## 5.2 Karalysté øiuo metu néra íkurta

Plaàiai yra paplitusi mintis, kad Dievo Karalysté jau egzistuoja øiuo metu ir tai yra dabartiniai tikintieji ­ "baýnyàia". Nors perspektyvoje tikri tikintieji yra iøgelbéti ir jiems paskiros galimos vietos Karalystéje, bet negali búti abejonés, jog øiuo metu mes nesame Karalystéje, kadangi Kristus dar néra sugríýês ir íkurês jos.

Iø to, kã mes esame iki øiol iønagrinéjê, turétû búti aiøku, kad "kúnas ir kraujas nepaveldés Dievo karalystés" (1 Kor 15:50). Mes turime paveldéti "karalystê, paýadétã jí mylintiems" (Jok 2:5), nes krikøtas padaro mus paýadû Abraomui paveldétojais, o øitie paýadai yra Karalystés Evangelijos pagrindas (Mt 4:23; Gal 3:8,27-29). Daýnai susiduriama su paýadu paveldéti karalystê gríýus Kristui, kada bus iøpildyti paýadai Abraomui (Mt 25:34; 1 Kor 6:9,10; 15:50; Gal 5:21; Ef 5:5). Jau pats ýodýiû vartojimas rodo tai ívyksiant ateityje, ir todél øiuo metu tikintieji néra karalystéje.

Jézus paské palyginimã norédamas pataisyti tuos, kurie moké, kad "netrukus turinti apsireikøti Dievo karalysté". Tad jis kalbéjo: "Vienas didýiúnas iøkeliavo í tolimã øalí gauti karaliaus sosto, o véliau turéjo sugríýti atgal". Øiam laikui jis davé savo tarnams tam tikras uýduotis. "Gavês karalystê, jis sugríýo ir liepé paøaukti tarnus" teismui (Lk 19:11-27).

Didýiúnas simbolizuoja Kristû, iøkeliaujantí í "tolimã øalí", í dangû, gauti karalystés, su kuria jis sugríý savo antrojo atéjimo metu teismui. Todél neímanoma, kad "tarnai" bútû karalystéje dabar, kol àia néra jû Vieøpaties.

Øtai tolesni øito írodymai:

­ Jézus atvirai pareiøké: "Mano karalysté ne iø øio pasaulio (amýiaus)" (Jn 18:36). Betgi net tuo metu Jis galéjo paskyti: "Aø esu karalius" (Jn 18:37). Taigi dabartiné Kristaus karaliøka valdýia dar nereiøkia, kad jo karalysté øiuo metu egzistuoja.

­ Kristus pasaké savo mokiniams daugiau nebegersiãs vyno "iki tos dienos, kada su jumis gersiu jí naujã savo Tévo karalystéje" (Mt 26:29). Tai aiøkiai leidýia suprasti, kad karalysté turi búti íkurta ateityje, ir bútent taip ýmonés suprasdavo Kristû, skelbiantí "gerãjã naujienã (t.y. iøankstinê ýiniã) apie Dievo karalystê" (Lk 8:1). "Palaimntas, kas vaiøinsis (ateityje) Dievo karalystés pokylyje!" ­ toks buvo jû komentaras (Lk 14:15).

­ Lk 22:29,30 pratêsia øiã temã: "Aø jums skiriu valdyti karalystêŸ Mano karalystéje jús valgysite ir gersite uý mano stalo".

­ Jézus iøaiøkino ýenklus, kurie bus prieø jo antrãjí atéjimã ir pabaigé øiuo komentru: "Taip pat pamatê tai dedantis, ýinokite, kad Dievo karalysté arti" (Lk 21:31). Tai neturétû prasmés, jei karalysté egzistuotû jau dabar, prieø antrãjí atéjimã.

­ "Per daugelí vargû mes turime íeiti í Dievo karalystê" (Apd 14:22). Todél kentédamas kiekvienas tikintysis maldoje nuolat praøo karalystés atéjimo (Mt 6:10).

­ Dievas "jus øaukia í karalystê ir ølovê" (1 Tes 2:12); mes, savo ruoýtu, turime ieøkoti íéjimo í tã karalystê, gyvendami dvasiní gyvenimã dabar (Mt 6:33).

### Dievo karalysté jau yra jumyse?

Nepaisant viso to, kas tikrai yra neabejotina, daugelis ortodoksaliû "krikøàioniû" tiki, kad karalysté egzistuoja jau dabar tikinàiûjû øirdyse, ir grindýia øí tikéjimã vienui viena eilute: "Dievo karalysté jau yra jumyse" (Lk 17:22). Teisingesnis vertimas yra: "Dievo karalysté jau yra tarp júsû". Iø konteksto matyti, kad Jézus kalbéjo fariziejams (20 eil.); todél ýodýiuose "tarp júsû" kalbama apie juos. O jie tikrai nebuvo krikøàionys ­ Dievo karalysté nebuvo íkurta jû øirdyse.

Iøoriøkai ýydai lauké Mesijo su dideliu uolumu. Minétoje eilutéje "Dievo karalyste" berods vadinamas Mesijas, kadangi jis turi búti øios karalystés karaliumi. Øtai Jézui íýengiant í Jeruzalê, ýmonés øauké: "Garbé tam, kuris ateina Vieøpaties vardu! Ølové besiartinanàiai músû tévo Dovydo karalystei!" (Mk 11:9,10). Àia Mesijas sugretinamas su "karalyste". Taip ir Jonas Krikøtytojas skelbé, kad "prisiartino dangaus karalysté. O jis (Jézus)