taktiku i ponašanje. Sjetio se onih riječi proroka Siraha (10,15) 'početak je svakom grijehu oholost' i počne redovnika navoditi tako da ga uzoholo i počne svoju braću prezirati držeći se mnogo većim i višim i časnijim od njih. Uza sve to redovnik je ponovno ostao duboko i iskreno ponizan. Na kraju đavao je probao i onu kako kaže Sveti Pavao (2Kor 11,14) 'sotona se pretvara i u anđela svijetla kada mu to zatreba'. Ukazao se redovniku jednoga dana u njegovoj ćeliji u obliku anđela, dok je on molio, pa mu ljubazno i anđeoski progovori: 'Dragi brate, evo me Gospodin šalje da te u njegovo ime pozdravim jer si ti najbolji, najpobožniji i najkreposniji čovjek u ovoj redovničkoj kući…' Redovnik nije dugo razmišljao: 'Dobri Anđele! Ti si se zacijelo zabunio i udario na kriva vrata. Gdje bih ja griješnik bio dostojan da mi Gospodin Bog pošalje svoga anđela. U ovom samostanu ima mnogo braće koji su dostojniji i daleko bolji od mene. Sigurno te je dragi Bog poslao jednome od njih. Stoga idi tom boljem u njegovo ćeliju. Ovdje si na pogrešnom mjestu.' Nije uzaludna ona naša starokršćanska uzrečica da se đavao ničega ne boji kao ponizna čovjeka, jer zna da ga je nemoguće nadvladati. Braćo i sestre, jasno nam me svima da je ovo težak danas govor za nas i da treba mnogo truda da ga razumijemo, a tek koliko da mognemo reći da ga u djelo provodimo. Jasno da je teško. Teško je zato jer u našem srcu postojim samo ja i nitko više. No kada bi trebao u poniznosti priznati ovo, onda bih morao u ovom mom srcu, duši, životu ovo središte prepustiti Bogu i tako uskladiti svoj život, upravo onako kako to je činio i traži od nas Sveti Ivan, jasno, odlučno i bez dvoumljenja. Oštro je prekoravao i nazivao druge, ali je zato živio u strogoj pokori, u poniznosti i u poslušnosti Bogu. Za njega nije bila teška Božja Riječ. Ona se morala izvršiti i onda kada prekorava svoga prijatelja Heroda što jepreoteo zadovoljni svojom plaćom ženu svome bratu, ali i onima koji su hrlili k njemu na krštenje. Nazivao je pojedine zmijskim leglima i upozoravao. Za svakoga je imao riječ, jasnu, oštru, nedvojbenu iz poniznoga srca. Nije se libio i tražio načina da nekoga nebi uvrijedio. Ti si uvrijedio Boga svojim grijehom i zato Ivan šalje jasnu riječ na tvoj grijeh i ponašanje. Povijest je zabilježila da je u jednoj pokrajini Kavkaza sredinom prošloga stoljeća živio jedan vladar po imenu Samil. Narod ga je volio i cijenio jer je bio dobar i pravedan. Da bi istrijebio podmićivanje iz svoje države i iz svoga naroda izdao je zapovijed da će svaki onaj za koga se dokaže da prima mito, pred narodom dobiti pedeset udaraca batinom. Zanimljivo da mu je bila prva okrivljena njegova majka. Ta je dojava porazno djelovala na njega. Tri dana se u sebi borio što učiniti. Četvrti je dan blijed, ojađen i potišten stupio pred narod. Uz njega je stajala njegova majka vezanih ruku. Kada je trebao pasti prvi udarac na njezina leđa, hitro je odgurnuo majku i podmetnuo svoja leđa. Zatim se krvav obratio svome narodu da se vrate svojim kućama jer je pravdi udovoljeno. Kraljeva je krv potekla kao zadovoljština za prijestup kojega je on sam naredio da se mora kažnjavati.(Mabić/Jukić, Pr.V.) Braćo i sestre, vidite po primjeru zašto su ovoga vladara voljeli i cijenili njegovi podanici i njegov narod. Zato jer njegova riječ nije bila prazna i beznačajna, već naprotiv riječ data narodu je bila svetost i zakon. Ivan Krstitelj je znao da će platiti glavom za oštrinu svojih riječi, ali što je tu novoga. Zar svi proroci nisu ostali kraći za glavu jer su u ime Boga propovijedali Njegovu Riječ, a cijena, odnosno plaća se znala. No, nijedan radi ove prijetnje nije odustajao niti uzmicao, pa čak ni Ilija kada se umorio i obeshrabrio, ponovno započinje svoj hod prema Horebu trnovitim putem. Danas nama kada svojim vjernicima sa oltara bilo što poručimo ili jednostavno propovijedamo Božju Riječ, znaju biti upućene tolike neukusne ili čak zlonamjerne i prijeteće kritike da i ne povjerujemo. To je samo zato jer ne godi ušima ono što govorimo, a mi govorimo ono što nam Gospod zapovijeda i traži od nas… kako kaže Ssveti Pavao 'zapovijedaj, opominji, karaj, prijeti.' Što bi bilo kada bi koji od nas svećenika danas počeo vas ovdje opominjati na načina Ivana Krstitelja, ili ne daj Bože, početi opominjati naše vladare, pa počevši od onih najnižih, ako ima najnižih vladara, pa prema gore. Bili bi kraći za glavu i prije kraja svete mise. Ne trebate se

26