XX. FEJEZET

### AZ EGÉSZSÉG-AURA

Eddig kizárólag az ember azon testeivel foglalkoztunk, amelyek a magasabb síkokkal állnak kapcsolatban, viszont nem dolgoznánk fel teljesen témánkat, ha elmulasztanánk megemlíteni a részletesen felbontott fizikai anyagot, ami tisztánlátással az emberi aura részeként figyelhető meg. Ennek az anyagnak nagy része éteri állapotban van, és azt a valamit hozza létre, amit gyakran éteri testmásnak neveznek. Ez semmilyen értelemben sem egy külön tudathordozó, hanem egyszerűen a fizikai test részének tekintendő. A tisztánlátó számára elmosódott lilásszürke ködtömegként világosan látható, ami áthatja a fizikai test sűrűbb részét, és csak némileg nyúlik azon túl, amint a XXIV. és a XXV. ábrákon látható. Ez az éteri anyag az összekötő kapocs az asztrális és a fizikai között, de nagyon fontos feladata van a fizikai síkon megjelenő életerő eszközeként is. Ez az életerő a Napból árad ki ránk, ami az élet forrása ebben a belső megközelítésben csakúgy, mint a külvilágban megjelenő fénye és melege értelmében. Bár a földi légkör állandóan tele van ezzel az erővel, de a szikrázó napsütésben különösen tevékeny, fizikai testeink pedig csak úgy képesek élni, hogy magukba szívják. Ennek az életenergiának a felszívása a lépnek nevezett szervünk éterikus részének egyik feladata. Ez a szerv rendelkezik azzal a különös képességgel, hogy elkülöníti és átalakítja az energiát – amint az áthalad rajta – azért, hogy teljesen más alakban jelenjen meg. Ez az energia önmagában természetesen láthatatlan, hasonlóan más energiákhoz, de amint körülöttünk a légkörben létezik, apró részecskék millióiba burkolja be magát, amelyek bár színtelenek, de rendkívül mozgékonyak. Viszont miután a lépen keresztül felszívódnak az emberi testbe, ezek a részecskék gyönyörű halvány rózsaszínt öltenek, és folyamatosan áramolnak az egész testen keresztül-kasul az idegek mentén, ugyanúgy, ahogyan a vér részecskéi áramolnak az artériák és vénák mentén, ennek az idegi keringésnek a központja pedig az agy. Megkíséreltük ábráink egyikén bemutatni ennek az áramnak az általános megjelenését, de természetesen erre nem szabad úgy tekinteni, mintha az idegrendszer pontos térképe lenne. Nyilvánvaló, hogy ez az áramlás szükséges az idegek megfelelő működéséhez, amikor leáll, nincs tovább érzékelés. Tudjuk, egy végtag hogyan gémberedhet el a hidegben annyira, hogy teljesen érzéketlenné válik az érintésre, az érzéketlenség oka pedig az, hogy életerő már nem áramlik keresztül rajta. Feltételezhető, hogy főleg a vérkeringés leállása miatt történt, de akik tanulmányozták a hipnózist, tudomásuk van az egyik legközönségesebb kísérletről, ami során egy végtagban hipnotikus mozdulatok hatására hasonló érzéketlenség jön létre. Ez egyáltalán nem akadályozza meg a vér áramlását, a végtag maga meleg marad, viszont meggátolja a hipnotizált életáramának keringését, és helyettesíti azt a hipnotizőrével. A hipnotizált idegei még mindig ott vannak, és (már amennyire fizikai érzékeléssel látható) tökéletesen működőképesek, mégsem végzik feladatukat, hogy továbbítsák az ingereket az agynak, mert az őket éltető életáram nem a hipnotizált agyához kapcsolódik, hanem a hipnotizőréhez. Egy egészséges ember esetében a lép olyan hatékonyan látja el feladatát, hogy az életerő rendkívül nagy mennyiségben van jelen a testben, és állandóan sugárzik ki a testből minden irányba. A tökéletesen egészséges ember ezért nemcsak képes szándékosan másnak átadni belőle, hanem – bár nem tudatosan – folyamatosan árasztja ki az energiát és vitalitást a körülötte levőkre. Másrészről viszont az az ember, aki gyengesége vagy más ok miatt képtelen feldolgozni önmaga számára elegendő mennyiséget a világ életerejéből, néha – ugyancsak nem tudatosan – úgy működik, mint egy szivacs, és elszívja bármely, szerencsétlenségére vele kapcsolatba kerülő érzékeny személy már feldolgozott vitalitását – kétségtelenül a saját átmeneti hasznára, de gyakran áldozata kárára. Valószínűleg a legtöbb ember kisebb mértékben már megtapasztalta ezt, és azt találta, hogy van valaki

50