LAUSUNTO

27.9.2020

tehtävä uusi sopimus. Tässä sopimuksessa määritellään mikä on poikkeava palvelu, mitä se edellyttää elinkeinonharjoittajalta ja miten palvelusta maksettava korvaus muodostuu. Esityksessä todetaan, että korvauksen on perustuttava tuotteistukseen tai tuotehintaan, jolla terveydenhuollon toimintayksikkö seuraa omaa toimintaansa tai jolla kuntayhtymä laskuttaa jäsenkuntiaan. Korvauksesta vähennetään potilaan hoidosta suorittama asiakasmaksu ja muut palvelun tuottajan hoitoon liittyen saamat toimintatulot. Lisäksi esityksessä ehdotetaan, että terveydenhuoltolain 58 §:ssä säädettyjä periaatteita sovellettaisiin myös silloin, kun kunnan tai kuntayhtymän ylläpitämässä sosiaalihuollon toimintayksikössä annetaan sosiaalihuollon palvelua toisen kunnan tai kuntayhtymää ylläpitävän kunnan asukkaalle. Pykälän 2 momentissa säädettäisiin yksityiselle sosiaali- ja terveyspalveluiden tuottajalle aiheutuneiden kustannusten korvaamisesta. Koska yksityiseen palvelutuotantoon kohdistetaan velvoitteita, olisi järjestämisvastuussa olevan tahon korvattava syntyneet kustannukset yksityiselle palveluntuottajalle. Siltä osin kuin kustannuksien syntyminen perustuu järjestämisvastuullisen ja yksityisen palveluntuottajan sopimukseen, maksaa järjestämisvastuullinen normaalisti näiden palveluiden suorittamisesta palveluntuottajalle keskinäisessä sopimuksessa sovitun mukaisesti. Esityksen mukaan järjestämisvastuussa olevan tahon olisi korvattava yksityiselle palveluntuottajalle 9 a §:n mukaisesta päätöksestä suoraan aiheutuneet ylimääräiset kustannukset ja muut taloudelliset menetykset. Jos esimerkiksi sosiaalihuollon yksikköön tulisi 9 a §:n mukaisen päätöksestä johtuen asiakkaita, joita sopimus ei koske, järjestämisvastuussa oleva taho korvaisi kustannukset palveluntuottajalle lainkohdan nojalla. Järjestämisvastuussa olevan korvattavaksi tulisi siten ensinnäkin palvelun tuottamiskustannukset, eli esimerkiksi lisääntyneet henkilökunnan palkkaus- ja koulutuskustannukset sekä laitteiden ja tarvikkeiden hankkimisesta ja tilajärjestelyistä aiheutuvat kustannukset. Tämän lisäksi korvattaisiin esimerkiksi palveluntuottajalta saamatta jäänyt voitto, jos palveluntuottaja voi osoittaa, että hän menetti asiakkaita tai potilaita päätöksen johdosta, sekä voimassa olevan sopimuksen täyttämättä jättämisestä seurannut sopimussakko. Jos 9 a §:n nojalla syntyneiden päätösten nojalla syntyisi järjestämisvastuussa oleville merkittäviä lisäkustannuksia, voi valtio osallistua kustannusten rahoittamiseen. Vaikka 79 §:n säännös viittaa terveydenhuoltolain sääntelyyn, tällaisen sääntely tässä kontekstissa tulkinnallisesti kattaisi myös sosiaalihuoltosektorille syntyneiden kustannusten erillisen korvaamisen valtion varoista, koska tartuntataudista johtuvat vaikutukset sosiaalihuollon palveluiden toteutumiseen ovat myös terveydenhuollon erityistilanne. Valtio voi joka tapauksessa osoittaa kunnille lisärahoitusta tartuntatautilain sääntelystä riippumatta. Hyvinvointiala HALI ry katsoo, että tartuntalain mukaisten korvausten osalta täysi korvausvastuu on valtiolla ja kunnilla joka tilanteessa. Riippumatta valtion ja kuntien keskinäisistä kustannusjakokysymyksistä, tulee yksityisen sektorin saada myös epidemiatilanteessa aiheutuvia kokonaiskustannuksia vastaavat korvaukset etukäteen tehtävään sopimukseen perustuen ja oikea-aikaisesti. Jo olemassa olevien sopimusehtojen