### Stipendieberättelse Tanzania november 2012

Jag fick stipendium för att studera de lokala effekterna av mindre biståndsprojekt i Ngaramtoni- samt Nzega-områdena i norra Tanzania, startade på lokalt initiativ i Sverige och utan inblandning av större organisationer. Jag ville undersöka hur dessa projekt fungerar i praktiken, hur de tagits emot, ideologin bakom samt fördelar respektive nackdelar jämfört med projekt som drivs inom ramen för stora organisationer.

### Jag förberedde mig genom att läsa ett flertal böcker om Tanzania och genom personliga intervjuer med människor som arbetat och verkat på plats. Väl i landet gjorde jag ett flertal studiebesök, bland annat:

• for children, Arusha. • for children, Arusha.

Barnhemmet Hope for Children är en organisation som syftar till att minska fattigdomen bland föräldralösa och utsatta barn som lever i masaibyarna omkring Arusha. Genom stöd, utbildning och besök från centret skall barnen och familjerna få hjälp till självhjälp. Gemensamt för barnen är att deras föräldrar och i många fall de själva är HIV-smittade. Hope for Children ligger på en bakgård mitt i Arusha. Framför huvudbyggnaden finns ett par stora träd och liten gräsmatta, en lekplats, en regnvattenstank och byggnader med sovsalar, ett klassrum med alfabetsbilder uppsatta. Barnhemmet organiserar kurser i masaibyarna i området för att öka kunskapen om hur man kan få inkomster, om hygien och om effektiva sätt att bedriva jordbruk på. Bland annat lär de ut hur man kan bygga regnvattenstankar, en teknik jag fick detaljerat beskrivet för mig under besöket. Sammanlagt har Hope for Children medverkat till byggandet av 24 regnvattenstankar i området. Vid mitt besök bodde 10 barn på barnhemmet, två var på väg. Vilka barn som kommer bestäms i samråd med byarnas församlingsledning. Sammanlagt har ett 30-tal barn passerat genom hemmet och slussats ut i samhället. Barnen finns på barnhemmet fram tills de skall börja fjärde året i den sju-åriga folkskolan, då finns statligt stöd att tillgå. På lov slussas barnen i möjligaste mån ut till sina hembyar igen. De personliga historierna för de flickor som bodde på barnhemmet när jag besökte det var rörande. Rebecka, 9 år, har bott på barnhemmet sedan hon var 4 år. Ingen vet vem hennes pappa är, mamman är handikappad och oförmögen att ta hand om henne. Dorinne var i stort sett ett gatubarn. En hiv-smittad flicka har smittats av sin far och är förskjuten av hela släkten, en annan blev som 4-åring lämnad till sin mormor som låste ute henne och vägrade öppna. Hope for Children drivs av Morgan och Marie-Louise Andersson, som har verkat i Arusha sedan 1973. Marie-Louise, som är barnmorska, har bland annat varit chef för förlossningskliniken Nkinga. Båda är medlemmar i pingstkyrkan. Tre månader i taget bor de på barnhemmet, övrig tid försöker de genom sin hemförsamling samla in pengar. 'För att överleva måste vi ha någon slags organisation bakom oss. Vi har pingstförsamlingen i Skara. Fördelen är när man är en så liten organisation som vi är att vi håller stenhårt i pengarna, varenda krona måste redovisas. Det betyder att pengarna går dit de skall. Vi överlever tack vara privata givare. Sidafolket hinner knappt på planet hem innan de stora pojkarna har norpat deras pengar.' Vid mitt besök arbetade Fia Henningsson från Örby som volontär: 'Det är nyttigt att få se verkligheten här. Första veckan var jag med och delade ut majs i fem byar. Bara glädjen att få en hink med majs var fantastiskt att se tycker jag. Här känns som att alla resurser verkligen kommer till nytta där de ska.'