Punktiga 14 VeeS § 128 lõikes 7 olevat delegatsiooninormi. Delegatsiooninormi Punktiga 14 VeeS § 128 lõikes 7 olevat delegatsiooninormi. Delegatsiooninormi 14 sõnastusse on lisatud nõuded reovee puhastamise ja heitvee saasteainete ja -näitajate sisalduse piirväärtuste kohta.

Reovee puhastamise efektiivsust hinnatakse heitvee saasteainete sisalduse ja saastenäitajate alusel. Seega reovee puhastamine on üks osa toimingutest, mille kaudu hinnatakse heitveele kehtestatud nõuete täitmist ning seetõttu võib reovee puhastamist käsitleda heitvee suublasse juhtimise nõuete hindamise kõige esimese etapina. Kuna aga veeseadus defineerib eraldi nii reovee kui ka heitvee, on selguse huvides lisatud volitusnormi eraldi ka reovee puhastamine. Lisaks on volitusnormi täiendatud sõnaga ' saastenäitajad ', kuna heitvett iseloomustavad ka sellised näitajad, mis ei ole saasteained, kuid mis oma omaduste tõttu võivad negatiivselt mõjutada suublaks olevat veekogu. Seetõttu vajavad saasteainete kõrval ka saastenäitajad heitvee nõuetena reguleerimist. Sellisteks saastenäitajateks on näiteks temperatuur ja pH. Liiga kõrge heitvee temperatuur mõjutab otseselt suublaks oleva veekogu hapnikusisaldust, mistõttu võib liiga kõrge heitvee temperatuur mõjuda pärssivalt kalade ja muude elusorganismide elutegevusele. Samamoodi on liiga happeline või aluseline keskkond ohtlik suublaks oleva veekogu ökosüsteemile.

## Keskkonnaministri 08.11.2019 määruse nr 61 ' Nõuded reovee puhastamise ning heit-, sademe-, kaevandus-, karjääri- ja jahutusvee suublasse juhtimise kohta, nõuetele vastavuse hindamise meetmed ning saasteainesisalduse piirväärtused ' muutmist ei vaja, kuna reovee puhastamise nõuded ja saastenäitajate piirväärtused on selles juba kehtestatud. Delegatsiooninormi sõnastus viiakse määruse sisuga senisest täpsemalt kooskõlla.

Punktiga 15 VeeS § 134 lõikes 3 sõna 'joogiveesalvkaevu' sõnadega 'joogivee Punktiga 15 VeeS § 134 lõikes 3 sõna 'joogiveesalvkaevu' sõnadega 'joogivee 15 otstarbeks mittekasutatava salvkaevu', kuna joogivee otstarbeks kasutatava salvkaevu korral kohaldub VeeS § 127 lõikes 1 sätestatud üldreegel. Joogiveesalvkaevu korral võib heitvett ja saasteaineid immutada pinnasesse salvkaevu hooldusala välispiirile mitte lähemal kui 50 m. Kui salvkaevu ei kasutata joogivee otstarbeks, sõltub salvkaevu ja omapuhastiks oleva imbsüsteemi vaheline kaugus pinnasest ja selle omadustest ning see on reguleeritud keskkonnaministri 31.07.2019 määrusega nr 31.

Punktiga 16 täiendatakse VeeS § 154 lõikega 4 . Uue lõikega täpsustakse ettevõtte omaseire Punktiga 16 täiendatakse VeeS § 154 lõikega 4 . Uue lõikega täpsustakse ettevõtte omaseire 16 puurkaevu/puuraugu, mis ei kuulu keskkonnaseirejaamade nimistusse, hooldusala ulatust. Praktikas on tekkinud küsimus, kas ettevõtte seirekaevudel/seirepuuraukudel, mis ei kuulu riikliku keskkonnaseirejaamade nimistusse, hooldusala on 5 või 10 meetrit. Kuna riiklikku keskkonnaseirejaamade nimistusse kuuluva põhjaveeseire salvkaevu, puurkaevu ja puuraugu hooldusala on viis meetrit, siis on mõistlik rakendada samasugust hooldusala ulatust ka ettevõtte omaseire puurkaevule või puuraugule. Viiemeetrine hooldusala rakendub juhul, kui kaevu kasutatakse ainult seire eesmärgil ja sealt ei ole kavas tulevikus hakata vett võtma muul eesmärgil.

## Punktiga 17

muudetakse VeeS § 158 lõike 2 sõnastust.

Karstijärvikute tüübina väljatoomine võimaldab vältida vajadust karstijärviku põhjas kümnete lehtrite ükshaaval kaardistamist ning neile piiranguvööndite loomist. Kui karstijärvik on vett täis ning see ujutab üle maa-ala, mida väetatakse ja/või seal kasutatakse taimekaitsevahendeid, siis järve tühjaksvoolamisel kanduvad toitained ja võimalikud taimekaitsevahendite jäägid põhjavette sõltumata sellest, kas väetamis- ja taimekaitsetöid on tehtud järviku põhjas oleva lehtri piiranguvööndist kaugemal. Seega põhjavee saastumise vältimiseks tuleks rakendada järvikute korral piirangud kogu üleujutatavale alale ja 50 m ulatuses karstijärviku kõrgeima veetaseme piirist.