Cau un bon xàfec no sé a quina hora de la nit. Jo em desperto però no vull mirar l'hora que és per no desvetllar-me. Em moro de gana. Melissa també es desperta i ens menjem un bon tros de coca que li havien donat a l'escola abans de seguir dormint. Pel matí les bicis han quedat ben mullades i el cel està una mica rúfol. Mentre esmorzem riem pensant quines anècdotes ens han de passar avui doncs el viatge està sent ja de bon inici "movidito". Ens hem d'esperar fins les 9.00 perquè no es pot esmorzar abans a l'Hotel, i com ja està inclós al preu doncs ens adaptarem. Com a revenja ens enportarem uns ous durs d'amagat com a avituallament en cas d'urgència, cosa que hem après de l'Anna Kiesenhofer. Per fi sortim a les 9.30 patint perquè ja sabiem que a les 10.00 tanquen la carretera de Sant Feliu per una triatló. Cel una mica gris però amb tendència a millorar. Vistes espectaculars producte de la barreja de bosc-muntanya-mar. Obertures al terra que deixen veure paradisíaques cales ben avall a la nostra dreta, mentre la muntanya ens acorrala per la nostra esquerra. Trànsit inexistent. Melissa ha començat una mica forta i se'm va uns metres. Pels volts del desviament cap a Sant Grau sento algú darrera que em saluda, és en Gabriel del 'Munt Bikes', un conegut dels meus entrenaments hivernals cap a Tossa. Ell és de Sant Iscle i va sovint fins a Sant Feliu. Anem xerrant una estona, diu que em va veure a Remences però de lluny; ell va fer 5:15 així que amb la seva forma i sense "paquet" l'animem a que no s'entretingui i segueixi al seu ritme. Poc després el tornem a veure de tornada. Ha girat cua i patim perquè no estigui tallada la carretera. Trobem el primer Mosso d'Esquadra que ja abans que ens aturem ens diu que passem. Uns kilometrets després un altre Mosso, aquest ja esdevé més rígid, però Melissa li suplica, explicant-li fins on hem d'anar. El Mosso queda tan sorprès que, per pena o per admiració, ens permet de passar advertint-nos que anem a poc a poc i per la dreta, amb molt de compte. Així ho fem mentre ens té a la vista. Quan ja comencem a pedalejar amb normalitat arribem (ai las!) fins a una "Mossa d'Esquadra". Els nostres temors es confirmen. NO podem passar i NO passarem. No fa falta insistir, no cal ser gaire llest per veure que aquesta és insubornable. Veiem passar just en aquell moment, direcció Tossa, el primer classificat de la triatló fent el tram de bici i un minut després el segon. Per sort just aquí hi ha una escapatòria per la dreta que ens porta a una urbanització i passant per l'ermita de Sant Elm anirem a parar al passeig de Sant Feliu. Aquí veiem com encara hi han triatletes sortint del mar però no trobem gaire impediment per passar. Seguim direcció Calonge, per pujar la següent dificultat del dia, el Coll de la Ganga. Les cames encara estan fresques i el pugem fàcilment a 18-20 km/h en un plis plas. La baixada cap a la Bisbal rapidíssima i molt agradable. Un cop al poble confirmem la direcció que hem de portar i sortim cap a Corçà. El vent comença a molestar força des de la nostra esquerra. Ja va be, perquè ara estem anant direcció oest però aviat haurem de girar cap al nord. Trobem un creuament cap a Verges, el meu Garmin em diu que encara no toca girar però com a vegades falla no li fem cas i agafem la carretera que surt de la nostra dreta cap allà. Això farà que ens desviem lleugerament de la nostra ruta prevista i fem algun kilometret de mes. Un cop adreçats cap al nord comencem a 'volar'. Molts km rodant fàcilment sobre els 45 km /h i arribant sovint als 50 km/h. Quin gustasso, un es sent professional per moments...però les coses bones mai duren gaire. Passat el desviament de Sant Pere el Pescador la C- 31 comença a girar a l'oest a l'hora que el vent va canviant i comença a deixar de ser del sud i a venir cada cop més de cara. Seguim direcció Figueres, llargues rectes de bon asfalt que es agradable de rodar tot i el fort vent que bufa principalment per la nostra esquerra però puntualment de front. Un cop a l'entrada sud de Figueres tornem a mirar els mapes amb el mòbil per confirmar que no cal entrar a la ciutat. Portem uns 90 km o sigui que no hem fet ni la meitat del recorregut i encara queda la part més dura. Com ja és la una i no hem parat des de la sortida decidim aturar-nos per menjar a un bar a peu de carretera ja que a partir d'ara entrarem en el més recòndit de l'interior del Empordà, amb pobles molt petits i on costarà més trobar un lloc per dinar fora dels típics restaurants pels quals no anem correctament vestits... El vent bufa força i mentre dinem està a punt de caure una de les bicicletes recolzades a fora. Un cop acabat vencem la mandra i engeguem. El vent esdevé radicalment en contra quan agafem la carretera GIV-5128 que voreja els pobles de Borrassà i Ordis direcció Besalú. Les cames van responen així que la lluita és gratificant. Aquesta carretera va a petar a la N-260, altrament anomenada Eix Pirinenc. Allà recularem direcció est cap Figueres 1 km empesos pel fort vent per agafar un nou trencall a l'esquerra direcció Taravaus que és en realitat un camí