#### 11 SKYRIUS GYVENIMAS KRISTUJE

## 11.1 ÍVADAS

Krikøtas suteikia mums tikrã amýinojo gyvenimo Dievo Karalystéje viltí. Kuo labiau suvoksime øios vilties tikrumã ir tikésime tais dalykais, tuo aiøkiau suprasime, jog mes dar turime ir tam tikras pareigas. Músû gyvenimo búdas turi pritikti asmeniui, turinàiam viltí gauti Dievo prigimtí (2 Pt 1:4) ir, tapus visais atývilgiais tobulu, pasidaryti Jo Vardo dalininku (Apr 3:12).

Kaip iøaiøkinta 10:3 poskyryje, po krikøto mes turime paskirti savo gyvenimã músû prigimties blogû troøkimû nukryýiavimui ir nuolatinei kovai su jais (Rom 6:6). Jei mes nenorime ir net nebandome øito daryti, tada músû krikøtas netenka prasmés. Krikøtytis turétû tik asmuo, pasirengês priimti pareigas, susijusias su nauju gyvenimu, prasidedanàiu po krikøto.

Krikøto metu mes numirøtame senajam, prigimtiniam gyvenimo búdui ir esame simboliøkai prikeliami su Kristumi. "Jeigu esate su Kristumi prikelti (krikøto metu), siekite to, kas aukøtybése, kur Kristus sédi Dievo deøinéje. Rúpinkités tuo, kas aukøtybése, o ne tuo, kas ýeméje. Jús juk esate mirêŸ NumarinkiteŸ iøtvirkavimã, netyrumãŸ godumã" (Kol 3:1 -5). Pasikrikøtydami mes ísipareigojame gyventi í viskã ývelgdami iø Dievo dangiøkosios perspektyvos, galvodami apie dangiøkus (t.y. dvasinius) dalykus, savo pasaulietiøkus siekimus pakeisdami noru nugaléti savo kúniøkus polinkius. Øitaip mes galime íeiti í Dievo Karalystê.

Ýmogiøkoji prigimtis turi polinkí su entuziazmu paklusti Dievui tik kartas nuo karto. Daýnai Dievas perspéja dél øito. Apie Savo ísakymus Dievas sako, kad jei ýmogus juos vykdys, bus jais gyvas (Ez 20:21). Jeigu mes ýinome Dievo paliepimus ir pradedame jiems paklusti krikøto metu, tada mes turétume paskirti visã savo gyvenimã jû vykdymui.

## 11.2 ØVENTUMAS

"Øventas, øventas, øventas Vieøpats, kareivijû Dievas" (Iz 6:3). Øi eiluté su trigubu akcentu ­ tai tik viena iø daugybés vietû Biblijoje, pabréýianàiû Dievo øventumã. "Øventumas" iø esmés reiøkia "atsiskyrimã" ­ atsiskyrimã nuo neøventû dalykû ir atsiskyrimã dvasiniams dalykams. Mes kvieàiami búti "Dievo sekéjais, kaip jo mylimi vaikai" (Ef 5:1). Kadangi "øventas yra tasai, kuris jus paøauké, tad ir jús patys tapkite øventi visu savo elgesiu (t.y. savo gyvenimo búdu), kaip paraøyta: Búkite øventi, nes aø esu øventas." (1 Pt 1:15,16; Kun 11:44).

Izraelis pagal kúnã buvo paøauktas iø Egipto, ir per krikøtã Raudonojoje júroje tapo "øventaja tauta" (Iø 19:6). Panaøiai ir dvasinio Izraelio nariai po savo krikøto yra paøaukiami "í øventãjí paøaukimã" (2 Tim 1:9). Po krikøto mes pradedame "tarnauti teisumui, kad" taptuméme "øventi" (Rom 6:19,22 ir kontekstas).

Øventumas yra Dievo búties esminé dalis, taigi jis taip pat turétu búti didýiausiu rúpesàiu tû, kurie bando tapti "Dievo sekéjais". Jei taip darysime, tai gavê Dievo prigimtí tapsime "jo øventumo dalininkais" (Ýyd 12:10; 2 Pt 1:4). Todél be øventumo øiame gyvenime tikintysis "neregés Vieøpaties", t.y. ýmogus, neparodês øventumo øiame gyvenime, negalés Karalystéje iø tikrûjû matyti Dievã ir uýmegzti asmeninius santykius su Juo.

Gavê tokiã didingã viltí mes turétume atsiskirti nuo aplinkinio pasaulio, neturinàio øios vilties, atsiskirti amýinam Dievo prigimties gavimui. Todél mes neturétume laikyti savo "atsiskyrimo" kokiu nors mums per prievartã primestu dalyku; atsiskyrê øiam didýiam paøaukimui ir vilàiai, mes savaime turétume jausti savo atsiskyrimã nuo øio pasaulio, kuriame vieøpatauja kúniøki pradmenys.

Dabar mes apsvarstysime keletã dalykû, nuo kuriû mes turétume jaustis atsiskyrê, ir tada 11.3 poskyryje praktiøkai aptarsime, kam mes turétume búti atsiskyrê.

### 11.2.1 JÉGOS PANAUDOJIMAS

Mes gyvename pasaulyje, kuriame vieøpatauja nuodémé. Kaip iøsiaiøkinome 6.1 poskyryje, ýmoniû vyriausybés gali búti pavadintos "velniu", nes jû veiklos centras ­ kúniøki troøkimai, arba biblinis "velnias".