származó benyomások fogadására és azok megfigyelésére, és pontosan ugyanilyen módon mentális testén keresztül megfigyelheti és információt szerezhet a mentális világról. De hogy ezek bármelyikét megtehesse, először meg kell tanulnia, hogy ezek hogyan történnek, vagyis meg kell tanulnia tudatát az asztrális testében vagy a mentális testében összpontosítania úgy, ahogyan az most a fizikai agyában összpontosítva van. Ezt a témát már teljes részletességgel vizsgáltam a Claivoyance [Tisztánlátás] című könyvemben, úgyhogy itt csak utalok rá. Soha nem szabad elfelejteni, hogy mindez közvetlen tudás és bizonyosság kérdése azok számára, akik rendszeresen tanulmányozzák, noha a külvilág előtt csak hipotézisként mutatjuk be, de még annak az embernek is, aki a témával első ízben foglalkozik, igazán látnia kell, hogy amikor ezt ismertetjük, semmiképpen sem kívánjuk, hogy higgyen a csodában, hanem egyszerűen meghívjuk egy rendszer vizsgálatára. Az anyag magasabb szintjei a megfelelő sorrendben követik a már ismerteket, így bár bizonyos mértékig minden síkot egy-egy önálló világnak tekinthetünk, viszont az is igaz, hogy az egész valójában egyetlen hatalmas világ, amit teljes egészében csak a magasan fejlett lélek láthat. Ahhoz, hogy ezt megérthessük, vegyünk segítségül egy példát, amely bár önmagában lehetetlenség, mégis hasznos lehet, ugyanis megdöbbentő lehetőségekre mutat rá. Tételezzük fel, hogy a jelenlegi látószervünk helyett olyan látószervvel rendelkezünk, amely másféleképpen van kialakítva. Az emberi szemben van szilárd és folyékony anyag is. Tételezzük fel, hogy mindkét típusú anyag különböző benyomásokat lenne képes észlelni, de csak a külvilág azon anyagfajtájából, ami a saját anyagának megfelel. Tételezzük fel azt is, hogy az emberek között egyeseknek csak az egyik fajta látása volna, másoknak pedig a másik fajta. Gondoljuk meg, milyen különösen tökéletlen lenne a külvilágról alkotott elképzelés mindkét típusú ember esetében! Képzeljük el őket, hogy amint a tengerparton állnak, az egyik csak szilárd anyagot képes látni, ő egyáltalán nem lenne tudatában az előtte húzódó óceánnak, ehelyett a tengerfenék hatalmas mélyedéseit látná annak minden egyenetlenségével, a halak és a mélység egyéb lakói pedig számára lebegni látszanának az óriási völgy feletti levegőben. Ha felhők volnának az égen, azok teljesen láthatatlanok lennének neki, mert folyékony halmazállapotú anyagból állnak. Számára nappal mindig sütne a nap, és képtelen lenne megérteni, hogy miért csökken úgy a hőmérséklet a számunkra borult napokon. Ha megkínálnánk egy pohár vízzel, a pohár üresnek tűnne neki. Ezzel ellentétes látvány jelenne meg az olyan ember szeme előtt, aki csak a folyékony halmazállapotú anyagot látja. Ő tudatában lenne a tengernek, de számára a part és a sziklák nem léteznének, a felhőket igen világosan látná, de szinte semmit a tájból, amelyen járnak. A pohár víz esetében teljesen képtelen lenne az edényt meglátni, ezért nem tudná megérteni, hogy milyen titokzatos okból tartja meg a víz a különleges alakot, amit a láthatatlan pohár adott neki. Képzeljék el ezt a két embert, amint egymás mellett állnak, mindkettő leírja a tájat, ahogyan látja, és mindegyik egészen biztos benne, hogy nem létezhet másfajta látás a világegyetemben, csak az övé, és bárki, aki azt állítja, hogy többet vagy mást lát, az vagy álmodik vagy csaló! Mosolyoghatunk a feltételezett megfigyelők hitetlenkedésén, de rendkívül nehéz az átlagembernek felfognia, hogy ahhoz az egészhez viszonyítva, ami látható, az ő látóképessége sokkal tökéletlenebb, mint az említett két ember látása az övéhez képest. Erősen hajlik a célozgatásra is, hogy az állítólagos tények azok esetében, akik egy kicsit többet látnak, mint ő, valójában a képzeletük szülöttei. Egyik leggyakoribb tévedésünk azt gondolni, hogy érzékelő képességünk határa egyben minden érzékelhetőnek a határa is. De azért a tudományos bizonyíték vitán felül áll: a különböző típusú rezgések elenyészően kicsi része (az egészhez viszonyítva) az, amit láthatunk vagy hallhatunk, olyan tény, amelyhez kétség nem fér. A tisztánlátó egyszerűen olyan ember, aki kifejlesztette magában a képességet, hogy a lehetséges rezgések óriási skálájából egy másik oktávra is reagáljon, így képessé teszi magát arra, hogy a körülötte lévő világból többet lásson, mint azok, akiknek korlátozottabb az érzékelő képességük.

10