sekmininkû "stebuklo" írodymui, kad "iøgijimai" yra daugiau emocinés bei psichologinés búsenos nei Dievo dvasios ítakos rezultatas. Skirtingai nuo jû, Petras naudojo tikrã stebuklû dovanã gydyti ligoniams, kurie guléjo gatvése (Apd 5:15). Déka øiû dovanû Paulius daré stebuklus prokonsulio (Apd 13:12) ir kitû pagoniû, gyvenusiû Listros mieste, akivaizdoje (Apd 14:8-13). Kaip to reikalavo pati dvasios dovanû prigimtis ir tikslas, visi øie stebuklai ívykdavo gausios publikos akivaizdoje ir jokiu búdu nebuvo sutapatinami su kitais ívykiais. Tai buvo tikras Dievo jégos pasireiøkimas Jo tarnams atvirai vykdant.

Panaøiu búdu stebuklingai gydé ir Kristus: "Taip kad visi nepaprastai nustebo (tie, kurie maté) ir garbino Dievã, sakydami: 'Tokiû dalykû mes dar niekad nesame matê!'" (Mk 2:12).

### "Lieýuviai" (kalbos)

Apaøtalams, kuriû dauguma buvo paprasti ývejai, Jézus paliepé eiti ir skelbti Evangelijã visam pasauliui (Mk 16:15,16). Galima ísivaizduoti jû pirminê reakcijã: "Bet aø nemoku kalbû!" Jie netgi negaléjo pasakyti, kad "man nesiseké kalbos mokykloje", nes jie, apskritai, niekada nelanké mokyklos. Apie juos buvo raøoma, kad "jie buvo nemokyti ir paprasti ýmonés" (Apd 4:13). Øi kalbos problema atrodé neíveikiama netgi labiau apsiøvietusiems skelbéjams (pvz., Pauliui). Norint pamokslauti, kalbû neýinojimas tapo viena iø svarbiausiû problemû (kol nebuvo paraøytas Naujasis Testamentas).

Øios kliúties íveikimui buvo pasiûsta svetimû kalbû ("lieýuviû") supratimo ir ívaldymo dovana. Biblijoje vartojama "lieýuviû" sãvoka reiøkia "kalbas". Akivaizdu, kad yra didelis skirtumas tarp "lieýuviû" ir daugumos "naujai uýgimusiû" krikøàioniû sakomû nesuprantamû garsû kalbos, kuriã jie vadina "lieýuviais". Norint tai suvokti, reikia prisiminti "lieýuviû" ir "svetimû kalbû" apibréýimus, vartojamus Biblijoje.

Sekminiû dienã, tuoj po Kristaus íýengimo í dangû, apaøtalai "buvo pripildyti Øventosios Dvasios ir émé kalbéti kitais lieýuviais... susiéjo daugybé ir buvo nustebimo partrenkta (vél gi stebuklai vyko visos publikos akivaizdoje), nes kiekvienas girdéjo, kad jie kalbéjo jojo kalba. Jie nesitvéré savyje ir stebéjosi, tardami: "Argi øtai visi øitie, kurie kalba, néra galiléjieàiai? Kaip tad mes girdime, kiekvienas savo gimtãja kalba (tas pats ýodis iø graikû kalbos veràiamas kaip "kalbos") ­ partai, medai... ­ girdime, kaip jie músosiomis kalbomis kalba... Jie visi nesitvéré savyje" (Apd 2:4-12). Maýai tikétina, kad ýmonés stebétûsi, klausydamiesi dabartiniû pamokslininkû, tvirtinanàiû turí dovanas, bet kalbanàiû neaiøkia, sunkiai suprantama kalba ar kitokiu tarimu. Tai veda prie sarkazmo ar abejingumo, o ne prie supratimo, apraøomo Apaøtalû darbû 2­oje dalyje.

Reikia suprasti ýodýiû "lieýuviai" ir "kalbos" sãvokas, vartojamas Apd 2:4-11. Kitose Naujojo Testamento dalyse ýodis "kalbos" reiøkia "svetimas kalbas". Apreiøkime penkis sykius sutinkama frazé "ýmonés, ir tautos, ir kalbos" reiøkia visas Ýemés tautas (Apr 7:9; 10:11; 11:9; 13:7; 17:15). Graikiøkame Senojo Testamento vertime vartojamas ýodis "lieýuviai" reiøkia "svetimas kalbas" (ýr. Pr 10:5; Íst 28:49; Dan 1:4).

1 Kor 14 dalyje kalbama apie kalbû naudojimã. 21 eiluté perfrazuoja Iz 28:11, kur kalbama apie tai, kad øios dovanos bus panaudotos prieø paàius ýydus: "Ístatyme paraøyta: 'Per kitaip kalbanàiuosius ir svetimûjû lúpomis aø bylosiu øitai tautai...'". Iz 28:11 vaizduoja Izraelio uýgrobéjus, kalbanàius ýydams svetima kalba ("lieýuviais"). Sãvokû "lieýuviai" ir "lúpos" bendrumas írodo, kad "lieýuviai" reiøkia svetimas kalbas. Tai patvirtinanàiû uýuominû randame ir 1 Kor 14 dalyje. Íkvéptas Paulius, uýsiminês apie lieýuviû ir pranaøystés dovanû prigimtí, kritikuoja neprotingã dovanû eikvojimã ankstesnése baýnyàiose. Bútent apie tai mes pakalbésime plaàiau. 37 eiluté yra viena iø pagrindiniû:

"Jei kas tariasi esãs pranaøas arba dvasinis ýmogus, tas turi pripaýinti, kad, kã aø jums raøau, yra Vieøpats ísakymas".

Jei kuris nors skelbiasi esãs dvasios apdovanotas, jis turi pripaýinti, kad Dievas íkvepia naudoti Jo dovanas. Kiekvienas, kuris nepaklusta Dievo norui skelbti Jo ýodýius, atvirai parodo savo nenorã paklusti Jo valiai. 11-17 eilutés:

"Jei tad aø nepaýístu kalbos reikømés, tai aø kalbanàiajam búsiu svetimkalbis ir kalbantysis mano ausyse bus svetimkalbis.

Taip ir jús: kadangi esate uolús Dvasios dovanû siekéjai, susirinkimo kélimui uoliai jû siekite, kad gausiai jû gautute.

Todél, kas kalba lieýuviu, tesimeldýia, kad jí galétû ir aiøkinti.