## Контекст та обґрунтування

Україна взяла зобов’язання щодо виконання ключових міжнародних документів та рекомендацій, направлених на забезпечення ґендерної рівності. Країна приєдналася до Пекінської Декларації та Платформи Дій (ПДПД) на 4-й Світовій Конференції Жінок (1995) та ратифікувала ключові договори з прав людини, включно з Конвенцією про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок (1980) та її Факультативний Протокол, прийняла Цілі сталого розвитку (ЦСР). Підписана у 2014 році Угода про асоціацію між Україною та ЄС зобов’язує до гарантування рівних можливостей для жінок та чоловіків у сферах працевлаштування, освіти, навчання, економіки, у суспільстві та прийнятті рішень. Згідно останніх звітів, а саме національної доповіді та національного паралельного звітів із виконання Україною Пекінської декларації та Платформи дій за 2019 р., Україна робить важливі та необхідні кроки у різних сферах: створенні можливостей для більш активного залучення жінок в економічну діяльність; покращенні доступу до послуг охорони здоров’я та освіти; покращенні соціального захисту та підтримки для вразливих категорій жінок та дівчат; посиленні боротьби з усіма формами насильства; сприянні більш активній участі жінок у громадському житті та прийнятті рішень тощо. Проте рівень вразливості та незахищеності жінок та дівчат, які стикаються з множинними формами дискримінації, залишається високим. В рамках проекту, під місцевою жіночою правозахисною організацією мається на увазі неполітична некомерційна організація, очолювана жінкою, офіційно зареєстрована в Україні, місією якої є боротьба з усіма формами дискримінації жінок та забезпечення рівних прав жінок та чоловіків у всіх сферах суспільства шляхом просування прав жінок як прав людини; адвокації (на різних рівнях від місцевої політики до міжнародної), освіти та підвищення обізнаності, моніторингу дотримання прав жінок на основі міжнародних документів та національного законодавства і політик на його виконання, надання послуг жінкам та дівчатам.

Згідно Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, станом на квітень 2019 року було взято на облік 1 373 675 переселенців з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій Донецької та Луганської областей та АР Крим, серед яких 60% склали жінки.1 Жінки, які перемістилися на підконтрольну Україні територію, стикаються з низкою труднощів. На них лягає більша відповідальність за щоденну турботу про родину, оскільки жінки частіше переїжджають з дітьми, а чоловіки залишаються працювати на непідконтрольній території. Жінки переважають серед безробітних з числа переселенців і складають 66%. Серед труднощів та бар’єрів, з якими стикаються внутрішньо переміщені жінки та дівчата також є труднощі із соціалізаціє та інтеграцією на новому місці, проблеми з житлом, доступом до інформації, навчанням та професійною освітою.

На 1 серпня 2018 року Єдиний реєстр учасників АТО зафіксував, що серед учасників бойових дій жінки становлять 3,5% - 12 010 осіб. Учасниці бойових дій стикаються з відсутністю можливості отримувати справедливу оплату праці через невідповідність назви посади виконуваним обов'язкам в армії, проблемами ґендерного насильства, доступом до послуг психологічної підтримки та реабілітації. Значна частина ветеранок, особливо тих, що служили у добровольчих батальйонах, мають проблеми з офіційним оформленням, а отже і з отриманням пільг, можливим тільки за наявності юридичного статусу учасниці бойових дій.