Pabandykime keletui akimirkû ísivaizduoti Jézaus prisikélimo scenã, kadangi mes matéme, kad iøéjês iø vandens Deivas bus susijungês su Jézaus prisikélimu iø numirusiû.

Galime ísivaizuoti nakties oro gaivumã bei ramybê, ir Jézuje bundantí puikû naujo gyvenimo jausmã. Prisikélês jis galéjo matyti Jeruzalés ýiburius, mirganàius tolumoje; ten gyvenantys ýmonés visiøkai nieko neýinojo, kad visai netoli jû ívyko nuostabus dalykas ­ ýmogus prisikélé iø numirusiû atnaujintam gyvenimui.

Ir taip pat Deivui iøkylant iø vandens mus supantis pasaulis nesuvokia, jog vyksta nuostabus dalykas; viskas, kã jie gali pamatyti, jei iø viso teiksis paýiúréti, tai grupelé vyrû ir moterû, einanàiû í plaukymo baseinã, kur vienas ýmogus panardina kitã. Bet kaip Jézui prisikeliant angelai dýiúgavo, tai ir dabar, mums nematant, jie dýiaugiasi dél vieno ativertusio nusidéjélio.

Laiøko Romieàiams 6 skyriuje perskaitéme, jog mes turétume " gyventi atnaujintã gyvenimã" ­ dýiaugsmas, kurí dabar iøgyvena Deivas, turétû lydéti jí per gyvenimã. Kaip esame perskaitê, jis daugiau nebebus nuodémés vergas, bet tarnaus Dievui, vykdydamas Jo valiã, kuri yra apreikøta Biblijoje. Kyla pagunda galvoti, jog mes turétume noréti sau visiøkos laisvés, bet tarnaudami sau, mes nesame laisvi, tada mes vergaujame nuodémei. Deivas dabar pakeiàia øeimininkã, kad tarnautû Dievui. Kartais atrodo, jog tariami suvarýymai, kuriuos mums uýdeda atnaujintas gyvenimas, yra nepakeliami, ir mus kyla pagunda paméginti iøsilaivinti iø jû. Bet jei tã padarysime, mes netapsime laisvi, mes vél tarnausime nuodémei.

1 Kor 10:1,2 Paulius aiøkina, jog músû peréjimas per krikøto vandenis yra panøus í Izraelio peréjimã per Raudonosios júros vandenis. Tã galimã iøpléstí í labai pamokantí palyginimã. Izraelitai buvo vergais Egipte, kur gyveno betikslí gyvenimã, dirbo sunkû vergiøkã darbã ir tarnavo Egipto stabams. Dél savo prispaudimo jie øaukési Dievo ieøkodami kokios nors iøeities, nors tikriausiai jie neísivaizdavo, kokí atsakymã galétû gauti.

Atsakydamas Dievas pasiunté Mozê, kad iøvestû juos iø Egipto, ir per Raudonãjã júrã bei per dykumã nuvestû juos í Paýadétãjã ýemê. Izraelis Egipte vaizduoja Deivã ir visus, kurie prieina krikøtã; dabar Deivas yra tarsi atvestas prie Raudonosios júros krantû. Peréjês per vandení, jis nepateks tiesiog í Paýadétãjã ýemê ­ Dievo Karalystê, jis àia prisijungs prie músû ir keliaus per dykumã. Izraelí per dykumã vedé Dievo angelas, kuris dienã ir naktí nuolat buvo su jais. Taigi kiekvienas iø músû taip pat turi angelã, statantí stovyklas aplink mus, kuris veda mus per gyvenimã link iøgelbéjimo (Ps 34:8; Ýyd 1:14).

Izraelis kasdien buvo maitinamas mana, kuri simbolizuoja Dievo Ýodí, kaip iøaiøkina Jézus Evangelijos pagal Jonã 6 skyriuje. Jei jie nebútû valgê manos, bútû greitai mirê toje dykumoje, nes ten nebuvo kitokiû valgomû dalykû. Dél øitos prieýasties mes tikrai galime rekomenduoti jums "Biblijos skaitymo vadove" pateiktã tvarkarøtí, pagal kurí kasdien skaitant Biblijã visos skaitomos iøtraukos suvokiamos jû kontekste. Yra nepaprastai svarbu savo kasdieninéje dienotvarkéje surasti laiko tû skyriû perskaitymui bei apmãstymui. Geriau jei tas daroma kasdien tuo paàiu metu.

Tarp kitko, Izraeliui buvo liepta nerinkti manos iø karto kelioms dienoms, bet pasistengti kasdien iøeiti ir prisirinkti jos. Mes taip pat kasdien turime maitintis Ýodýiu. Mes niekada nepamirøtame valgyti savo materialaus maisto, taigi mes turétume taip pat instinktyviai kasdien maitintis Dievo Ýodýiu; iø tikrûjû, Jobas galéjo pasakyti, jog jis brangino Dievo ýodýius " labiau uý savo nuostatus".

Izraelitai taip pat géré vandens, kuris tryøko iø uýgautos uolos; 1 Kor 4 sako mums, jog "ta uola buvo Kristus".

Taigi mes turétume tarsi maløinti alkí ir troøkulí Jézaus pavyzdýiu. Tã mes galime padaryti kiekviena savaitê atlikinédami atminimo apeigas. Jei kalbésime apie susirinkimus, tai reikia pasakyti, jog mes turétume spontaniøkai trokøti susitikimû su kitais tos paàios Vilties dalininkais. Keliautojas tikroje dykumoje paøoktû iø dýiaugsmo gavês kokiã nors progã susitikti su kitu keliautoju ir aptarti ívairias problemas, su kuriomis galima susidúrti kelyje, bei pasidalinti patirtimi. Taigi øio gyvenimo dykumoje ­ nuodémingame pasaulyje ­ mes turétume stengtis kiek ímanydami, kad palaikytume ryøius vieni su kitais. Gyvendami kúne mes ne visada galime susitikinéti taip daýnai, kaip norétume, bet mes turétume panaudoti visas galimybes ryøiams palaikyti raøydami laiøkus, skaitydami ýurnalus ir t.t.

Mes jau kalbéjome apie naujo gyvenimo pareigas, bet bútû neteisinga sudaryti íspúdí, kad jei mes darysime tam tikrus dalykus, tokius kaip kasdieniniai Biblijos skaitymai, tada Dievas turés mus apdovanoti. Dievas panoréjo pagal savo valiã duoti mums Karalystê kaip dovanã, o ne kaip atlygí uý músû darbus (Rom 6:23). Bútû neteisinga galvoti, jog krikøtas ­ tai geras dalykas, kadangi po jo mes gauname gana neblogã galimybê íeiti í Karalystê. Iø tiesû visa tai yra kur kas labiau uýtikrinta Dievo Tiesos ir meilés bei Kristaus pergalés déka. Dievas tikrai nori ,