Første arkivinstitusjoner som langtidsbevarer arkiver, til å registrere denne i en felles, Første arkivinstitusjoner som langtidsbevarer arkiver, til å registrere denne i en felles, ledd allment tilgjengelig og nettbasert katalog forvaltet av Nasjonalarkivet. Dette gjelder både offentlig og private arkivinstitusjoner. En slik katalog vil gi oversikt over hvilke arkiver som befinner seg i ulike arkivinstitusjoner, biblioteker, museer og eventuelt andre virksomheter. Dette muliggjør allmenn informasjon om innholdet i arkivene og hvor publikum kan få tilgang til dem. Dette har stor betydning for å sikre allmenn tilgang til arkivene. Plikten stiller krav til at funksjonalitetene i katalogen er egnet for arkivinstitusjonene. slår fast et prinsipp om åpne data. Opphavsrett, andre rettigheter og regler setter grenser Annet ledd for bruken av arkiv under langtidsbevaring hos Nasjonalarkivet og andre arkivinstitusjoner, se tilsvarende § 17 om tilgjengelighet i dokumentasjonsfasen. Næringsutvikling og forskning er ment som eksempler på etterbruk av arkiv og innebærer ingen avgrensning av mulige bruksmåter. Ny teknologi vil åpne for nye bruksområder. slår fast at det samme utgangspunktet gjelder for arkiver under Annet ledd annen setning langtidsbevaring hos kommuner og fylkeskommuner som ikke nødvendigvis vil være å regne som arkivinstitusjoner. gjelder ikke-digitale arkiver. Som hensiktsmessige lokaler for å gjøre ikke-digitale Tredje ledd arkiver tilgjengelige vil en også regne biblioteker og museer. fastsetter at den som vil gjøre bruk av arkiver skal kunne forvente hjelp og veiledning. Fjerde ledd Dette gjelder både digitale og ikke-digitale arkiver. Det er nødvendig at arkivinstitusjonene har kjennskap til de enkelte arkivene sine, sammenhengen mellom dem og organisasjonen de oppsto i. Ovenfor brukere av digitale arkiver vil det ofte være tilfredsstillende å gi hjelp og veiledning over nettet, mens det overfor ikke-digitale arkiver også vil være tale om personlig hjelp og veiledning. Det må legges til grunn at hjelpen og veiledningen tilpasses spørsmålets art og viktighet og at arkivinstitusjonen vil legge til rette for å prioritere noen henvendelser framfor andre, for eksempel slik at henvendelser som gjelder å fastsette, fremme og forsvare rettigheter kan prioriteres framfor andre mer trivielle henvendelser. gir Nasjonalarkivet en veiledningsoppgave. Femte ledd gjelder betaling for innsyn. Det er rimelig at den som etterspør offentlig dokumentasjon, i Sjette ledd noen situasjoner bærer kostnadene, for eksempel framfinning i arkiver. Vilkåret er at arbeidet må være særlig omfattende. Kongen gir forskrifter. Gebyrhjemmelen gjelder Nasjonalarkivet og offentlig arkivinstitusjoner. Offentlige arkivinstitusjoner er slike som kommune eller stat eier. Private arkivinstitusjoner er ikke omfattet av denne regelen, men kan sette egne priser og vilkår i kraft av privatautonomi. Bortfall av taushetsplikt etter overføring til § 33. Nasjonalarkivet (1) Etter overføring til langtidsbevaring i Nasjonalarkivet gjelder bestemmelsene om taushetsplikt som er fastsatt i forvaltningsloven. For innsyn gjelder bestemmelsene i offentleglova, forvaltningsloven og personopplysningsloven. Kongen kan fastsette forskrift om at Nasjonalarkivet skal vurdere innsyn etter andre regler. (2) Innsynsrett med grunnlag i en ervervet status som part eller annen særskilt innsynsrett, opprettholdes etter overføring av arkiver til Nasjonalarkivet. (3) Nasjonalarkivet kan gi innsyn i taushetsbelagte opplysninger i statlige arkiver dersom det foreligger saklig grunn og ikke medfører uforholdsmessig ulempe for andre interesser, samt sette vilkår for innsynet og for videre bruk. Kongen kan gi forskrift om innsyn og unntak fra taushetsplikt ved digital tilgjengeliggjøring. (4) Nasjonalarkivet kan nekte innsyn selv om taushetsplikten har falt bort, dersom sterke personvernhensyn tilsier det. Dersom særlov fastsetter lengre taushetsplikt enn forvaltningsloven, blir Nasjonalarkivets taushetsplikt forlenget tilsvarende.