##### Otázka:

Poradenské služby, o kterých jste se zmiňoval, jsou umístěny přímo v Domě rodin, nebo jsou odtud lidé nasměrováni do jiných existujících poradenských zařízení?

#### K. F. Hofinger:

Několik poradenských služeb nabízí odborník zaměstnaný na plný úvazek, další pokrývají externisté. Lidé jsou však někdy posíláni i do jiných zařízení.

#### J. Zeman:

Na popisu zařízení Dům pro rodiny je pozoruhodné, že se jedná o zařízení pro normální, neproblémové rodiny. U nás existuje řada poradenských zařízení, která jsou však vždy zaměřena na určitý problém. V tom vidím důležitý rozdíl a jeho existenci pokládám za cennou. Ještě než se rozproudí diskuse, poprosil bych o krátký vstup pana Edera.

#### B. Eder:

Chtěl bych poděkovat nejprve za možnost zúčastnit se tohoto fóra. Nejdříve bych se chtěl ale představit. Jsem zástupce Katolického hnutí zaměstnanců v Německu, což je dnes svým způsobem též určitý svaz pro rodinu. Můžeme se označit za lobbyistického zástupce rodin. Pracujeme na úrovni jak celonárodní, tak regionální, komunální a mimo jiné zajišťujeme také vzdělávání rodin. Pokud byste chtěli vědět něco konkrétního, rád vám vaši otázku zodpovím. Mým úkolem je pohovořit zde o subsidiaritě v rodinné politice a vysvětlit tyto souvislosti. Dovolil bych si nejdříve udělat dvě poznámky. Pokud budu popisovat jednotlivé úrovně této otázky, pak se budou vždy vztahovat na to, jak to vypadá v Německu a v Rakousku. Budu tedy hovořit o situaci ve státech, které mají federální tradici. Znamená to tedy, že regiony nebo spolkové země mají v mnoha oblastech značné kompetence. V centralisticky řízených státech, jako je třeba Francie, je to velmi rozdílné. To je tedy určitý aspekt, který byste si měli uvědomit, když budete přemýšlet o přenosu např. našich zkušeností na své poměry. Za druhé bych chtěl poznamenat, že když v Německu diskutujeme o pojmu subsidiarita, často vidíme, že je to i určitá výmluva. Když se na národní úrovni hovoří o subsidiaritě, pak je za tím skryta často myšlenka typu 'jen ať si to udělají ti dole, my s tím nechceme mít nic společného'. Velmi často je to tedy tak, že se zodpovědnost přesouvá z národní úrovně na úroveň regionální a naopak. Chtěl bych se ale zmínit i o tom, že pojem subsidiarity má dva prvky. Jsou to prvky, které patří k sobě v celé konstrukci. Znamená to tedy plně umožnit nižší úrovni vykonávat svěřené úkoly a ze strany vyšší úrovně zase existuje povinnost vytvořit pro to rámcové podmínky a předpoklady. Když by tedy měly něco dělat nevládní organizace, tedy volní zřizovatelé, musí k tomu získat zdroje. A nyní se dostávám k části, kterou jsme připravili s panem Danhelem. Domníváme se, že státní úřady a všechny úrovně státu jsou povinny stanovit určitou základní orientaci, základní koncepci rodinné politiky. Nechci všechny tyto body jmenovat. Např. na úrovni komunální je nezbytné realizovat některé státem stanovené úkoly. Na této úrovni je však zároveň nezbytné uskutečnit původní úkoly, které obec má jako samosprávní orgán v oblasti rodinné politiky. Např. v Německu je tomu tak, že úkolem obcí je mimo jiné zajištění sociální výpomoci, tedy té nejnižší úrovně sociální sítě. Je to např. úkol poskytovat rodinám, které jsou chudé, sociální výpomoc. Dále mají obce podporovat nevládní organizace, a to jak materiálně, tak i myšlenkově, aby mohly uskutečňovat svoje myšlenky a úkoly. Samozřejmě mají obce také za úkol vytvořit takové klima, které by bylo příznivé pro rodiny. Na regionální úrovni, u nás tedy na úrovni spolkových zemí, existuje možnost zdůraznit i finančně určité akcenty rodinné