VIII. FEJEZET

### A FELFELÉ HALADÓ ÍV

Mielőtt ezt a témát részletesen elmagyaráznánk, még egyszer utalnunk kell a IV. ábrára. Ne felejtsük el, hogy a különböző színű sávok, amik az ábra legfontosabb részét elfoglalják, valójában a monádi esszencia felfelé haladásának különböző szintjeit jelképezik. Miközben lefelé ereszkedik – amit az ábra baloldalán lévő oszlop jelez – egyszerűen maga köré gyűjti a különböző síkokon található különféle anyagokat, ezeket kifejleszti azzal, hogy hozzászoktatja, és alkalmassá teszi rezgések és benyomások hordozására, ugyanakkor önmaga számára megszerzi azt a képességet, hogy ezeket a benyomásokat felfogja, és a nekik megfelelő szinteken azonnal válaszoljon rájuk. De amikor eléri az anyagba merülés legalsóbb pontját és megfordul, hogy megkezdje az isteni irányába történő fejlődés nagy menetét fölfelé, tevékenysége kissé megváltozik. Ekkor az a feladata, hogy teljesen kifejlessze tudatát ezeken a különböző szinteken, megtanulja irányítani a testeket, amelyeket azokból hoz létre és megtanulja azokat tudathordozókként pontosan használni, így azok már nemcsak hídként szolgálnak ahhoz, hogy a kívülről jövő benyomások eljussanak a lélekhez, hanem lehetővé teszik, hogy a lélek az eszközein keresztül azok valamennyi síkján kifejezze magát. Ebben az erőfeszítésében természetesen a legalacsonyabb szintű anyaggal kezdi, mivel annak rezgései – noha azok a legnagyobbak és legdurvábbak – a legkevésbé erősek vagy áthatóak, ezért ezeket a legkönnyebb irányítani. Így történik, hogy az ember – bár többé-kevésbé szunnyadó állapotban lévő – nagyon sok magasabb princípiummal rendelkezik, először hosszú ideig mégis csak a fizikai testében teljesen tudatos, ez után pedig nagyon fokozatosan fejleszti ki tudatát az asztrális tudathordozójában, míg a mentális testében ez még egy sokkal későbbi szinten következik be. Visszatérve a IV. ábrára, látjuk, hogy külön oszlop jelez minden birodalmat. Megfigyelhetjük, hogy az ásványvilágnak megfelelő oszlop teljes szélességében csak a fizikai sík sűrűbb részében fejlődött ki, az oszlop azon részében pedig, amely megfelel az éterikus fizikai anyagnak, az oszlop fokozatosan elkeskenyedik, amint a magasabb síkok felé közeledünk. Ez természetesen azt jelzi, hogy az ásványvilágban a lélek irányítása az éteri anyag finomabb részén még nincs tökéletesen kifejlődve. Azt is megfigyelhetjük, hogy van egy kicsi piros színű csúcs, ami azt mutatja, hogy a tudatnak egy bizonyos mennyisége már működik az asztrális anyagban – vagyis, hogy egy bizonyos mennyiségű vágy már megjelent. Sokaknak talán különösnek tűnhet, hogy vágyról beszélünk az ásványvilággal kapcsolatban, de minden vegyész tudja, hogy a kémiai affinitás területén a különböző elemek esetében már nagyon határozott vonzás jelenik meg, és mi más ez, mint a vágy kezdete? Az egyik elemnek olyan erős a vágya, hogy egyesüljön egy másikkal, hogy azonnal kilép bármilyen más anyagból, amivel történetesen kapcsolatban van. Tény az, hogy a különböző elemek vonzásaival és taszításaival kapcsolatos ismereteink segítségével különféle gázokat nyerünk, amikor erre van szükségünk. Például az oxigén és a hidrogén vízzé egyesül, de ha nátriumot dobunk a vízbe, azt találjuk, hogy az oxigén jobban kedveli a nátriumot, mint a hidrogént, és azonnal otthagyja ez utóbbit, hogy egyesüljön a nátriummal, így nátrium-hidroxid vegyületet kapunk víz helyett, a felszabadult hidrogén pedig elszáll. Vagy ha cink reszeléket teszünk hígított sósavba (ami a hidrogén és a klór egyesüléséből jön létre), azt tapasztaljuk, hogy a klór elkezdi otthagyni a hidrogént azért, hogy egyesülhessen a cinkkel, így cink-kloridunk marad, a felszabaduló hidrogén pedig összegyűjthető. Így tehát látható, hogy jogosan beszélünk a vágy működéséről az ásványvilágban. Most pedig ha megnézzük azt az oszlopot, ami a növényi birodalmat jelképezi, azt látjuk, hogy nemcsak a sűrű fizikai, hanem az éterikus részben is teljes szélességű. Azt is látjuk, hogy a vágyat jelképező csúcs sokkal teljesebben van kifejlődve, ami az alacsonyabb asztrális anyag alkalmazásának

20