II. FEJEZET

### A TERMÉSZET SÍKJAI

Az első gondolat, amit világosan meg kell érteni, a körülöttünk lévő világ csodálatos sokrétűsége, az a tény, hogy sokkal több mindent tartalmaz, mint amit a közönséges látás felölel. Mindannyian tudatában vagyunk, hogy az anyag különböző állapotokban létezik, és hogy meg lehet változtatni az állapotait a nyomás és hőmérséklet módosításával. Jól ismerjük az anyag három állapotát, a szilárdat, a cseppfolyóst és a gázneműt, és a tudomány elve szerint minden anyag létezhet mindezen halmazállapotokban a hőmérséklet és nyomás megfelelő beállítása esetén. Az okkult kémia bemutat egy másik, a gázneműnél finomabb halmazállapotot, amivé ugyancsak minden általunk ismert anyagot át lehet alakítani, és ez a halmazállapot az éterikus nevet kapta. Például a hidrogén lehet éteri állapotban gáznemű helyett, az arany vagy ezüst vagy bármely más elem lehet akár szilárd, akár folyékony vagy gáz halmazállapotban, vagy ebben a magasabb állapotban, amit éterikusnak nevezünk. A mindennapi tudományban beszélünk oxigén-atomról, hidrogén-atomról vagy bármilyen, a kémikusok által elemnek nevezett anyag atomjáról. Az elmélet szerint az elem az, amit nem lehet tovább bontani, és mindegyik elemnek meg van a maga atomja, az atom pedig – amint a szó görög eredetijéből láthatjuk – azt jelenti, hogy nem lehet tovább felosztani. Az okkult tudomány mindig azt tanította, hogy mindezek az úgynevezett elemek egyáltalában nem a szó szoros értelmében vett elemek, és az, amit oxigén-atomnak vagy hidrogén-atomnak neveznek, bizonyos körülmények közt tovább bontható. Ha ezt a felbontási folyamatot ismételjük, azt találjuk, hogy minden anyag mögött van egy alkotórész, és végső alapegységeinek különböző összeállítása adja azt, amit a kémia oxigén- vagy hidrogén-atomnak, aranynak vagy ezüstnek, lítiumnak vagy platinának nevez. Amikor ezeket mind felbontjuk, visszajutunk egy sorozat ilyen alapegységhez, amik mind azonosak, eltekintve attól, hogy némelyek közülük pozitívak, mások negatívak. Ezeknek az alapegységeknek és egyesítésük lehetőségeinek tanulmányozása önmagában is lenyűgözően érdekes. Azonban még ezek is csak a mi fizikai síkunk szempontjából nevezhetők alapegységeknek, vagyis elmondhatjuk, hogy vannak módszerek, amikkel még ezeket is tovább lehet osztani, de amikor így szétbontjuk azokat, olyan anyagot kapunk, ami a természet más birodalmához tartozik. De ez a magasabb fajtájú anyag sem egyszerű, hanem összetett, és azt találjuk, hogy ez is saját halmazállapotsorozatban létezik, amely nagyon hasonlít a fizikai anyag halmazállapotaihoz, amiket szilárdnak, folyékonynak, gázneműnek, vagy éterikusnak nevezünk. Ha elég sokáig tovább folytatjuk a szétbontás folyamatát, elérünk egy másik egységet, a természet azon birodalmának alapegységét, amit az okkultisták asztrális világnak neveznek. Azután az egész folyamatot megismételhetjük, ugyanis az asztrális alapegység további szétbontásakor azt találjuk, hogy egy másik, még magasabb és finomabb világgal van dolgunk, amely még mindig anyagi jellegű. Ismét anyagot találunk meghatározott állapotokban, amelyek azon a sokkal magasabb szinten megfelelnek az általunk ismert állapotoknak, kutatásaink pedig újból egy alapegységhez vezetnek – a természet harmadik nagy birodalmának alapegységéhez, amit a teozófiában mentális világnak nevezünk. Legjobb tudomásunk szerint nincs határa a további felbontás lehetőségének, de nagyon is határozott korlátja van megfigyelőképességünknek. Azonban eleget láthatunk ahhoz, hogy bizonyosak lehessünk e jelentős számú különböző birodalom létezésében. Ezek mindegyike egy bizonyos értelemben maga is külön világ, bár egy másik és tágabb értelemben mind részei egy óriási egésznek. Irodalmunkban a természetnek e különböző birodalmairól gyakran, mint síkokról beszélünk, mert tanulmányainkban néha kényelmes ezeket úgy elképzelni, mintha egyik a másik fölött lenne, a felépítő

7