu (kai kuriuose vertimuose jie perteikiami kaip "Pitono dvasia"). Pitono vardã turéjo netikras dievas, kuriuo tikéta pirmajame øimtmetyje (galimas daiktas, tai buvo kitas dievo Apolono vardas). Taigi Pitonas tikrai neegzistavo, bet Lukas nesako, kad mergina turéjo "spéjimo dvasiã, kuriã suteiké Pitonas. Tarp kitko, tas Pitonas ­ tai netikras dievas, ir iø tikrûjû jis neegzistuojaŸ". Lygiai taip pat Evangelijose nesakoma, jog Jézus "iøvarydavo demonus, kurie iø tikrûjû neegzistuoja, tai juk tiesiog búdas ligai pavadinti".

­ Kristaus laikais ýydai laiké save teisiais Abraomo palikuonimis. Todél Jézus kreipési í juos kaip í teisiuosius (Mt 9:12,13), ir pasaké "Aø ýinau, kad jús Abraomo vaikai" (Jn 8:37). Bet Jis netikéjo juos esant teisiais, ir daýnai tã atvirai pareikødavo; po savo ýodýiû Jn 8:37 Jis toliau írodé, kad iø tikrûjû jie nebuvo Abraomo palikuonis (Jn 8:39- 44). Taigi Jézus priimdavo ýmoniû ísitikinimus uý tikrã pinigã, nepuldavo jiems tuoj pat prieøtarauti, bet vietoj to atskleisdavo tiesã. Kaip jau parodéme, bútent taip Dievas traktavo Senojo Testamento laikais plaàiai paplitusius pagoniøkus tikéjimus. Kristaus poýiúris í demonus Naujojo Testamento laikais buvo lygiai toks pats; Jo stebuklai, atliekami Dievo jégos pagalba, kuo aiøkiausiai parodé, kad ligas sukélé Dievas, o ne kokia nors kita jéga, kadangi jos buvo pagydytos naudojant tik Dievo galiã.

­ Paulius citavo ýymius graikû poetus, kurie buvo prikúrê daug nebibliniû nesãmoniû, norédamas apstulbinti tikinàius tû poetû mokymu (Tit 1:12; Apd 17:28). Viskas, kã mes aiøkiname, yra apibendrinta Pauliaus kalboje, kur jis sako radês aukurã, skirtã garbinti "Neýinomam dievui", t.y. bet kokiai pagoniøkai dievybei, kuri galbút egzistuoja, bet yra neýinoma Aténû gyventojams. Paulius nesupeiké tokio tikéjimo kvailumo, bet vietoj to remdamasis jû turimu supratimu émé aiøkinti apie vienintelí tikrãjí Dievã, kurio jie nepaýino (Apd 17:22,23).

­ Ef 2:2 kalbama apie "kunigaikøtí, vieøpataujantí ore". Àia aiøkiai remiamasi mitologine Zoroastro idéja. Ýodýiu, tai buvo vienas iø tû dalykû, kuriais kadaise tikéjo Pauliaus skaitytojai. Anot Pauliaus, jie kadaise gyveno "paklusdami kunigaikøàiui, vieøpataujanàiam ore". Toje paàioje eilutéje Paulius prilygina jí "dvasiai (galvosenai), veikianàiai neklusnumo vaikuose", t.y. prigimtiniame ýmoguje. Anksàiau jie tikéjo pagoniøka dangiøkos dvasios-kunigaikøàio idéja; dabar Paulius paaiøkina, kad ta jéga, kuriai jie iøoriøkai paklusdavo, iø tikrûjû kildavo iø jû paàiû sugedusio proto. Taigi remiamasi pagoniøka idéja ir kalbama apie jã, konkreàiai nesupeikiant jos, bet atskleidýiant tiesa apie nuodémê.

­ 2 Pt 2:4 kalbama apie nusidéjéliû nubloøkimã í Tartarã (daýniausiai veràiamas ýodýiu "pragaras"). Tartaras buvo pramanyta vieta poýeminiame pasaulyje; Petras nepataiso øio ívaizdýio, bet veràiau panaudoja jí kaip visiøko sunaikinimo ir bausmés uý nuodémes simbolí. Kristus panaøiai vartoja ýodí "Gehena" (irgi daýniausiai veràiamas ýodýiu "pragaras").

### Ar tikrai ligas sukelia demonai?