LAUSUNTO

27.9.2020

Potilasaineksen muutokset voivat aiheuttaa myös ylimääräisä henkilöstösiirtoja ja niistä aiheutuvia lisäkustannuksia. Lisäksi ikääntyneitä asiakkaita varten on yli 40 000 ympärivuorokautista tehostetun asumispalvelun paikkaa, jotka ovat tällä hetkellä melko tai erittäin huonokuntoisten valtaosin vanhusasiakkaiden käytössä. Vuodepaikkojen käyttötarkoituksen muuttaminen edellyttää, että paikoilla jo oleville asiakkaille löytyy korvaava paikka ja että elinkeinonharjoittajan rekrytoitavissa on tarvittava sosiaali- ja terveydenhuollon ammattihenkilöstö. Julkisen sektorin tulee vastata etukäteen järjestäjän ja tuottajan kesken sovittavin ehdoin kaikista käyttötarkoituksen muutoksista ja palveluiden tuottamisesta aiheutuvista kustannuksista. Lisäksi korvattavia kustannuksia voi aiheutua viranomaismääräyksen vuoksi esimerkiksi normaalissa palvelutoiminnassa aiheutuvista viivästyksistä tai muista häiriöistä. Tehostetussa asumispalvelussa, lastensuojelussa ja varhaiskasvatuksessa sovellettava henkilöstön vähimmäismitoitus perustuu lakiin ja on siten sama sekä julkiselle että yksityiselle toimijalle. Lisäksi yksityisillä toimijoilla on velvoittavia määräyksiä toimiluvissaan. Mikäli nyt lausuttavana olevan esityksen tarkoituksena on, että poikkeusoloissa voitaisiin toimia lain edellyttämää mitoitusta alemmilla mitoituksilla, on sitä koskevat edellytykset kirjattava selkeästi tartuntalain muutosesityksiin. Esimerkiksi vanhuspalvelualain alaisessa tehostetussa asumispalvelussa on kesäkuussa 2020 säädetty lailla 0,7:n hoitohenkilöstön vähimmäismitoituksesta, joka mitoitus on merkittävästi korkeampi kuin valvovien viranomaisten tähän saakka soveltama mitoitusvaatimus. Kokonaisuutenaan arvioiden ikääntyneiden hoidon ja hoivan tilanne tehostetun asumispalveluiden piirissä on ollut tähänkin saakka melko hyvä ja voimassa oleva valvovien viranomaisen käyttämä arviointitaulukko (ns. Vahu-taulukko) päättyy lukuun 0,7. Mikäli epidemiatilanteessa esimerkiksi ihmishenkien pelastamiseksi olisi välttämätöntä, olisi mitoitusta käsityksemme mukaan mahdollista alentaa esimerkiksi nykytilannetta vastaavaksi (esimerkiksi 0,5:n vähimmäistasolle) ilman, että iäkkäiden välttämättömät palvelut olisivat uhattuna. Mitoituksessa esimerkiksi 0,1:n ero merkitsee lähes 20 %:n eroa henkilöstön käytössä ja kustannuksissa. Esityksen mukaan ensisijaista olisi aina se, että palvelujärjestelmä pystyisi itse käytettävissään olevin keinoin ja valtuuksin muuttamaan toimintaansa tarpeen mukaisesti sekä tekemään sopimuksin tarvittavia yhteistyöjärjestelyjä keskenään ja yksityisten tuottajien kanssa. Ehdotettuja velvoittavia toimivaltuuksia voitaisiin käyttää vain, jos nämä keinot eivät olisi riittäviä tai oikea-aikaisia tarkoituksen saavuttamisen kannalta. Päätöksen nojalla voitaisiin kuitenkin oikeuttaa antamaan tilapäisesti palveluja, jotka muutoin edellyttäisivät yksityiseltä palveluntuottajalta luvan muutoshakemusta tai kokonaan uutta lupahakemusta aluehallintovirastoon tai Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirastoon. Hyvinvointiala HALI ry:n näkemyksen mukaan lähtökohtana on, että julkinen järjestämisvastuinen toimija ei voi velvoittaa yksityistä elinkeinonharjoittajaa tuottamaan palveluita omalla kustannuksellaan. Yksityisillä palveluntuottajilla olisi siihen