- Neocolonialisme. Neocolonialisme. Els mecanismes pels quals el colonialisme segueix actuant al Tercer Món, tot impedint que les seves economies puguin reeixir són: a) la dependència comercial, els preus els fixen les grans borses internacionals; b) la dependència financera, els préstecs es demanen per pagar les importacions o les guerres o conflictes que ha provocat la caòtica situació política; c) la dependència tecnològica.

###### 6 Conclusió

Els països del Tercer Món han aconseguit la independència, però en molts casos no han aconseguit superar encara les conseqüències del colonialisme, ja que han heretat males praxis polítiques, econòmiques, socials i culturals, perquè les potències europees van destruir els sistemes socials i polítics excepte en alguns països L´imperialisme occidental va imposar a les colònies una immersió radical en el capitalisme i mai va veure els nadius com a iguals. A més, va crear una situació de greus desequilibris socials entre la minoria dirigent i les masses populars, i una aculturació generalitzada, amb profunds canvis en la forma de vida i els costums, a banda de la pèrdua de l´idioma i la cultura propis. Àfrica, l´últim continent en descolonitzar-se, és el que més ha patit el neocolonialisme. Guerres civils i ètniques, misèria i corrupció impossibiliten tot progrés. Es calcula que a l´Àfrica, actualment, hi ha al voltant de 25 conflictes i guerres que afecten milions de persones.

## El món actual (segle XXI)

###### 1 Antecedents

La desfeta del bloc socialista va comportar un nou ordre internacional en el qual els EUA van quedar com a superpotència única. Això vol dir que el seu protagonisme en l´escena internacional era indiscutible; tot i que això no significa que poguessin actuar sense comptar amb la resta de països rellevants; però també, la resta de països importants tampoc podien actuar sense comptar amb els EUA. L´exemple més patent d´aquest protagonisme va ser la intervenció nord-americana en la Guerra del Golf (1990-1991), com a resposta a la invasió de Kuwait per part del dictador iraquià Saddam Hussein. Va ser la contestació immediata que els EUA van donar a la violació del dret internacional per part d´Iraq. La seva contundent victòria va suposar l´augment de la seva influència a nivell mundial, manifestant el desig de convertir-se en els garants de la pau mundial amb el suport de l´ONU i de l´OTAN. Ara bé, aquesta voluntat de ser la “policia del món” sempre ha seguit els camins més favorables als interessos nord-americans. Així, la Guerra d´Iraq (2003-2011), sota l´excusa d´acabar amb un suposat arsenal d´armes de destrucció massiva en mans de Hussein, no va fer altra cosa que desestabilitzar encara més la regió. Un altre aspecte d´aquest ordre internacional és el paper únic de l´OTAN com a organisme de defensa, ja que el Pacte de Varsòvia, del bloc socialista, va desaparèixer amb la caiguda del comunisme a l´URSS. Molts dels països pertanyents al Pacte de Varsòvia, com Polònia, Hongria i la República Txeca, ja pertanyen a l´OTAN:. La Unió Europea, el refugi econòmic de les antigues potències colonials, fa igualment un paper destacat a l´àmbit mundial. Però també hi ha potències emergents, que aspiren a