sodnik sodnik Johannes Masing objavil članek , v katerem je z vidika nemškega Temeljnega zakona (Ustava) in obširne in ustaljene ustavnosodne presoje nemškega Zveznega Ustavnega sodišča izredno kritično nastopil proti Osnutku Splošne uredbe o varstvu podatkov. V članku je med drugim navedeno, da gre za neustaven in nesmiseln odvzem pristojnosti, da se ne upošteva, da je pravica do varstva osebnih podatkov individualna človekova pravica, ki izhaja iz nacionalnih Ustav, da se po njenem morebitnem sprejetju ne bo dalo več z nacionalnimi zakoni sploh (kaj več kot minimalno) regulirati osebnih podatkov... - ter da bo dosedanja ustaljena ustavnosodna presoja nemškega Zveznega Ustavnega sodišča torej šla kar v «razrez« (v »makulaturo«). V nadaljnjih pogajanjih v okviru Sveta Evropske unije se je vsebina določb obeh predlogov pravnih aktov razdelovala in doseženi so bili tudi določeni kompromisi, ki so na koncu privedli do sprejetja obeh navedenih pravnih aktov dne 27. aprila 2016. Tako sta bili navedenega dne sprejeti » Uredba (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 10 95/46/ES (Splošna uredba o vars tvu podatkov) « - v nadaljnjem besedilu: Splošna uredba ter « Direktiva (EU) 2016/680 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov, ki jih pristojni organi obdelujejo za namene preprečevanja, preiskovanja, odkrivanja ali pregona kaznivih dejanj ali izvrševa nja kazenskih sankcij, in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Okvirnega sklepa Sveta 11 2008/977/PNZ « - v nadaljnjem besedilu: Direktiva. Z vidika končnega rezultata je možno oceniti, da določbe v Splošni uredbi o obdelavi osebnih podatkov na podlagi zakonitih interesov, naknadni obdelavi osebnih podatkov v druge namene ter o pooblaščenih osebah, zlasti s ciljem unifikacije režimov varstva osebnih podatkov v posameznih državah članicah, morda pomenijo določeno stopnjo znižanja dosežene ravni varstva osebnih podatkov. Da bi se ta trend neutemeljenega zniževanja standardov varstva osebnih podatkov v čim večji meri ublažilo, se je predlagatelj o dločil v najvišji možni meri nasloniti na ti. pooblastilne klavzule (« opening clauses «) - zlasti v uvodnih navedbah, ki državam članicam Evropske unije glede določenih vprašanj omogočajo ohranitev njihove nacionalne ureditve (npr. glede pogojev obdelave osebnih podatkov zaradi izvajanja nalog v javnem interesu oziroma javnih oblasti, obdelave nekaterih posebnih vrst osebnih podatkov oziroma njim podobnih osebnih podatkov, osebnih podatkov umrlih oseb, ali obdelav v znanstvenoraziskovalne, zgodovinskorazisko valne ozir. arhivske namene). Te klavzule dajejo Splošni 12 uredbi o varstvu osebnih podatkov v določenem delu značaj ti. »direktivnega akta« , kot da bi bila direktiva Evropske unije, zlasti z vidika možnosti nacionalnega zakonodajnega (področnega) urejanja. Kar pomeni, da je možno precej določb Splošne uredbe implementirati v slovenskih zakonih, z ozirom na konkretne okoliščine stanja ali razv oja varstva osebnih podatkov v Sloveniji.

#### 1.2 Razlogi za sprejem zakona

Zaradi Splošne uredbe oz. prenovljene Konvencije Sveta Evrope so potrebne spremembe zakonodaje Republike Slovenije, torej zlasti sprejetje novega Zakona o varstvu osebnih podatkov kot sistemskega zakona Republike Slovenije za področje varstva osebnih podat kov. Drugi del reforme varstva osebnih podatkov, namreč zakonodajna izvedba Direktive, je že bil izveden v Zakonu o varstvu osebnih podatkov 13 na področju obravnavanja kaznivih dejanj (ZVOPOKD) , ki je začel veljati dne 31. 12. 2020.

3