aragonesa actual, veurem que tots els grups que he relacionat romanen sense grans canvis. Del panorama que he descrit, el lector podria treure la conclusió que estic convençut que ha servit de ben poc tot el que s'ha fet, tant per part de les associacions i persones, a favor de la llengua catalana a l'Aragó, com per totes les altres persones que s'hi han implicat. Doncs bé, no és així. Com he dit al principi de l'article que les meues conclusions no es deriven de treballs sociolingüístics i estadístics en general, i a més sóc conscient del meu diletantisme en aquests temes, és per això que no hi puc fer cap altra cosa sinó plantejar- me el tema a la inversa: Sense l'existència de les associacions culturals i les persones amb objectius coincidents en la defensa i la lluita pel nostre patrimoni lingüístic, com estaríem ara? La contestació d'aquesta pregunta m'obliga a objectivar, és a dir, a fer un recompte del que s'ha fet, i així a tall de llista de concrecions dic: les associacions culturals hem editat més d'un centenar de llibres en llengua catalana en diferents col·leccions específiques. Diversos escriptors, socis de les associacions esmentades o persones relacionades amb la Franja, han vist publicats els seus treballs i escrits de caràcter literari, de recuperació de la cultura popular, de caràcter històric, treballs filològics, etc., etc. Les dites publicacions s'han estès per tots els territoris d'Aragó. " Temps de Franja ", l'única revista mensual en català de tot l'Aragó, ha complert ja deu anys. Exposicions itinerants han recorregut un gavadal de llocs donant a conèixer el nostre patrimoni lingüístic. Els actes culturals, taules redones i conferències s'hi han multiplicat any darrere any. Puntuals han estat els manifests públics en defensa de la llengua, quan les circumstàncies ho demandaven. Les campanyes a les escoles, no sempre ben rebudes, han freqüentat per terres de la Franja. En quants projectes d'enregistraments i edicions musicals en català, quants joves de les nostres terres no s'hauran implicat... S' han concedit premis anuals a persones i institucions per les seues actituds i treballs a favor de la llengua catalana a l'Aragó. I tantes i tantes altres coses.

Una primera síntesi de tot allò que he dit podria ser: si bé hem dedicat massa temps a intentar convèncer del nom i unitat de la llengua catalana a l'Aragó a aquells que tenien com a objectiu la seua negació per altres raons que res que tenen a veure amb la lingüística, i per tant, refractaris a raonaments d'aquest tipus, no és menys cert que els nostres arguments i disputes a la premsa i en altres publicacions especialitzades, han deixat un substrat que ha abastat gran part de la societat aragonesa, obligant-la freqüentment a prendre posició respecte al tema. Ha estat el llevat del pa reivindicador de la llengua catalana a l'Aragó. Seguint amb la metàfora, podríem dir que la farina - component bàsic del pa - prové dels camps de blat que han sembrat i conreat tots els que han treballat per la nostra llengua catalana a l'Aragó; i el propi blat no és cap altra cosa que els llibres publicats, les recopilacions de literatura popular, les revistes, els innombrables actes culturals i reivindicatius, les trobades culturals i exposicions itinerants, la promoció de la música, la promoció de la llengua pròpia a les escoles, els premis, etc., etc. Se'ns han cremat bastants fornades però ha hagut també molt bons pans -fogasses, barres, trenes i corones. Sense menysprear els d'altres terres de la Franja, els que més m'han agradat han estat els del Matarranya i del Baix Aragó, sobretot quan se'ls va afegir a la massa una xicra d'oli verge d'oliva i se'ls va fregar amb un tros de pell de be, lleugerament humitejat amb el mateix oli, a la sortida del forn.

D'entre tots els pans, vull destacar -ne un, fogassa gran, la massa del qual va tardar a fermentar més de 20 anys: la Llei de Llengües (Llei d'Ús, Protecció i Promoció de les