Zakonodajni pristop Evropske komisije je izhajal zlasti iz naslednjega sistemskega vidika: »Hiter tehnološki razvoj in globalizacija sta prinesla nove izzive za varstvo osebnih podatkov. Obseg zbiranja in izmenjave osebnih podatkov se je bistveno povečal. Tehnologija zasebnim podjetjem in javnim organom omogoča, da osebne podatke uporabljajo za dosego svojih ciljev v obsegu, kakršnega še ni bilo. Posamezniki vedno bolj dajejo osebne podatke na razpolago tako javno kot globalno. Tehnologija je spremenila tak o gospodarstvo kot družbeno življenje ter bi morala še naprej omogočati lažje izvajanje prostega pretoka osebnih podatkov v Uniji ter prenosa v tretje države in mednarodne organizacije, pri čemer je treba zagotoviti visoko raven varstva osebnih podatkov.« (iz uvodne navedbe št. 6 Splošne uredbe o varstvu podatkov). Istočasno se je na ravni Sveta Evrope začela pripravljati reforma prava osebnih podatkov Sveta Evrope, tj. Konvencije o varstvu posameznikov glede na avtomatsko obdelavo osebnih podatkov (Konvencija št. 108, spremenjena s Protokolom CETS št. 223). Določbe Konvencije so primerljive z določbami Splošne uredbe o varstvu podatkov, pri čemer pa so bolj splošne, posebej poudarjajo načelo zakonitosti, nekoliko drugače urejajo prenose osebnih podatkov v tretje države, za nadzor vzpostavljajo posebni konvencijski od bor, ipd.. Priprava Protokola h konvenciji (CETS št. 223) se je začela leta 2011 in je trajala do maja 2018. Republika Slovenija je Protokol podpisala 16. maja 2019, tako da so njegove novosti že vključene v besedilu tega predloga.

#### 1.1 Ocena stanja

V času vložitve predlogov navedenih pravnih aktov na ravni Evropske unije je imela Republika Slovenija 4 sistem varstva osebnih podatkov urejen v skladu z določbami 38. člena Ustave Republike Slovenije iz 5 6 leta 1991, Direktive 95/46/ES iz leta 1995, Okvirnega sklepa 2008/977/PNZ iz leta 2008 in Konvencije 7 o varstvu posameznikov glede na avtomatsko obdelavo osebnih podatkov (Sveta Evrope) iz leta 1981. Republika Slovenija je v obdobju od leta 2012 do začetka leta 2016 glede predlagane Splošne uredbe o varstvu podatkov in povezane Direktive iz načelnih sistemskih razlogov navedenima predlogoma 8 pravnih aktov Evropske unije pretežno ali v celoti nasprotoval a , ob tem pa navedla tudi vrsto posebej obrazloženih pridržkov. Razlogi nasprotovanja ozir. kritike so bili opozarjanje na poslabšano pravno varnost, možnost znižanja dosežene visoke ravni varstva osebnih podatkov, pretirane obveznosti za upravljavce osebnih podatkov in obdelovalce - tudi finančne, očitno pretirane globe za upravne kršitve določb Splošne uredbe o varstvu podatkov, nato pretirana pooblastila Evropski komisiji glede izdaje izvedbenih in delegiranih aktov, določeni ustavnopravni vidiki, izbira vrste pravnega akta v primeru predloga Splošne uredbe, ustreznost takratnega Okvirnega sklepa 2008/977/PNZ in torej nepotrebnost sprejetja predlagane Direktive ipd. Glede takratnega Predloga Splošne uredbe o varstvu podatkov je bil bistveni zaključek iz stališča Republike Slovenije - poleg prej navedene želje za spremembo vrste pravnega akta iz uredbe v direktivo - da se mora Republika Slovenija v pogajanjih v okviru Sveta Evropske unije prizadevati, da »ne bi prišlo do neutemeljenega zniževanja standardov varstva osebnih podatkov, ki bi bili nižji glede na primerljivi kazalnik - »Direktivo 95/46/ES o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pret oku takih podatkov««, glede predloga Direktive pa, da zadošča vsebina določb takrat veljavnega Okvirnega sklepa 2008/977/PNZ iz leta 2008 in da torej sprejetje predlagane Direktive ni potrebno. Glede vsebine Predloga Splošne uredbe so se ob začetku njenega zakonodajnega obravnavanja pojavili ustavnopravni pomisleki tudi v Zvezni republiki Nemčiji, tako je leta 2012 nemški zvezni ustavni

2