# Olu ripināšana

Olu ripināšana ripināšana Šai rotaļai jāsagatavojas laikus. Jāsarūpē speciāla renīte, kuru novieto slīpi. Var izmantot arī vienkārši dēli vai tamlīdzīgu priekšmetu. Spēlētāji pa vienam ripina lejā savu olu. Katrs nākamais cenšas, lai viņa ola pieripotu pirmajai blakus un to izkustinātu. Ja tā notiek, ripinātājs var paņemt savu un izkustināto olu. Ja neizdodas - zaudē savēj, atstājot to nākamajiem ripinātājiem. Uzvar tas, kurš ieguvis visvairāk olu. Olu ripināšana 2 Olas var ripināt no kāda kalniņa, uzkalniņa. Katrs dalībnieks tā augstākajā punktā novieto savu krāsoto olu. Nedaudz to iekustina un vēro, cik tālu ola ripos. Ja gadās nelīdzenumi, bedrītes, olas tur apstājas. Jo augstāks un nelīdzenāks kalniņš, jo interesantāka vērošana. Uzvarētājs ir tas, ku ra ola aizripojusi vistālāk. Cūciņas dzīšana Kādā irdenākā vietā pie mājas, pagalmā izrok nelielu bedrīti, kurā cenšas iedzīt no koka izzāģētu nelielu klucīti jeb cūciņu. Viens spēlētājs nostājas pie bedrītes ar koka nūju - viņš ir cūciņas sargātājs. Pārējie stāv ar nūjām pie savām bedrītēm un mēģina cūciņu iedzīt sargātajā bedrītē. Ja kādam spēlētājam izdodas cūciņu iedzīt bedrē, spēle ir uzvarēta. Ripu sišana Šī ir nedaudz līdzīga rotaļa iepriekšējai. Ripa Lieldienās simbolizē sauli. Šai rotaļai jāsaga tavojas laikus, sameklējot vai izzāģējot koka ripu (mūsdienīga alternatīva varētu būt hokeja ripa). Spēlētāji pēc starta visi reizē ar koka kūju pa lauku uz priekšu sit ripu. Uzvar tas, kurš pirmais ripu pārdzinis pāri noteiktai finiša līnijai pretējās puses galā. Sietiņa dzīšana Šī ir sena rotaļa, ko latvieši pazīst jau kopš sendienām. Rotaļas iesācējs paņem lakatu, sagriež to un dzenē citus spēlētājus, mēģinādams kādam ar ar lakatu kādam iesist. No pulka kādam jājautā: 'Ko tu dzen?' un dzenētājam jāatbild: 'Sietiņu dzenu!' Atkal kāds jautā: 'Cik augstu sietiņš?'- 'Deviņas jūdzes.' Līdz ko tas izskan, visiem jābēg. Kuram dzinējs iesit ar lakatu, tas iet viņa vietā un rotaļa turpinās. Atpazīsti kokus! Šī spēle gan der ne tikai Lieldienām un ir izglītojoša. Rotaļas sākumā katrs spēlētājs nostājas pie sava koka. Bērniem jāpaskaidro, kāds ir koks (bērzs, kļava, priede u.t.t.), pie kura viņš nostājies. Pēc signāla visi dalībnieki izklīst dažādos virzienos. Pēc nākamā signāla katram veikli jānokļūst pie koka, kur viņš bija spēles sākumā. Kurš pēdējais nonāk pie sava koka, tas vada nākamo rotaļu. Kur snīpis? Šī rotaļa jau krietni pārsniegusi Lieldienu robežas un, šķiet, pazīstama ikdievā mājā. Viens spēlētājs satver otra degunu un sākas dialogs: - Kur snīpis (deguns)? - Ezerā! - Ko viņš tur dara? - Olas dēj! - Cik piedēja! - Daudz... (nosauc skaitli) - Kādas? - (sauc īpašības) Sarkanas, brūnas, zeltītās, netīras, sapuvušas... - Kuru man dosi? - Sapuvušo, netīro! Nu jautātājs spiež otra degunu arvien stiprāk, kamēr viņam tiek apsolīta visskaistākā ola. Sietiņos iešana Šī rotaļa piemērota lielākiem kolektīviem - bērnudārza grupiņām, skolnieku bariņiem. Rotaļnieki sastājas kolonnā pa pāriem sadevušies rokās. Viens stāv priekšgalā ar muguru pret pārējiem un skaļi sauc kolonnas beigās stāvošajam pārim: 'Sij, sij, Sieriņ!' Pārējie atsaucas: 'Kādu miltu?' Vadītājs sauc: 'Smalku!' Līdz ko tas pateikts, pēdējais pāris izšķiras un skrien uz priekšu gar savu kolonnas pusi lai priekšā satiktos. Saucējs mēģina vienu no viņiem noķert. Ja tas izdodas, saucējs ar noķerto nostājas