Un altre país que, en aquesta regió, va arribar a la independència va ser Indonèsia, la qual va lluitar durant quatre anys contra els holandesos. Aquests la hi van haver de concedir el 1949.

####### Àfrica

Acabada la SGM, al continent africà només hi havia quatre estats independents: Egipte (1922), Libèria (1847), Etiòpia (1941) i la Unió Sud-africana (anys 30). Entre 1955 i 1975, es van independitzar la pràctica totalitat de països africans. El nord islàmic. nord islàmic. Després de la SGM, quan es van desintegrar els imperis britànics i francès, les nacions àrabs van començar el procés d´alliberament que les duria a la independència. Egipte va ser el país que va obrir el procés d´alliberament. Gran Bretanya li va concedir teòricament la independència el 1922, però va continuar controlant la política exterior d´Egipte i ocupant el canal de Suez. El 1952, un grup de coronels va destronar el rei Faruk i va separar definitivament el poble egipci de la tutela britànica. L´any següent, Nasser es va convertir en l´home fort del règim militar i, amb la nacionalització del canal de Suez, va provocar un conflicte amb Gran Bretanya, França i Israel. Nasser va tenir una actitud equidistant respecte als EUA i l´URSS, així es va convertir en un dels polítics més influents del Tercer Món. L´Àfrica francesa del nord francesa del nord (Marroc, Tunis i Argèlia). El nivell de vida dels colons contrastava amb la pobresa de les poblacions indígenes. Van ser aquesta desigualtat la que va servir de detonant de l´esclat independentista. La independència de Tunísia i el Marroc va ser reconeguda per França el 1956. Algèria va haver de lluitar durant nou anys (1953-1962) per aconseguir-la. Per a molts colons, nascuts a terres africanes, Algèria era un tros irrenunciable de França. L´Àfrica del centre i del sud. del centre i del sud. França i Gran Bretanya s´havien repartit una gran part dels països africans d´aquestes zones. Aquests països van iniciar un procés rapidíssim d´independència, conduït per líders que s´havien format a les universitats de les metròpolis. Entre 1957 i 1962, van accedir a la independència 29 estats.

####### Amèrica

Els EUA, el 1940, havien convertit Puerto Rico en un estat lliure associat. El moviment independentista ha perdut tots els referèndums sobre la sobirania. El més probable és que segueixi dins l´òrbita nord-americana, pel que no es pot parlar d´una situació colonial. Gran Bretanya va intentar que les illes del Carib s´independitzessin a través d´una Federació de les Illes Occidentals, però va fracassar i cadascuna de les grans illes o dels arxipèlags es va independitzar pel seu compte al llarg dels anys 70 i 80. Al continent, es va concedir la independència a la Guaiana i a Belize. Conserva encara les illes Bermudes al Nord i les Malvines al Sud, i per les últimes va entrar en guerra, el 1982, amb l´Argentina, que havia ocupat les illes per la força. Holanda ha concedit la independència a la Guaiana i ha mantingut el seu domini sobre les illes d´Aruba, Curaçao i Bonaire, però amb el consens de la població, que no desitja la independència per motius culturals i per a protegir-se del veïnatge de Veneçuela. França ha concedit l´autonomia a les illes de Martinica i Guadalupe, que mai han pretès la independència ja que formen part cultural i jurídicament de França i obtenen grans avantatges de la seva associació comercial a la UE.