turétû kiek ímanydami stengtis jí myléti, ir øitaip paàiu savo gyvenimo búdu parodyti, kad jie nuoøirdýiai tiki tikruoju Dievu, o ne tiesiog pakeité religijã. 1 Pt 3:1-6 drasina atsidúrusius tokioje padétyje ýmones sakydamas, jog øitaip elgiantis jau vien tuo galima laiméti tikéjimui netikintí sutuoktiní.

Principai, kuriuos Dievas nustaté santuokai, yra apibendrinti øiuo teiginiu: "Ýmogus paliks savo tévã ir motinã ir glausis prie savo moters; ir bus du viename kúne" (Pr 2:24). Vienybé tarp vyro ir ýmonos ­ visose gyvenimo srityse siektinas dalykas, ir tai primena músû nuolatines pastangas susivienyti su Kristumi íveikiant savo prigimties esminí nuodémingumã ir savanaudiøkumã. Øiuo atveju kovojama su savimi, o ne su Kristumi ar savo sutuoktiniu. Kuo daugiau mes pasieksime øioje kovoje, tuo laimingesni ir pilnatviøkesni bus músû santykiai.

Taàiau mes gyvename nuodémés ir nesékmiû kupiname materialiame pasaulyje, kuriame ne visada ímanoma pasiekti aukøàiausiã øventumo lygí, nustatytã mums Biblijoje ir geriausiai pailiustruotã Dievo ir Kristaus meilés pavyzdýiu. Idealus atvejis, nurodytas Pr 2:24 ­ tai vienas vyras ir viena moteris, kurie kartu gyvena visiøkoje vienybéje visã savo gyvenimã.

Tikintieji turi búti pasiruoøê susitaikyti su tuo, kad kartais øis lygis nebus pasiektas nei jû paàiû, nei kitû tikinàiûjû gyvenimuose. Vyrai ir ýmonos gali konfliktuoti ir nepasiekti reikiamos minàiû vienybés; gali búti neímanomas fizinis ryøis; gyvendamas visuomenéje, kurioje leidýiama daugpatysté, vyras iki krikøto gali búti jau vedês keletã ýmonû. Øiuo atveju jis turétû pasilikti su jomis, bet daugiau nevesti. Todél apaøtalas Paulius, kuriame puikiai derinosi uýuojauta ýmonéms ir iøtikimybé dieviøkiems principams, iøaiøkino, kad iøsiskyrimas ímanomas kraøtutiniais nesuderinamumo atvejais: "Susituokusiems ísakau ne aø, bet Vieøpats, kad ýmona nesiskirtû nuo vyro, o jei atsiskirtû, kad liktû netekéjusi" (1 Kor 7:10-11).

Øitaip nurodomas idealus variantas, bet leidýiama laikytis ir ne tokiû grieýtû reikalavimû, jeigu tik nepaniekinamas pagrindinis Dievo principas (pvz. svetimavimas yra blogas dalykas). Toks ívairaus lygio reikalavimû pateikimas gana daýnai sutinkamas Raøtuose. Pauliaus patarimas 1 Kor 7:10-11 artimas 1 Kor 7:27,28: "Likai be ýmonos? Neieøkok ýmonos (t.y. lik nevedês). Jei vedi, nenusidedi". Taàiau skiriantis savo noru sãmoningai paýeidýiamas dieviøkasis principas, pagal kurí vyras ir moteris turétû pripaýinti, jog Dievas juos sujungé í vienã kúnã, net jeigu jiems bútû sunku tai ígyvendinti praktiøkai. Kristaus ýodýiai yra daugiau negu aiøkús: "O nuo sutvérimo pradýios Dievas sukúré juos kaip vyrã ir moterí. Øtai kodél vyras paliks savo tévã ir motinã ir glausis prie ýmonos, ir du taps vienu kúnu. Taigi (Jézus pabréýia) jie ­ jau nebe du, o vienas kúnas. Kã tad Dievas sujungé, ýmogus teneperskiria!Ÿ Kas atleidýia savo ýmonã ir veda kitã, tas nusikalsta pirmajai svetimavimu. Ir jei moteris palieka savo vyrã ir iøteka uý kito, ji svetimauja" (Mk 10:6-12).

Visoje santykiû tarp lyàiû srityje kúnas tikrai meistriøkai sugeba surasti ívairiû pretekstû, kuriais bando pateisinti beatodairiøkã prigimtiniû geismû tenkinimã. Tie, kas atsiduria ypatingai gundaàiose situacijose, gali ígauti taip reikalingos jiems jégos ir dvasinés iøtvermés tiktai nuolat apmãstydami øiame poskyryje pateiktas eilutes. Kai kas bando pateisinti homoseksualizmã ir lesbijizmã teigdami, kad tai teiséti, prigimtiniai troøkimai. Taàiau nekyla abejoniû, jog tokie dalykai yra visiøkai pasibjaurétini Dievo akyse.

Pr 2:24 pateiktas pagrindinis principas atskleidýia homoseksualizmo nuodémingumã; Dievas nori, kad vyras bei moteris susituoktû ir tvirtai laikytûsi vienas kito. Dievas padaré Adomui padéjéjã moterí, o ne kitã vyrã. Lytiniai santykiai tarp vyrû yra daýnai smerkiami Biblijoje. Tai buvo viena iø nuodémiû, dél kuriû buvo sunaikinta Sodoma (Pr 18,19 sk.); Paulius labai aiøkia pareiøkia, jog atkakliai laikantis øiû dalykû uýsitraukiamas Dievo pyktis ir prarandama galimybé paveldéti Jo Karalystê (Rom 1:18-32; 1 Kor 6:9,10).

Net jei kaýkada buvome ísitraukê í tokius dalykus, tai vis tiek mes neturétume manyti, jog jau nebegalime tikétis Dievo pagalbos. Dievas tikrai atleidýia, kad gavusieji Jo atleidimã galétû su meile ir pagarba tarnauti Jam (Ps 130:4). Korintieàiû bendruomenéje buvo gana nemaýai tokiû, kurie atgailavo dél savo lengvabúdiøkumo: "Kai kurie buvote tokie, bet dabar esate nuplauti (krikøtu), paøventinti, iøteisinti (pasikrikøtijant) Vieøpaties Jézaus vardu" (1 Kor 6:9-11).

Jei kas nors skundýiasi neturís prigimtinio potraukio prieøingai lyàiai, tai iø tikrûjû jis kaltina Dievã neteisingumu teigdamas, kad Jis uýdraudé uýsiiminéti homoseksualizmu, bet sukúré ýmones su øia neíveikiama pagunda. Dievas neleis músû gundyti daugiau nei mes galime atlaikyti ir suteiks mums galimybê iøvengti pagundû (1 Kor 10:13). Perdaug ísitraukdamas í bet kokí su kúniøkais pomégiais susijusí dalykã, ýmogus gali pasiekti tokiã búsenã, kurioje tai tampa tarsi prigimties dalimi. Øtai alkoholikas ar narkomanas negali gyventi reguliariai nevartodamas tam tikrû cheminiû medýiagû; bet iø jo reikalaujama pakeisti savo poýiúrí í øí dalykã ir gydymo pagalba sugríýti prie íprastinio, normalaus gyvenimo búdo.

Homoseksualistai turi padaryti tã patí. Dievas sutvirtins ýmones tokiam ýingsniui; bet jei jie visiøkai atsiduos savo prigimtiniams geismams, tada Dievas elgsis su jais kaip su Izraeliu senais laikais: "Øtai kodél Dievas paliko