behandlingen av vedtaket skjer helt eller delvis automatisk. Det kan være flere grader av automatisert saksbehandling, for eksempel slik at

- - innhenting av opplysninger skjer til en viss grad automatisk, mens vurderingen av opplysningene og selve vedtakene behandles manuelt
- - innhenting av opplysninger skjer i stor grad automatisk, mens vurderingen av opplysningene og selve vedtakene skjer delvis manuelt og delvis automatisk
- - innhenting og saksbehandlingen skjer automatisk uten medvirkning fra saksbehandler. I et slikt tilfelle er alle deler av behandlingen fra innsamling av opplysninger til prøving av om 146 vilkår er oppfylt, og gjennomføring av eventuelle beregninger styrt av programkode.

I den andre situasjonen ovenfor vil rettsspørsmålene bli løftet fra et manuelt og individuelt nivå (hver enkelt sak) til et automatisert og generelt nivå (det aktuelle beslutningssystemet). I den tredje situasjonen vil alle spørsmål bli håndtert på generelt nivå, det vil si systemnivå, og hele vedtaksprosessen vil være automatisert. Rettskildene blir ikke lenger fortolket og anvendt i hver konkrete sak («saksdrevet fortolkning»), men de blir fortolket og nedfelt i programkode som ledd i etableringen av beslutningssystemet («systemdrevet fortolkning»). Systemdrevet fortolkning innebærer en forskyvning i tid ved at rettslige spørsmål vil bli løst som ledd i systemutviklingen før de er aktualisert av konkrete saker, se figur 14.3. Dette kan til en viss grad ligne instrukser eller rundskriv om rettsanvendelse, men fortolkninger nedfelt i programkode representerer en mer absolutt, omfattende og langt mer virkningsfull form for forhåndsavgjørelse. Hvilke rettsregler som er programmert inn i beslutningssystemet, har langt større faktisk effekt på rettsanvendelsen enn de instrukser som er rettet mot saksbehandlere for at det skal bli husket og anvendt i individuelle saker.

########## [:figur:figX-X.jpg]

Figur fortolkning Figur fortolkning 14.3 Systemdrevet fortolkning gjør det nødvendig å spesifisere en prosedyre med detaljerte anvisninger om hvordan hver sakskategori skal bli behandlet, det vil si i algoritmer. Først må formelle krav til saksbehandlingen (som rett myndighet, krav til overholdelse av frister, krav til bruk av skjema osv.) kartlegges, deretter materielle vilkår for vedtak (for eksempel vilkår for skatteplikt, vilkår for opphold osv.). Til slutt må rettsreglene som er avgjørende for selve innholdet i vedtaket, kartlegges og fortolkes - for eksempel regler for prioritering ved barnehageopptak eller for beregning av personskatt. Alle lovlige opplysningstyper som kan være beslutningsgrunnlag, må angis og defineres ved hjelp av angitte koder og verdiområder. Rettsreglene må utledes fra lovgivning og andre rettskilder og uttrykkes ved hjelp av aritmetiske og logiske operasjoner. Det må også tas stilling til hvilke behandlingsregler som gjelder for alle underkategorier av saker, eventuelt om 147 noen regler bare gjelder visse underkategorier saker. Innsyn i og etterprøving av forvaltningens myndighetsutøvelse forutsetter at rettsgrunnlag og beslutningsprosesser i forvaltningen dokumenteres. I tradisjonelle arbeidsprosesser inneholdt korrespondansen mellom forvaltningsorganet og berørte parter i saken mye av informasjonen som ga grunnlag for vedtaket. Det var mulig å gjenskape saksbehandlingen ved hjelp av korrespondansen i saken. Dette gjelder også ved manuell, skjønnsbasert saksbehandling i dag