I AD 1978 nr 110 berörs en situation där en arbetstagare sagts upp efter en omorganisering av verksamheten som resulterade i att arbetstagarens anställning ansågs vara överflödig. Det hade dock förekommit en del personliga motsättningar mellan arbetstagaren och arbetsgivaren, vilket befarades vara den egentliga orsaken till uppsägningen. Därav väljer domstolen att mer ingående utreda vilka de verkliga grunderna till uppsägning är. Domstolen finner det anmärkningsvärt i fallet att den nu uppsagda arbetstagaren bara någon månad tidigare anställts som kontorist i Vansbro och att företaget då även angett att det fanns planer på att utvidga verksamheten på orten. Företaget flyttade sedan delar av verksamheten till Stockholm, vilket ledde till att den nyligen anställda arbetstagaren blev överflödig. Det framkom senare att flytten av den administrativa kontorsverksamheten hade beslutats redan innan anställningen trädde i kraft och motsättningarna uppkom. Efter sin utredning drar domstolen slutsatsen att uppsägningen beror på den sedan tidigare planerade omorganiseringen och kan därför inte anses bero på personliga skäl. Uppsägningen bedöms därför vara sakligt grundad.

I AD 2004 nr 52 hävdar arbetstagarorganisationen att uppsägning som skett på grund av arbetsbrist egentligen grundar sig i förhållanden som hänför sig till arbetstagaren 63 personligen. Det var strax efter att förhandling rörande uppsägning av arbetstagaren, då denne brutit mot företagets sekretess-policy, som arbetstagaren sades upp. Företaget hävdade att det förelåg arbetsbrist på grund av deras bekymmersamma ekonomiska situation och att detta var anledningen till uppsägningen och inte personliga skäl. Domstolens utredning visade dock, i likhet med företaget, att det i anställningsskyddslagens mening förelåg arbetsbrist.

######### 'Arbetsdomstolen finner vid en samlad bedömning av det nu anförda att arbetsgivarparterna får anses ha visat att den nu omstridda uppsägningen av

- P.M. föranleddes av arbetsbrist. Som tidigare nämnts saknar det vid sådant

######### förhållande betydelse att arbetsgivaren även ansett att anställningen borde 64 avslutas av skäl som är att hänföra till arbetstagaren personligen."

Domstolen kommer inte heller i AD 2006 nr 68 fram till att det förelåg fingerad arbetsbrist, men däremot att arbetsgivaren brutit mot turordningsreglerna och inte fullgjort sin omplaceringsskyldighet. Det framkom i domstolens utredning att där fanns saker som pekat på att arbetsgivaren inte tilldelat arbetstagaren nya arbetsuppgifter för att medvetet försöka begränsa dennes möjlighet till fortsatt anställning. Arbetsdomstolen kan däremot inte komma till en annan slutsats än att arbetsbrist uppkommit och därför är det enligt praxis inte av någon betydelse om uppsägningen haft sin grund i skäl som hänför sig till arbetstagaren personligen. Däremot visade det sig att arbetsgivaren inte tydligt nog kunnat påvisa att arbetstagaren saknade tillräckliga kvalifikationer för att utföra de nya arbetsuppgifterna, som även var argumentet till varför turordningen inte följdes på ett sedvanligt sätt. Företaget dömdes därför att betala allmänt och ekonomiskt skadestånd.

I AD 1991 nr 136 fann domstolen att arbetsgivarens uppsägning av en anställd grundad på arbetsbrist inte ansågs saklig utan egentligen berodde på omständigheter som hänförde