då sälen äter den fisk som annars skulle ha fiskats. En studie av Hansson et al (2017) i ICES Journal of marine science visar att sälarna äter lika mycket torsk som fångas av hela svenska yrkesfisket i Östersjön.

De ökande sälpopulationerna (alla tre arterna) måste ses i detta ljus och populationerna av säl i både Östersjön och Västerhavet är alldeles för stora! I Finland har man infört statligt avlönade jägare som skjuter av säl och vi efterlyser ett liknande system i Sverige då skyddsjakten inte är på långt när tillräcklig för att hålla populationerna under kontroll. Vi vill inte på något sätt utrota sälarna, men populationsnivåerna och de skador som de medför för fisket är nu alldeles för stora och behöver justeras och ligga på en lägre nivå.

På s.93 i rapporten skriver man om de historiska nivåerna på populationerna av säl och att dessa decimerats genom jakt och att de även drabbats av sjukdomar. Här glömmer man helt att nämna de svåra miljöproblem som orsakade en kraftig nedgång av alla tre sälstammarna efter det att jakten hade upphört. Dessa nämns i samtliga av faktabladen om säl så det känns som ett ganska anmärkningsvärt utelämnande att inte nämnda detta även i huvudrapporten.

Vi ifrågasätter också att tillståndet i slutet på 1800-talet ska stå som målnivåer för sälbestånden. Några strikta vetenskapliga kriterier verkar inte finnas. Valet av målnivå är klart politiskt och saknar hänsyn till vilka konsekvenser denna nivå på sälstammarna kommer att få runt Östersjön. Man måste också ha i åtanke att situationen är en helt annan idag. Den mänskliga populationen i hela området har ökat enormt sedan 1880-talet och förutsättningarna för sälarna är väldigt annorlunda. Man kan också ifrågasätta att en målnivå sätts till en nivå som var så hög att man internationellt gick in för att bekämpa sälen och minska populationen bl.a. genom statligt finansierad skottpeng.

Vi tycker att det är högst anmärkningsvärt att Helcom och Art-och habitatdirektivets mål enligt underlagsrapporten om Trend och abundans för gråsäl uttryckligen INTE ska påverkas av socioekonomiska överväganden. Sådana målsättningar blir ju helt verklighetsfrämmande och saknar därför totalt all relevans som förvaltningsmål!

Vikaresälen är drabbad av klimatförändringar och pressas norrut, vilket är en naturlig utveckling och inte något som enkelt kan motverkas lokalt i Östersjön eller ensidigt av Sverige. Populationen i Bottenviken växer, även om den inte tillväxer med full maximal hastighet. Men för vilka populationer är det normalt att ständigt växa maximalt? Förhållanden i miljön har ju ändrats markant sedan 1880-talet som man jämför med och det är kanske inte sannolikt (och inte heller önskvärt) att en lika stor sälpopulation som då alls är möjlig med dagens förutsättningar.

Vi anser också att ett tröskelvärde för populationen i Kalmarsund på 10 000 individer för att populationen ska anses nå god status är närmast skrattretande och helt absurt. Den historiskt högsta populationen på platsen var ca 5 000 djur, vilket sannolikt var carrying capacity under de förhållanden som rådde under sent 1800-tal. Att för en sådan population sätta ett gränsvärde på 10 000 individer som aldrig någonsin kommer kunna nås oavsett hur bra denna population mår är ju helt orimligt. Det är också uppenbart ett politiskt satt mål som helt saknar vetenskaplig grund. Man kan starkt ifrågasätta vem som har satt detta mål, hur och varför och bara understryka att sättandet av denna typ av helt orealistiska mål undergräver allt förtroende för den här typen av processer.

Det är också intressant att notera detta mål på 10 000 individer för att 'en genetiskt isolerad population' ska kunna nå GES i jämförelse att regeringen har satt målet för hela den genetiskt isolerade svenska vargstammen till ca 400 djur som tillräckligt för att tillgodose den genetiska