### 5.1 Bakgrunn

#### 5.1.1 Kort tilbakeblikk

Selv om arkivlovas historie er relativt kort, går regelverket (instruksbasert) lengre tilbake og reflekterer et fagområde med etablerte historiske tradisjoner og faglige kriterier. Arkiver har vært nødvendige for at virksomheter skal kunne holde orden på og finne fram i egen dokumentasjon - uavhengig av lovregulering om arkivplikt. Riksarkivet ble opprettet i 1817 for å ta imot og ta vare på statens arkiver. Formannskapslovene fra 1837 var starten på de kommunale arkivene. Arkivhold er en tosidig oppgave. For det første sikrer systematisk arkivarbeid dokumentasjon som kan benyttes til sine primære formål i virksomheten. Dernest fungerer arkivene i et lengre perspektiv som sannhetsbevis om fortiden, autoritative kilder til bruk for forskning og som dokumentasjon om myndighetsutøvelse og saker som gjelder enkeltpersoners plikter og rettigheter.

#### 5.1.2 En lov som svarte på etterkrigstidens utfordringer

Fram til arkivlova ble iverksatt i 1999, lå det statlige arkivansvaret hos Arkivverket under ledelse av Riksarkivaren. Ansvar og myndighetsoppgaver ble regulert gjennom kongelige resolusjoner og departementsbestemmelser. Fra 1960-tallet ble reguleringen mer omfattende. Dette kom som resultat både av det generelle effektiviserings- og rasjonaliseringsarbeidet i statlig forvaltning, og av en rapport fra det såkalte Arkivutvalget som trakk opp retningslinjer for et faglig-administrativt instruksverk. Blant annet fikk Riksarkivaren ansvar for å føre tilsyn med statlig forvaltning, og det kom regler om overføring til Arkivverket. Det ble også utarbeidet en normalinstruks for arkivmedarbeidere som etablerte en faglig standard for arkivarbeidet i staten. Det ble stilt krav om at statlige organer skulle ha sentraliserte arkiver og en arkivleder som var ansvarlig for arkivarbeidet. Saksdokumenter skulle ordnes i henhold til en arkivnøkkel og deles i aktivt arkiv og bortsettingsarkiv. NOU 1987: 35 anbefalte Samtidens arkiver - fremtidens kildegrunnlag. Arkivverkets presserende oppgaver, at det ble vedtatt en arkivlov «for å sikre et bedre vern av arkiver som har betydning for forskning og kulturhistorisk dokumentasjon». Utvalget leverte et utkast til lov om behandling og bevaring av arkiver (arkivlova). I Ot.prp. nr. 77 (1991 - 92) forslaget begrunnet med behovet for samordning av regelverket. Bestemmelsene om vern av statlige arkiver var spredt på en rekke regelverk, og det fantes ikke reguleringer som sikret private arkiver. Hensikten med lovforslaget ble formulert i lovens formålsbestemmelse: «å tryggja arkiv som har monaleg kulturelt eller forskningsmessig verde eller som inneheld rettsleg eller viktig forvaltningsmessig dokumentasjon, slik at desse kan verta tekne vare på og gjorde tilgjengelege for ettertida». Formålet med den nye loven ble videre enn forslaget fra utvalget fordi det også inkluderte arkiver med rettslig og viktig forvaltningsmessig dokumentasjon.

#### 5.1.3 Offentlige organers journalføringsplikt

Gjeldende Gjeldende arkivlov som ble vedtatt i 1992, trådte ikke i kraft før i 1999. Den viktigste årsaken til at det skulle gå syv år fra proposisjonen ble fremmet til loven trådte i kraft, var spørsmålet om hvordan journalføring skulle reguleres. Spørsmålet var vanskelig på grunn av den tette