tenir un protagonisme més destacat. Aquest és el cas dels anomenats (en anglès) BRICS: Brasil, Rússia, Índia, Xina, Sud-àfrica. Si bé és cert que, d´ençà de la fi de la SGM, no ha esclatat cap altra gran guerra, no es pot negar que hi ha conflictes armats que s´estenen arreu del planeta. La negociació i el diàleg, a través d´organismes internacionals en molts casos, són els instruments utilitzats per resoldre´ls, encara que la major part de vegades resulten infructuosos i no s´eviten els enfrontaments armats. Un cas de gran actualitat és el terrorisme, consistent a utilitzar mètodes violents, que tenen efectes indiscriminats, per reivindicar sortides a situacions conflictives o que se serveixen de la religió com a excusa.

###### 2 La globalització

La globalització o mundialització o canvi global és el conjunt de sistemes interconnectats de tipus tecnològic, social, cultural, polític o econòmic la influència dels quals arriba a tot el món en major o menor grau. El fet de voler aplicar al món un únic ordre social i polític és una idea força antiga, que es remunta a les primeres civilitzacions o imperis. Però, no va ser fins a la dècada del 1960 que el concepte va ser àmpliament utilitzat pels economistes i altres científics socials. Des d´aleshores, ha assolit un ús generalitzat, especialment, a partir de la segona meitat de la dècada del 1980. Avui, encara constitueix un dels factors socials més destacables i és un dels reptes més importants que les ciències socials es plantegen per al segle XXI. La globalització ha suscitat moltes crítiques i, fins i tot, ha motivat el naixement del moviment altermundista i antiglobalització. Sens dubte, la irrupció d´Internet (amb les primeres proves a partir del 1972) i l´expansió mundial del comerç i les finances, gràcies a les telecomunicacions i a la reducció o eliminació de fronteres són les fites més destacades de la globalització. Tot plegat ha contribuït a l´èxit del sistema econòmic neoliberal o de mercat i de les grans corporacions transnacionals que el sustenten.

###### 3 Les potències emergents

La República Popular de la Xina és l´estat més extens de l´Àsia Oriental i el quart del món. Amb una població de més de 1.400 milions d´habitants, és el país més poblat del món. El Partit Comunista ha encapçalat el govern de la Xina sota un sistema unipartidista des de l´establiment de l´estat comunista el 1949. És, doncs, un estat que políticament es regeix per un règim autoritari de partit únic, tot i que durant les passades tres dècades s´ha privatitzat considerablement l´economia; ara bé, l´estat en conserva un control polític significatiu, especialment pel que fa a les empreses estatals i al sector bancari. Atesa la seva gran població, l´economia creixent, i les inversions en recerca i desenvolupament, és considerada com una potència emergent. Té el tercer PIB més gran del món en termes nominals (el segon més gran en paritat de poder adquisitiu). La Xina és membre permanent del Consell de Seguretat de l´ONU i membre de la Cooperació Econòmica de l´Àsia-Pacífic. Tanmateix, s´enfronta a nombrosos problemes econòmics, com ara una creixent població envellida, una gran disparitat entre les rendes de les poblacions rural i urbana, i la ràpida degradació ambiental. La Xina té un paper molt important en el comerç internacional. És el consumidor més gran d´acer i formigó. De