Lunastuslain 30 §:n 1 momentin mukaisella käyvällä hinnalla tarkoitetaan sellaista hintaa, joka kyseisestä kohteesta saataisiin myytäessä se normaalilla tavalla. MTK on esittänyt, että kuntien raakamaakaupat eivät voi olla edustavia kauppahinta-aineistossa. Käytännössä kunnan lisäksi ei muita ostajia raakamaalla kaavoitusmonopolin vuoksi ole. Kunnan kaupat voivat kuitenkin sisältää välipuheita (ns. hiljainen maankäyttösopimus, jota useissa kunnissa käytetään), joissa myyjälle annetaan lupaus hänelle jäljelle jäävän maan kaavoittamisesta. Tällaiset lupaukset eivät näy missään, mutta ne todellisuudessa nostavat myyjän saamaa korvausta myymästään raakamaasta. Ne, joilta lunastetaan, kärsivät, koska vertailukaupoissa näkyy ainoastaan kauppakirjaan merkitty hinta. Ne, joilta lunastetaan, ovat myös epätasa-arvoisessa asemassa niihin maanomistajiin nähden, joiden kanssa kunta tekee maankäyttösopimuksia. Maanomistajat ovat myös keskenään eriarvoisessa asemassa riippuen siitä kunnasta, missä maata omistaa (toiset tekevät maankäyttösopimuksia ja toiset eivät). Yksittäinen maanomistaja onkin omaisuutensa osalta joutunut varsin suojattomaan asemaan ja hyväksymään maastaan sen hinnan, minkä kunta ilmoittaa siitä maksavansa.

- 3.6. Lunastusyrityksen tuottama hyöty korvauksen määräämisen perusteena

Luonnonsuojelualueiden, maanteiden ja rautateiden lunastuksessa nykyisen lain perusteella päästään korvausten osalta kuta kuinkin oikeaan lopputulokseen.

Oma lukunsa ovat ne lunastukset, joissa lunastetaan joko oikeus käyttää toisen omaisuutta bisneksen tekoon (mm. sähkönsiirto ja maakaasulinjat) tai omistusoikeuslunastukset (erityisesti asuntotuotanto). Näissä toisen omaisuudella tehdään rahaa käytännössä ikuisella käytönrajoituksella, mutta lunastuksessa maksetaan vain välittömät menetykset. Lunastuslain pitäisi tuntea myös se mahdollisuus, että maanomistajakin voisi saada pienen osuuden lunastuksen tuomasta hyödystä ja tuotosta kaivoslain tapaan. Silloin, kun lunastajana on kannattavaan liiketoimintaan pyrkivät yhtiöt tms., tulisi korvausten määrää voida korottaa siitä, mitä se nykyisin toimituksissa on. Asiasta on puhuttu pitkään ja jonkin verran korvaustasoa on saatu nousemaan nykyistenkin säännösten puitteissa. Kyseiset hankkeet ovat saman tyyppisiä kuin puhelinmastot ja tuulivoimalat, joista maksetaan nykyäänkin kutakuinkin markkinahinta. Tuulivoimaloiden kohdalla voimalaitoksen maapohjasta ja vain sen tuottamaa sähköä siirtävästä sähkölinjasta saatavien korvausten epäsuhta on poikkeuksellisen suuri. Toimitusmenettelyssä maksettujen korvausten ja sopimuksiin perustuvien korvauksien välinen ero näissä hankkeissa on monikymmenkertainen. Lain tuntemana periaatteena voisi olla korkein käypä hinta tai sitten puolitoistakertainen korvaus, molemmat jo nyt lainsäädännössä ilmenevät käsitteet.

- 3.7. Useampien lunastusyritysten haittojen kumuloituminen

Nykyisestä lainsäädännöstä puuttuvat säännökset haittojen ja vahinkojen korvaamisesta silloin, kun samaan kiinteistöön tai alueeseen kohdistuu lyhyen ajan sisällä useita lunastustoimenpiteitä tai käytön rajoituksia. Yksittäisinä toimenpiteet eivät aiheuta niin merkittävää haittaa tai vahinkoa, joka oikeuttaisi saamaan korvauksia kärsityistä menetyksistä. Omaisuuden lunastamista ja sen käytön rajoittamista koskevaan lainsäädäntöön on lisättävä kumulatiivisen haitan ja vahingon korvaamista koskevat säännökset.

Selvityksessä esitetään, että tilusjärjestely voisi olla se laillinen keino, jolla kumulatiivista haittaa voitaisiin rajoittaa. MTK haluaa huomauttaa, että tilusjärjestelmän määrärahoja on leikattu rajusti. Selvityksen mukaan ei lunastajaa voida velvoittaa korvaamaan toisesta lunastusyrityksestä aiheutuvaa vahinkoa. Kuitenkin selvityksessä esitetään esimerkkeinä Vantaan käräjäoikeuden tapaus sekä erään lunastustoimituksen ratkaisu, joissa molemmissa kumulatiivista haittaa määrättiin korvattavaksi.

- 3.8. Täyden korvauksen vaatimuksen toteutuminen

Selvityksessä on arvioitu täyden korvauksen vaatimuksen toteutumista monipuolisesti. Työtä tulee jatkaa työryhmässä.