da neprestano stoji aktualna ponuda spasenja Boga čovjeku. I kada čovjek padne, Bog je spreman oprostiti. I kada čovjek okrene leđa i počini izdaju, savez Boga i čovjeka ne gubi na vjerodostojnosti upravo zbog Božje dosljednosti. Ona je najsnažnija u činima neprekinute Božje ljubavi koja svoj vrhunac doživljava u obećanom i prorokovanom dolasku Spasitelja. Ona svoj vrhunac doživljava kada Nebeski Otac radikalno pokazuje čovjeku kako njegova ljubav za palo stvorenje nema ograničenje. I ta dosljedna Ljubav u vrhuncu povijesti spasenja dobiva svoje ime: ISUS KRIST. MN/ Sin Božji Dolazak Ljubavi na zemlju nije praćen pompoznim najavama. Nije došao kao kralj, nije želio zauzeti ničiji prostor niti vrijeme. Nije želio čovjeka zarobiti vlastitom veličinom. Samim svojim rođenjem pokazao je način vlastita djelovanja. A to je da ponuda spasenja čovjeku ne želi poništiti ljudsku slobodu. Bio je tih i kretao se uvijek na granici ljudske obzirnosti. Rodio se u režimu koji je bio protiv Njega, a nije ga očito želio mijenjati. Promatrao je zgažena čovjeka i za njegov vlastiti spas tražio je samo da bude svjestan vlastita pada. Isus dolazi među ljude, kao čovjek, ne želeći narušiti nikakav "prirodni" tijek zbilje. Bio je savršen sin, savršen brat, savršen prijatelj, bio je potpun čovjek. Plakao je, smijao se, radovao se, bojao se. I na svadbu je išao! Ali za razliku od nas, koračao je kroz svoj kratki ovozemaljski život ne propuštajući nikada, na svakom koraku, darovati ljubav. Utjelovljenje Ljubavi doživljava svoj vrhunac, ne u gorućem grmu, ne u gromovima na brdu Sinaju, niti u tihom lahoru kod proroka Ilije, nego doživljava svoj vrhunac u tihom Nazarećaninu. On je obećavan od proroka, naviještan na stranicama Starog saveza. On je konačni izraz Božje dosljednosti u ljubavi prema čovjeku. Isus nudi spasenje ljudskim riječima i ljudskim primjerima. Možda je prerijetko koristio božanske mogućnosti za potkrjepljivanje i dokazivanje svojega identiteta. Uvijek je ostavljao čovjeku mogućnost da ga ljudskom logikom i razumom prihvati, ali ga i odbaci. Bio je spreman podučavati i opominjati. Nikada u svojemu nastupu nije umanjivao dostojanstvo bilo koga tko mu prilazi. Za svakoga je imao riječ ljubavi i razumijevanja, pritom mu nije bila važna ni nacionalnost ni mjesto u društvu. Sam je htio biti malen, kako bi malenima pokazao njihovu vrijednost, a velikima gdje se nalazi pravo spasenje i smisao života. Obećani Mesija nije patio od golemog populizma, ali mu je pojedinac bio važan. Ljudi onoga vremena čekali su Mesiju. Čekali su čovjeka goleme snage, izvanrednih moći i osobu koja ne potpada naravnim zakonima. Došao je Krist koji je krvario, plakao nad obezglavljenom sutrašnjicom i koji je u času vlastite muke osjetio strah. Ljudska očekivanja nisu bila spremna prihvatiti Njegovu poruku, poruku obraćenja koja mijenja ono što je najteže promijeniti, a to je ljudsko srce. Htjeli su ga staviti u svoja mjerila i u svoje interese, a On je jednostavno bio prevelik za to. Prvi i pravi humanist koji je život svoj položio za čovjeka nije ispričao jednom dogođenu priču, nego ju i danas tiho šapuće onima koji su spremni prihvatiti ga. Željeli su da je vojskovođa koji će donijeti slobodu, a on je oslobađao čovjeka vraćajući ga smislu življenja. Željeli su u njemu čuti učitelja koji će neprestano dijeliti ljudima formule za sretan život. Htjeli su ga učiniti iscjeliteljem koji će iskorijeniti svaku bolest i pošast. Vidjeli su u njemu filozofa koji u ustajali tijek stvarnosti donosi nekakav novi dašak razmišljanja. Htjeli su od Njega učiniti samo sredstvo za vlastite, prolazne interese. A On je uvijek nešto više i nešto drukčije. Bio je Židov koji je spašavao i Rimljanina, i Saduceja, i Grka, i oboljelog od gube. Kretao se mjestima zabranjenim za pristup, da bi pronašao unesrećenog i potrebitog spasenja Možda je najsimptomatičnija činjenica kada se zapitamo koga je Krist obratio i doveo na put spasenja? I u židovstvu Kristova vremena postojali su vjernici koji su imali prva mjesta u sinagogama. Postojali su učitelji vjere koji su savršeno dobro poznavali velike događaje božanskih zahvata u povijesti spasenja. Postojali su praktični vjernici koje nije mogla promašiti subota, a da ne odu na liturgiju. Ali zar nisu oni stajali u prvim redovima Pilatove palače i gromko donosili osudu "RASPNI GA". Bili su nespremni prihvatiti istodobno jednostavnu, ali i radikalnu poruku o potrebi vlastita obraćenja. Kristov poziv na Ljubav jest božanska dosljednost u cjelokupnoj povijesti ljudskoga roda na spasenje čovjeka. Kristu je ČOVJEK BITAN i sve što njega čini. Kako je teško nadopuniti ustaljenu praksu prakticiranja dotadašnjeg vjerovanja sa

9