# Pärand, mälu ja asjad: saladuse ammendamatusest

Pärandist võib mõelda lihtsa valemiga: asjad + mälu = pärand. Asjad kestavad ja ühtlasi kuluvad ajas, nende kestmise vastupidavus ja kulumise kiirus sõltub paljudest teguritest, näiteks materjalist, millest nad on valmistatud; kliimast, milles nad säilivad ja inimestest, kes neid säilitavad - teisisõnu sellest, milline on inimeste mälu. Asja ja mälu seotus ilmneb mitte ainult ajas, vaid ka ajana: ajas kestmine kasvatab asja väärtust, väärtuse kasv aga tuleneb asjaolust, et me oleme harjunud tajuma aega sündmuste lineaarse jadana ning mida rohkem sündmusi asjadest n-ö läbi käib ja neist eemaldub, seda kõnekamad asjad meile tunduma hakkavad. Sündmuste järgnevus ei ilmnegi ainult või ennekõike tegelikkuses, vaid inimteadvuses, mis tegelikkust ühtaegu tajub ja loob ning millel on võime aega liigendada, sündmuste järgnevust salvestada, selle järgnevuse koostisosi võimendades või taandades, ümber sättides, vajadusel isegi üht-teist lahutades ja varasemast erinevates suhetes taastades. Seda võimet nimetatakse mäluks. Ilma mäluta ei suudaks meeristada väärtuslikke asju vähemväärtuslikest, ent ilma asjade võimeta ajas kesta oleks meil ehk ka raskem mõelda ajast kui sündmuste ühesuunalisest järgnevusest. Ei saa jätta märkimata, et mälu selektiivne jõud mõjutab asja seisukorda - mäletamise vahendiks muutunud asi ei saa enam olla oma loomulikus olekus, lihtsalt omaette olematuse poole kuluda. On ju asja ajalise kulumise ja kulumist trotsiva mälu vaheline pinge tekitanud diametraalselt erinevaid arusaamu pärandist ja suhtumisest sellesse - näiteks identsuse ja autentsuse vastuoluna, milles esimene väärtustab ennekõike asja algupärast kuju ja teine algupära muutumist või suisa kadumist ajas. Kui asetada mainitud valem (asjad + mälu = pärand) kõrvuti eesti keele seletavas sõnaraamatus pakutava 'pärandi' mõistega, võib esmapilgul jääda mulje, et mälu on sellises sõnastuses asjadest pisut olulisem. Pärand tähendab ennekõike 'vaimse i d varasid või väärtusi', aga ka 'minevikust jäänud jälgi olustikus ja elulaadis' . Olustik ja elulaad on suuresti füüsiline, vaimsete varade või väärtuste empiiriline, kombatav ekvivalent, asjade kogum ja nende omavaheliste suhete võrgustik. Kui manada korraks silme ette võimatuna tunduv paralleelmaailm, milles pole Tallinna keskaegsest vanalinnast säilinud ühtegi hoonet ega eset, ei ühtegi palki, ust, sõrmust, pitsatit ega rae dokumenti ning terve kesklinn on kaetud Hru štšovi -aegsete ridaelamutega, teisisõnu: kui kollektiivsel mälul poleks välismaailmas kuhugi kinnituda, oleks omajagu keerulisem hoida aktuaalsuses - mäletamise pidevuses - mitte ainult tervet ajajärku me minevikus, vaid ka üht kihti praeguse eestlaskonna kollektiivses teadvuses. Seda tuleks teha puudumise kaudu, muutes füüsilise puudumise, pidevalt tajutava puuduoleku 'asjaks', milles jälgi asendaksid tühikud . Tõsi, hoonete ja kolmemõõtmeliste esemete puudumisel oleksid arvatavasti alles mõned pildid, näiteks gravüürid ja muud kujutised - aga needki on füüsilised jäljed, meeltele suunatud jäljendid. Asjad. Mälu vajab asju samapalju kui asjad mälu. Asjad tekitavad ja hoiavad mälu, mälu hoiab asju. Asjast saab seletava sõnaraamatu määratluses mainitud 'jälg' alles mäletades - mis ei tähenda ainult meeleshoidmise võimet üldiselt, vaid selle võime omadust muutuda vajadusel nõnda aktuaalseks, et see saab tungida olevikku, muutuda oleviku osaks, mõjutada seda. Ent kui ma peaksin valima üheainsa sõna, mida seada mõiste 'pärand' paariliseks, siis oleks selleks hoopis 'saladus'. Minu nägemuses ühenduvad asjad ja mälu saladuses või pigem saladuseks . Sellise sõnavaliku põhjus on sügavalt isiklik, emotsionaalne, ebateaduslik, mistõttu liigitub järgnev pigem pihtimuseks kui analüüsiks.