etterkrigstiden og fram til 1980-tallet. Mange av arkivene ble oppbevart under kritikkverdige forhold, og i mange tilfeller var arkivene ikke tatt vare på. En viktig årsak til dette var makulering av offentlige arkiver uten hjemmel i gjeldende regelverk (uhjemlet kassasjon), enten med forsett eller som en følge av misforståelser og uklare bestemmelser. Som en konsekvens av arkivtapene i barnevernsinstitusjonene måtte arkivarene lete etter dokumentasjon i andre arkiver. For eksempel var det i mange tilfeller mulig å finne dokumentasjon om plassering av barn i bestemte institusjoner i arkiver fra sosialkontor, skole, politi eller fylkesmann. Denne typen arkivsøk forutsetter god forvaltningshistorisk, historisk og arkivfaglig kompetanse og er meget tidkrevende fordi store mengder materiale ofte må gjennomgås for å finne en enkelt opplysning. Det ble derfor brukt store ressurser i Fylkesarkivet, Bergen byarkiv og Statsarkivet i Bergen på å skaffe til veie dokumentasjon til granskingskommisjonen og senere i 1 forbindelse med erstatningsordningen. Andre kommunale og fylkeskommunale arkivinstitusjoner har gjort lignende erfaringer. Det har også vært ulike dokumentasjonskrav i de ulike kommunale erstatningsordningene for tidligere barnevernsbarn. I noen kommuner var det nødvendig å dokumentere at barnevernstjenesten i kommunen hadde fattet vedtak om plassering av barnet på den aktuelle institusjonen. I andre kommuner var det tilstrekkelig å dokumentere at kommunen hadde vedtatt plassering, mens det i noen kommuner var tilstrekkelig å dokumentere at barnet hadde befunnet seg på institusjonen i et 2 gitt tidsrom. Samtale med Marianne Herfinndal Johannessen. 1 Pettersen, Karen-Sofie, Kommunale oppreisningsordninger for tidligere barnevernsbarn - resultater fra en 2 kartleggingsstudie, UIO (2010).

######## [Boks slutt]

Parallelt med at andelen forespørsler om innsyn i rettighetsdokumentasjon har økt, og med at dette har blitt en betydelig oppgave for arkivinstitusjonene, har det også skjedd en gradvis endring i synet på hva som utgjør rettighetsdokumentasjon i arkivsektoren. I proposisjonen om arkivlova i 1992 ble eiendomsinformasjon trukket fram som den mest typiske formen for rettsdokumentasjon i 43 arkivinstitusjonene. I dag regnes også dokumentasjon på overgrep i barnevernets varetekt, på at 44 elever ikke har mottatt den undervisningen de har krav på, osv. som rettighetsdokumentasjon. Den økte etterspørselen etter rettighetsdokumentasjon har fått store ressursmessige konsekvenser for Arkivverket og de kommunale arkivinstitusjonene. En vesentlig andel av tilgjengelige årsverk i Arkivverket og kommunale arkivinstitusjoner går med til publikumstjenester.

#### 6.4.2 Retten til å kjenne egen historie. Og retten til å bli glemt

Mange av innsynsforespørslene til arkivinstitusjonene gjelder innsyn i saker hvor personen selv er part, eller hvor nære slektninger er parter i saken. I en del av innsynssakene er behovet for innsyn ikke knyttet til dokumentasjon av en rettighet, men til et behov for å bli kjent med en del av egen eller nær slektnings historie som til nå har vært ukjent eller dårlig belyst. Det kan for eksempel være innsyn i egen barnevernssak, overvåkningssak eller egen eller foreldres adopsjons-, farskaps-