Llengües Pròpies d'Aragó). I fins aquí arriba el passat. Quantes polèmiques estèrils ens haguéssim estalviat si haguéssim actuat tal com expressa en una recent entrevista el "Existeixen uns enfrontaments en els quals no vull entrar. A cantautor Tomàs Bosque: mi el que m'importa és allò que es fa en concret. Em sembla molt bé que opini la gent sobre qualsevol tema, perquè per a això hi ha llibertat. Per això jo dic que la meua llengua és el català, com diuen totes les enciclopèdies i els filòlegs." I jo afegeixo: i a més així ho corrobora la Llei de Llengües.

L'adjectiu "pròpies" com qualifica l'aragonès i el català, bé pogués entendre's, en altres punts de la Llei, que es volgués aplicar també al castellà, però no queda massa el castellà és la llengua clar. A l'apartat de l'exposició de motius se'n diu que 1 majoritària i oficial de tot el territori i que a determinades zones es parlen altres llengües, l'aragonès i el català. les tres amb les seues modalitats lingüístiques I afegeix: pròpies d'Aragó . Aquesta afirmació no manca d'importància car per primera vegada es manifesta que el castellà també té les seues modalitats a l'Aragó. Ben és cert, d'altra banda, que a la resta de l'articulat de la Llei es fa referència una vintena de vegades a les modalitats, varietats dialectals i locals de l'aragonès i del català i ben poques o cap a són un ric llegat i un fet les del castellà. L'afirmació de que l'aragonès i el català singular dins de les llengües històriques d'Europa, conformadores d'una història i cultura pròpies protegides i fomentades que cal que siguin , obre un ampli ventall de possibilitats per al desenvolupament cultural dels territoris de llengua aragonesa i catalana. Al meu entendre, els punts on la Llei es mostra més timorata i per tant fan palesa la seua debilitat, es poden resumir en dos: la no declaració de cooficialitat de l'aragonès i el català, almenys en els seus territoris, i la voluntarietat del seu aprenentatge a escola que l'han de decidir els pares o tutors. Què menys que considerar l'aprenentatge de les dues llengües pròpies als seus corresponents territoris com el de la llengua estrangera! Respecte a la no cooficialitat vull dir que se'm fa tan costa a munt admetre que dues llengües que la Llei estableix com a pròpies, no siguin declarades cooficials juntament amb el castellà... Y més encara quan a l'article de la 3. 2 Les altres llengües espanyoles seran també oficials en les Constitució es diu que respectives Comunitats Autònomes d'acord amb els seus Estatuts . No li sembla al lector que, en aquest punt, la Llei destil·la cert tufet d'inconstitucionalitat?

No continuo analitzant tot l'articulat de la Llei, atès que en alguns diaris i en articles d'opinió de diverses publicacions, així s'ha fet, encara que de forma parcial i molt succintament. Estic segur que no faltaran disseccions de la Llei àmpliament comentades per part de persones altament qualificades. Amb referència a aquest punt m'és grat manifestar que he tingut el privilegi de fullejar un article en català, disposat per ser publicat, d' Artur Quintana i Font -autoritat indiscutible d'Aragó en matèria de català i aragonès - en el qual el professor Quintana analitza de manera puntual, pràctica, encertada i amb un xic d'ironia subjacent, la Llei de Llengües, el seu procés i el seu desenvolupament. No sé si quan es publiquin aquestes línies haurà sortit a la llum l'article esmentat. Recomano fervorosament la seua lectura.

Vull dedicar la resta de l'article a analitzar les primeres passes del desenvolupament de la Llei i a comentar les que haurien d'estar, segons el meu parer, les actuacions més urgents i necessàries.

Després d'un retard de més de sis mesos, respecte al termini que marca la Llei, amb data 25 d'octubre, al Butlletí Oficial d'Aragó s'hi van publicar els noms dels