- anyaggá degradálják, vagy pedig „átistenítik” és tagadják a természetbe való bármiféle beavatkozás törvényes voltát.
- • (23) Az Isten és az ember iránti érzék megfogyatkozása gyakorlati materializmushoz vezet, melyben elburjánzik az önzés, és a lét értékei helyett a birtoklás dolgai foglalják el az embert, aki így megfeledkezik a lét mélyebb dimenzióiról, emberi kapcsolatairól, a lelki és vallási értékekről. Ebben az összefüggésben a fájdalmat mindenáron ki kell küszöbölni az életből. Ha ez nem sikerül, és a jövőbeli jólét reménye is szertefoszlik, növekszik a kísértés, hogy az ember jogot formáljon önmaga elpusztítására. Ebben a felfogásban a test már nem személyes érték, a másokkal, Istennel és a világgal való kapcsolat helye, hanem puszta anyagi valóság, amelyet tetszés szerint lehet használni. Így személytelenedik el a nemiség, mely a személy elajándékozása és elfogadása, azaz a szeretet jeléből a saját vágyak és ösztönök önző kielégítésének és a saját én érvényesítésének eszközévé silányul. A nemiség eredeti tartalma így eltorzul, a házastársi aktus természetéből fakadó kettős jelentését, az egyesülést és az életfakasztást pedig mesterségesen szétválasztják. Ebben a materialista életfelfogásban a személyes kapcsolatok elszegényednek. A tisztelet, az ingyenesség és a szolgálat helyébe a hatékonyság, a szerepvállalás és a hasznosság lép, és így a másikat nem a léte miatt értékelik, hanem amiatt, amit birtokol, csinál, létrehoz. Ez pedig nem más, mint az erősebb felsőbbsége a gyöngébb fölött.
- • (24) Az Isten és az ember iránti érzék megfogyatkozásának legsúlyosabb és legveszélyesebb következménye, hogy az erkölcsi lelkiismeret összezavarja a jót és a rosszat. Egyéni és társadalmi szinten is megnyílt így az út a legsötétebb erkölcsi vakság felé. Mégis, hiába tesznek meg minden erőfeszítést, hogy elhallgattassák nem képesek elnémítani az Úr hangját, mely ott visszhangzik minden ember lelkiismeretében.
- • (25) Isten szemében azonban drága az ember, életének fölbecsülhetetlen értéke van: Ezért szabadított ki Krisztus vére árán „az atyáitoktól rátok hagyományozott értéktelen életmódból” (1Pét 1, 18-19), hogy az ember „meg ne haljon, hanem örök élete legyen”. Isten terve szerint a győzelem a halál fölött az életé lesz. A megváltott ember meg van hívva, hogy ő is elajándékozza életét, erőt kap arra, hogy az élet oldalára álljon.
- A remény jelei:
- • - házaspárok, akik felelősséggel házasságuk drága ajándékaként fogadják a gyermekeket
- • - családok, akik nyitottak az elhagyott gyermekek, fogyatékosok, egyedül maradt öregek befogadására
- • - életet segítő központok
- • - orvosságok, orvosi beavatkozások, orvosi szervezetek, melyek az élet védelmét szolgálják
- • - növekvő szolidaritás a népek között
- • - kezdeményezések a társadalom érzékenyebbé tételére az élet érdekében
- • - háború és halálbüntetés ellenes közvélemény terjedése
- • (28) A jó és a rossz, az Élet kultúrája és a Halál kultúrája közötti drámai konfliktus kellős közepében állunk. Nagy a felelősségünk, felénk is szól Mózes felhívása: „Íme én ma eléd tárom az életet és a jót, a halált és a rosszat…az áldást és az átkot; válaszd tehát az életet, hogy élj te és utódaid is.” Sőt még többre hív: „Szeresd az Urat, a te Istenedet, hallgass a szavára és ragaszkodj hozzá, mert Ő a te életed és életed hosszúsága.” (Mtörv 30, 15-20) Az élet javára történő feltétel nélküli döntés akkor éri el