poznajući ga' poznaju ga, trebaju ga. Teško je Isusa skinuti s njegova mjesta i zaposjesti na to mjesto. brzo se uoči da je to nemoguće. Uočava se da se time čovjek naruga samome sebi a ne Bogu i Isusu Kristu. Mnogi su prošli kušnju vjernosti Isusu, mnogi su se našli u vlastitoj pustinji gdje ih je 'đavao' kušao: kruhom, vodom, pićem, čudesima, slavom, uspjesima..., kako reče Dostojevski. I podlegli su kušnjama. Nije to čudno niti iznenađujuće. Tko bi se od nas ljudi usudio ustvrditi da jednoj od ovih kušnji nije podlegao, pa iza toga više niti u sebi niti u drugome nije prepoznao Isusa. I to je razlog zašto se po našim licima ne može 'nacrtati' Isusa, zašto ne možemo dobiti cjelovit odgovor o Isusu. Može se možda riječju i dati odgovor tko je Isus, može ga se i obožavati, staviti u hramove, a da se zaobiđe glavno, da ga se ne posluša, da se ne prakticira njegovu riječ. Opasnost je slaviti ga riječju a ne životom. Stvara se kriva slika i obmana. Sablazan. Pravi odgovor daju pravednici i pošteni (blaženi), a ne znalci i dogmatičari. Bilo koji oblik fanatizma i dogmatizma smeta prepoznavanje Isusa. Oni koji su spremni biti drukčiji, preporoditi se, takvi pokazuju na Isusa. "Religija koju donosi Isus jest doživljaj i iskustvo, a ne skup ili rukotvorina ideja i načela: on je odnos prema Bogu koji se ostvaruje preko Isusa Krista" (M. Unggeridige, str. 80). Koji je naš današnji odgovor na Isusovo pitanje: Tko je on za nas? Isus je Sin čovječji, Sin Božji, Mesija, Poslanik Božji, Riječ Božja...

Marijan Jurčević, OP

http://www.katolicki-tjednik.com

SIN JE BOŽJI POSTAO COVJEKOM I OTKUPIO NAS SVOJOM SMRCU I USKRSNUCEM JE BOŽJI POSTAO COVJEKOM I OTKUPIO NAS SVOJOM SMRCU I USKRSNUCEM U konkretnom trenutku ljudske povijesti Bog čini odlučan zaokret u povijesti spasenja. Otac šalje Sina za spasenje čovjeka. Iako je ta činjenica svojevrsni presedan u povijesti spasenjske aktivnosti Boga prema čovjeku, ona ne negira cjelokupnu djelatnost Nebeskoga Oca prema Izabranom narodu. Bog je dosljedan u svojoj ljubavi i nikada nije napuštao subjekt prema kojemu je ta ljubav upućena. Čovjek je taj koji prečesto zaboravlja svojega tvorca i svojega Spasitelja i koji uvijek iznova pokazuje nedosljednost. Već na prvim stranicama Svetoga pisma pronalazimo detalje o darovima koje Bog pruža čovjeku. Kao najdraže biće, s nebrojeno mnogo mogućnosti, čovjek nije ostavljen i stavljen da živi u vlastitoj stvarnosti. Uvijek je u toj stvarnosti postojao Stvoritelj koji nije napustio čovjeka, nego ga je podržavao i podizao u padovima. Čovjekov pad nije plod nekog 'međugalaktičkog big brothera' u kojemu uzvišeno biće iz dosade na nekakvom ekranu prati niže biće kako se muči, nego čovjekov pad je uvijek zloporaba vlastite slobode i božanskih darova unutar njega samog. Čovjek nije marioneta pokretana končićima koje drži Netko viši, nego je čovjek stvorenje koje je spremno nadići vlastitu stvarnost. U povijesti izraelskog naroda neprestano se proteže svojevrsna interakcija Boga i čovjeka. Bog nudi čovjeku blagoslov, Bog nudi čovjeku izbavljenje i Bog nudi čovjeku spasenje. Svi, prema kojima su upućene riječi Božanske ponude, su i prihvaćali u prvi mah tu ponudu. Ali u sučeljavanju sa stvarnošću događa se da riječi božanskog izbavljenja unutar čovjeka jednostavno ishlape. Sva sužanjstva kojima je izraelski narod bio podvrgnut bila su izdaja čovjeka prema Bogu. Iako je nedaće zaslužio, Bog ne ostavlja čovjeka, nego ga spašava bilo iz egipatskog, babilonskog ili asirskog sužanjstva. Božja dosljednost se upravo zrcali u konstruktivnom praćenju ljudske zbilje. Ona postoji u tomu

8