Skytjenester er en samlebetegnelse på alt fra dataprosessering og datalagring til programvare på servere som er tilgjengelige fra eksterne serverparker tilknyttet Internett. Dette innebærer at kundens data overføres til leverandørens servere, og at kunden får tilgang til sine data der, uten nødvendigvis å vite hvilken serverpark dataene ligger på. Kunden behøver ikke bygge opp eget datasenter eller eie egne servere. Tjenesten er skalerbar, og kunden betaler normalt bare for 230 kapasiteten som er brukt. De fleste skytjenester tilbys allment til alle på markedsvilkår. Skytjenester leveres gjerne parallelt til et stort antall kunder og innebærer ofte en viss 231 standardisering. Skytjenester er ulike ting. Det grunnleggende er såkalt infrastruktur som tjeneste (IaaS). Oppå det ligger såkalt plattform som tjeneste (PaaS). Dette vil være tjenester som operativsystemer, databaser, applikasjonsservere og webservere. Oppå dette ligger såkalt programvare (software) som tjeneste (SaaS), for eksempel programmet for kontorstøtte, CRM, regnskap og Office 365. I og med at lagring i skyen (den grunnleggende skytjenesten) utenfor Norge er forbudt, får ikke offentlige virksomheter tilgang til disse tjenestetypene. Difi mener at bruk av skytjenester i utgangspunktet innebærer den samme risikoen som tradisjonell utsetting av IKT-drift. Det vil si at risiko og sårbarhet er knyttet til valg av leverandør, lokalisering, kommunikasjonskanaler og arkitektur.

########## Boks 18.1 Definisjon av skytjenester

Skytenester er skalerbare tenester som blir leverte over nett. Den viktigaste forskjellen på skytenester og meir tradisjonell tenesteutsetting er forretningsmodellen, der kunden berre betaler for den kapasiteten han har brukt. Målet er å tilby kostnadseffektive, sikre, skalerbare IT-tenester til kundane. Det å kjøpe tenester frå eksterne leverandørar er ikkje noko nytt. Bruk av skytenester inneber i utgangspunktet ein tilsvarande risiko som ved tradisjonell utsetting av IKT-drift, der risiko og sårbarheit er knytte til val av leverandør, lokalisering, kommunikasjonskanalar og arkitektur. Regjeringa har valt å bruke den amerikanske standardiseringsorganisasjonen NIST (National Institute of Standards and Technology) sin definisjon på skytenester. NIST trekker fram følgande kjenneteikn på skytenester:

- - Behovsbaserte: Skytenester blir levert etter kvart som ein har bruk for dei. Dei kan skaffast raskt, og kunden betener seg sjølv på nett når han har bruk for auka kapasitet (for eksempel servertid eller lagring), utan at han treng å involvere leverandøren.
- - Leverte over nett: Tenestene er tilgjengelege over nettet, og kunden får tilgang gjennom standardmekanismar som kan nyttast gjennom ulike typar klientar - frå mobiltelefonar og nettbrett til PC-ar.
- - Delte ressursar: Leverandøren kan fordele dataressursane sine dynamisk etter dei ulike kundane sine behov.
- - Umiddelbar fleksibilitet: Dei tenestene kunden treng kan skalerast opp eller ned etter kva kunden har bruk for, slik at ressursane i praksis blir opplevde som uendelege.
- - Betaling etter bruk: Ressursbruken blir målt, kontrollert og rapportert, og er gjennomsiktig for både kunden og leverandøren av tenesta.