III. FEJEZET

### ÉRZÉKELÉS TISZTÁNLÁTÁSSAL

Az eddigiekből egy rendkívül fontos következtetést vonhatunk le. A finomabb anyag mindezen változatai nem csak a rajtunk kívüli világban, hanem az emberben is léteznek. Nemcsak fizikai teste van, amit látunk, hanem benne vannak azok is, amiket úgy írhatnánk le, mint a természet különböző síkjainak megfelelő testek, amik minden esetben a nekik megfelelő anyagból épülnek fel. Az ember fizikai testében éteri anyag is van, csakúgy, mint az általunk látható szilárd anyag (lásd a XXIV. és XXV. ábrákat), és ezt az éteri anyagot a tisztánlátó könnyen érzékeli. Hasonló módon egy még fejlett tisztánlátó, aki képes a finomabb asztrális anyagot észlelni, az embert annak a szintnek az anyagában megjelenve látja, amely valójában az ő teste vagy tudathordozója azon a síkon, és pontosan ugyanez igaz a mentális síkkal kapcsolatban is. Az ember lelkének nem egy, hanem sok teste van, ugyanis, amikor eléggé fejlett, képes kifejezni magát a természet valamennyi említett síkján, ezért rendelkezik minden sík anyagából álló megfelelő tudathordozóval, és ezeken a tudathordozókon keresztül képes benyomásokat kapni a nekik megfelelő világokból. Nem szabad azt képzelnünk, hogy az ember ezeket a tudathordozókat önmagának teremti meg a jövendő fejlődése folyamán, mert kezdettől fogva minden ember rendelkezik velük, bár egyáltalán nincs tudatában létezésüknek. Állandóan használjuk egy bizonyos mértékig ezt a bennünk lévő magasabb anyagot, még akkor is, ha nem tudunk róla. Minden egyes alkalommal, amikor gondolkozunk, mozgásba hozzuk a bennünk lévő mentális anyagot, a gondolat pedig a tisztánlátó számára világosan látható az adott anyagban keletkező rezgésként, amely először az emberből indul ki, azután pedig a körülötte lévo világban az ugyanolyan sűrűségi fokozatú anyagra fejti ki hatását. De mielőtt ez a gondolat hatással lehetne a fizikai síkra, át kell alakítani a mentálisból asztrális anyaggá, amikor pedig abban is hasonló rezgéseket kelt, akkor az asztrális anyag fejti ki hatását az éteri anyagra, harmonikus rezgéseket kelt benne, ez viszont hat a sűrűbb fizikai anyagra, az agy szürkeállományára. Így minden alkalommal, amikor gondolkozunk, egy sokkal hosszabb folyamaton megyünk keresztül, mint amiről tudunk, pontosan úgy, mint valahányszor bármit érzünk, egy folyamaton megyünk keresztül, aminek egyáltalán nem vagyunk tudatában. Megérintünk valamilyen anyagot, és úgy érezzük, hogy túl forró, elkapjuk onnan a kezünket abban a pillanatban – legalábbis így gondoljuk. De a tudomány arra tanít, hogy ez nem egy pillanat alatt lejátszódó folyamat, és nem a kéz az, ami érez, hanem az agy, hogy az idegek továbbítják a túl erős hő érzését az agyba, amely azonnal visszaküldi az idegszálak mentén az utasítást, hogy húzzuk vissza a kezet, és csak mindennek az eredményeképpen történik meg a kéz visszahúzása, bár nekünk úgy tűnik, hogy azonnal volt. A folyamat meghatározott időtartam alatt játszódik le, amit eléggé érzékeny műszerekkel meg lehet mérni, a mozdulat sebességét a fiziológusok tökéletesen meghatározták és megismerték. Ugyanígy a gondolkodás is pillanatnyi folyamatnak tűnik, de nem az, mert minden gondolatnak azokon a lépéseken kell keresztülmennie, amiket leírtam. Minden benyomásnak, ami az érzeteken keresztül az agyba érkezik, át kell haladnia az anyag különböző szintjein, mielőtt eléri a valódi embert, az egyéniséget, a belül lévő lelket. Itt egyfajta információ-átviteli rendszer létezik a fizikai sík és a lélek között, és fontos tudni, hogy ennek az információs csatornának vannak közbenső állomásai. Nemcsak a fizikai síkból lehet benyomásokat kapni, az emberben lévő asztrális anyag például nemcsak az éteri anyagból képes rezgést felfogni és továbbítani a mentális anyagba, hanem arra is képes, hogy saját síkjának anyagából, amely körülveszi, benyomásokat fogjon fel, és továbbítsa azokat a mentális testen át a belső, valódi embernek. Így az ember eszközként használhatja asztrális testét az őt körülvevő asztrális síkról

9