увредљиво окружење. Чланом 2. Закона о забрани дискриминације („Службени гласник РС“ број 22/2009) су дефинисани појмови и изрази дискриминације и дискриминаторског поступања који означавају свако неоправдано прављење разлике или неједнако поступање односно пропуштање (искључивање, ограничавање или давање првенства) у односу на лица или групе као и чланове њихових породица или њима блиска лица на отворени или прекривен начин а који се заснива на раси, боји коже, прецима, држављанство, националне припадности или етичком пореклу, језику, верским или политичким убеђењима, полу, родном идентитету, сексуалној оријентацији, имовном стању, рођењу, генетским особеностима, здравственом стању, инвалидитету, брачном или породичном статусу, осуђиваности, старосном добу, изгледу, чланству у политичким, синдикалним или другим организацијама и другим стварним односно претпостављеним личним својствима. Овим Законом је прокламовано начело једнакости (сви су једнаки и уживају једнак положај и једнаку правну заштиту без обзира на лична својства у члану 4., а у члану 8. је као облик дискриминације предвиђена повреда начела једнаких права и обавеза које постоји ако се лицу или групи лица због његовог односно њиховог личног својства неоправдано ускраћују права и слободе или намећу обавезе које се у истој или сличној ситуацији неускраћују или не намећу другом лицу или групи лица, ако су циљ или последица предузетих мера неоправдани, као и ако не постоји сразмера између предузетих мера и циља који се овим мерама остварује. Чланом 12. истог Закона је регулисана забрана узнемиравања или понижавајуће поступање који има за циљ или представља повреду достојанства лица или групе лица на основу њиховог личног својства а нарочито ако тиме ствара страх или непријатељско понижавајуће и увредљиво окружење. Одредбом члана 16. је као посебан случај дискриминације регулисана дискриминација у области рада па је ставом 1 прописано да је забрањена дискриминација у области рада односно нарушавање једнаких могућности за заснивање радног односа или уживање под једнаким условима свих права у области рада као што су право на рад на слободан избор занимања, на напредовање у служби, стручно усавршавање, професионалну рехабилитацију на једнаку накнаду за рад једнаке вредности, на правичне и задовољавајуће услове рада, на одмор, на образовање и ступање у синдикат као и на заштиту од незапослености а ставом 3. овог члана је одређено да се не сматра дискриминацијом прављење разлике, искључивање или давање првенства због особености одређеног посла од кога лично својство представља стварни или одлучујући услов обављања посла ако је сврха која се тиме жели постићи оправдана као и предузимање мера заштите према појединим категоријама лица из става 2. Одредбом члана 41. овог Закона је предвиђено и да свако ко је повређен дискриминаторским поступањем има право да поднесе тужбу суду, а да се тужбом из члана 41. сагласно одредби члана 43. може тражити утврђење да је тужени дискриминаторски поступао према тужиоцу или другоме као и накнаду нематеријалне штете. Из овако утврђеног чињеничног стања несумњиво произилази да су тужени дискриминаторски се понашали према тужиљи у односу на услове рада и права из радног односа јер је тужени доктор М. Е. омаловажавао тужиљу, јер је непримереним, недозвољеним поступањем и понашањем према тужиљи у радној средини повредио право личности, угледа и част тужиље. Правилно првостепени суд закључује да основ одговорности туженог И. је у кривици јер пропуштањем своје основне законске обавезе која је у корелацији са правом запосленог да ради у сигурности без ризика односно обавези послодавца да запосленом обезбеди радну околину у којој ће обављати своје