1. A messze távoli jövőben az ember lassú, de biztos fejlődése kétségtelenül fokozatosan fel fogja oszlatni a ködfüggönyt, így lassan tudatossá válik a rendkívül tevékeny életű hatalmas világban, ami körülveszi őt. 2. Maga az ember, miután megismerte a tényeket, folyamatos és kitartó erőfeszítéssel belülről eloszlathatja a ködöt, és fokozatosan úrrá lehet a korszakok óta tartó tétlenségből származó tompultságon. Ez persze csak a természetes folyamat felgyorsítása, és semmiképpen nem káros, ha az ember fejlődése más irányokban is azonos sebességgel halad előre. De ha ehhez a felébredéshez anélkül jutna el, hogy ugyanakkor erőt, tudást és erkölcsi fejlődést érjen el, aminek természetes módon előbb kellett volna bekövetkeznie, akkor annak a kétszeres veszélynek van kitéve, hogy visszaél az így megszerzett ilyen erőkkel, és hogy elborítja a félelem olyan erők megjelenésekor, amiket sem megérteni, sem irányítani nem képes. 3. Megtörténhet, hogy valamilyen baleset vagy mágikus szertartások törvénytelen alkalmazása következtében a fátyol annyira szétszakad, hogy soha többé nem zárul be teljesen. Ekkor az ember abban a borzasztó állapotban marad, amit H.P. Blavatsky A Bewitched Life [Egy megrontott élet] című történetében, vagy Bulwar Lytton hatalmas regényében, a Zanoni-ban ír le. 4. Egy barát, aki az embert alaposan ismeri, és képesnek tartja arra, hogy szembenézzen az asztrális sík veszélyeivel és ott önzetlen munkát végezzen, kívülről hatással lehet erre a felhőburokra és meghatározott cselekvésre serkentheti az embert. Természetesen az a valaki, aki ezt teszi, nagyon komoly felelősséget vállal azzal szemben, akit így felébreszt. Az idősebb munkás csak akkor vállalja magára ezt a felelősséget, ha hosszú, bensőséges ismeretség során megbizonyosodott arról, hogy a fiatalabb a szükséges mértékben elsajátította mindazokat a tulajdonságokat, amiket az Invisible Helpers [Láthatatlan segítők] XIX. fejezetében felsoroltunk, de olyan nagy szükség van segítőkre, hogy minden jelölt teljesen biztos lehet abban, nem lesz egyetlen nap késlekedés sem felébresztésében, amint erre felkészültnek találják. Addig is bárkinek, aki úgy érzi, hogy elfeledkeztek róla, mindig megvan a lehetősége az itt említett második módszer használatára, de mielőtt ezt tenné, javaslom, minden kétséget kizáróan bizonyosodjon meg arról, hogy rendelkezik a szükséges fejlettséggel más irányokban is, különben bukása gyors és biztos lesz. Viszont sok munkát lehet elvégezni, sőt állandóan végezni e teljes felébresztés nélkül is. Az az ember, aki minden este azzal az elhatározással megy aludni, hogy egy bizonyos munkát el fog végezni, biztosan elindul, és megpróbálja célját megvalósítani, amint megszabadul fizikai testétől. Azonban miután minden tőle telhetőt megtett az adott dologgal kapcsolatban, majdnem biztos, hogy megengedi, hogy a köd ismét bezáródjon körülötte, egyszerűen azért, mert korszakok óta nem szokott hozzá, hogy új cselekvési folyamatot kezdeményezzen, amikor a fizikai agyán kívül működik. Sokan tesznek így, ezzel biztosítva, hogy legalább egy segítő tettet elvégeznek minden éjjel, és természetesen sok esetben a tevékenység olyan, hogy az egész alvással töltött idejüket igénybe veszi, így ők a számukra lehetséges legteljesebb mértékig erőltetik meg magukat. Azt se felejtsük el, hogy nemcsak akkor nyújthatunk hatékony segítséget, amikor alszunk; egy erős, élénk gondolatot bármelyik pillanatban kiküldhetünk, amely mindig kifejti hatását. Viszont a különbség a teljesen felébresztett ember és a fel nem ébresztett között az, hogy az elsőnél a ködfüggöny végleg szertefoszlott, míg az utóbbinál csupán kinyílik egy időre, azután pedig éppoly áthatolhatatlanul bezáródik, mint korábban.

23