likus kelioms dienoms ar savaitéms iki krikøto, bet jie vienokiu ar kitokiu laipsniu gali pasireikøti ir tolesniame músû gyvenime.

Músû "netikéjimas" daýnai ígauna aukøàiau pateiktû ar panaøiû klausimû Dievui pavidalã. Reikia suvokti tã esminí dalykã, kad mes neturétume kaltinti Dievo neobjektyvumu ar neteisingumu. Tai tiesiog neísivaizduojama. Jei tã darome, tada mes vertiname Visagalí Dievã remdamiesi savo suvokimu. Mes teigiame, kad jei mes bútume Dievu, elgtumémés kitaip nei Dievas elgiasi dabar. Viena iø didýiausiû ýmonijos klaidû yra ta, kad nesuvokiamas visiøkas ýmogaus nuodémingumas ir absoliutus Dievo teisingumas. Jei Dievas néra absoliuàiai teisingas, tada visoje bútyje nebelieka jokio moralinio kriterijaus. Todél nebelieka jokio teisingo gério ir blogio supratimo. Tada netenka prasmés pati religijos ("susisiejimo su Dievu") sãvoka. Vaikai gali ginàytis su suaugusiais tiktai remdamiesi savo ribotais suvokimo ir mãstymo stereotipais. Tas pats tinka ir Dievo vaikû santykiams su savo Tévu. Be to reikia suprasti dar øtai kã: kaip ýmogus yra virøesnis uý øuní, taip Dievas yra virøesnis uý ýmogû. Jeremijas bandé ginàytis su Dievu, bet tik tam, kad geriau suprastû Dievã, kurí pripaýino esant absoliuàiai teisingu: "Teisus tu liktum, Vieøpatie, jeigu su tavimi eiàiau í ginàus. O vis délto turiu skundã prieø tave" (Jer 12:1). Abejojant Dievo teisingumu turima omenyje, jog mes turime tam tikras teises, kurias Dievas kaýkaip paýeidinéja. Bet Dievas sutvéré mus ir nuolat palaiko músû gyvybê, o tai reiøkia, kad mes neturime jokiû teisiû. Mes nuolat gyvename jo malonéje, o ne tik tada, kai nusidedame. Sãvokã "ýmogaus teisés" sukúré patys ýmonés, kad pateisintû save. Mes atéjome í øí pasaulí be nieko, ir iøeisime be nieko. Kad ir kuo mes bebútume ir kã beturétume, visa tai yra trumpalaiké dovana, suteikta norint paýiúréti, kaip mes ja pasinaudosime. Jei Dievas kvieàia mus glaudesniems santykiams, mes turétume su dýiaugsmu priimti tã kvietimã. Atsisakant tã padaryti dél to, kad kiti negavo tokio pakvietimo, Dievas íýeidýiamas labai skaudýiai.

Pagal prigimtí visi mes esame gyvuliai (Koh 3:18-20). Mes galétume klausti: "Kodél ýmogus yra iørinktas bendravimui su Dievu, o ne koks nors kitas gyvúnas?". Tiksliû to prieýasàiû nesugebétume gerai suprasti, net jei mums bútû tai pasakyta. Tas pats tinka ir Pradýios knygoje pateiktam pasaulio sutvérimo apraøymui. Néra prasmés aiøkinti, kaip Dievas sutvéré materijã ir padaré iø jos begaliniû nuostabû pilnã visatã. Tai per daug sudétinga, ir ýmogiøkasis mokslas niekada nesugebés iki galo to suprasti. Todél Dievas sutvérimo eigã iøreiøké tokiais ýodýiais, kuriuos priimti galima tik tapus panaøiu í vaikã. Tas pats tinka ir moralinéms problemoms, kurias mes pateikéme øio priedo pradýioje. Øioje knygoje bendrai bruoýais iødéstytas Biblijos mokymas apie tuos dalykus. Músû protas iø prigimties néra nuolankus Dievo ýodýiui; mums bus sunku priimti kai kuriuos dalykus taip, kaip jie yra iøreikøti Biblijoje. Bet mes turime pripaýinti, jog tai músû problema, o ne Dievo. Músû mãstysena néra tik øiek tiek ýemesné uý Dievo; ji iø esmés skiriasi nuo Dievo mãstymo. Dél øios prieýasties mums liepiama perimti Kristaus mãstymã, iø Biblijos mokytis suvokti Dievo mãstysenã, ir stengtis jã prisitaikyti sau.

Visi mes pripaýinsime, kad Dievo kúrinijoje yra daug iø tikrûjû labai gerû dalykû; akivaizdýiai egistuoja kaýkokia teisingumo idéja, kuri sklinda iø músû sutvéréjo ir pasireiøkia jo kúrinijoje. Problema yra ta, kad savo ýmogiøkame gyvenime mes susidúriame su kitais dalykais, kurie aiøkiai yra blogi ir neigiami. Bútent jie sukelia tam tikrû abejoniû Dievo teisingumu. Liúdna, bet apimti tokiû dvejoniû daugelis netgi suabejoja Dievo egzistavimu. Taàiau ar nebútû daug geriau, jei patikétume esminiu Dievo gerumu ir teisingumu, apreikøtu Jo ýodyje, bet pripaýintume, jog tai mes ne visada sugebame suprasti blogio paskirtí Jo kúrinijoje?

"Kas paslépta, pridera Vieøpaàiui, músû Dievui, kas gi apreikøta, tinka mums" (Íst 29:29). Evangelija apibúdinama kaip "tai, kas gali búti ýinoma apie Dievã" (Rom 1:19), øitaip leidýiant suprasti, jog dar daug kas kol kas negali búti ýinoma. Dievo ýodyje mes galime aiøkiai pamatyti tam tikrus dalykus; iø jû mes galime suvokti daugelí kitû Dievo asmenybés aspektû. Bet dar egzistuoja nesuskaiàiuojama daugybé susijusiû su Dievo keliais dalykû, kurie yra "paslépti" ir néra mums prieinami øiame gyvenime.Taigi Paulius galéjo kaip ir mes pasakyti, kad kaýkuria prasme jis paýísta Kristû ir Dievã (2 Tim 1:12; 2 Kor 5:16; Gal 4:9; Ýyd 10:30; 1 Jn 2:13), nes yra asmeniøkai patyrês Dievo meilê ir nelikês jai abejingas; bet iø kitos pusés tai buvo "dalinis paýinimas" (1 Kor 13:9,12), todél jis ilgéjosi Kristaus sugríýimo, kad galétû "paýinti jí, jo prisikélimo galybê" (Fil 3:10).

Kuo daugiau mes búsime paveikti Dievo teisumo studijuodami Jo ýodí, tuo daugiau mes ilgésimés Jo Karalystés atéjimo, kuomet Jo teisús bruoýai pagaliau bus atvirai ir aiøkiai atskleisti taip, kad visi Jo ýmonés tã dýiaugsmingai supras ir mylés. Tada iøsispres visos intelektualinés, moralinés ir fizinés problemos, kurios dabar kankina Dievo vaikus: "Dabar mes regime lyg veidrodyje, míslingu pavidalu, o tuomet regésime akis í akí. Dabar paýístu iø dalies, o tuomet paýinsiu, kaip pats esu paýintas" (1 Kor 13:12,13).