Første med enklere ord forpliktelser alle virksomheter omfattet av denne loven vil ha Første med enklere ord forpliktelser alle virksomheter omfattet av denne loven vil ha setning direkte etter personvernforordningen. På denne måten understrekes at virksomheter omfattet av denne loven må forholde seg til og etterleve personvernforordningen. Personvernforordningen artikkel 30 stiller krav om at den som er behandlingsansvarlig for personopplysninger skal føre protokoll over behandlingsaktiviteter. Dermed kan virksomheten sørge for å ha oversikt over egne behandlingsaktiviteter og eget ansvar. På den måten kan virksomheten også ta rede på om den forvalter dokumentasjon som ikke inneholder personopplysninger og hvor personvernforordningen følgelig ikke gjelder. gjengir forpliktelsen til å avklare behandlingsansvaret i samarbeidsrelasjoner. Dette er Annen setning særlig aktuelt for kommuner og fylkeskommuner som samarbeider om dokumentasjons- og arkivoppgaver. forplikter virksomheter omfattet av arkivloven til å informere på nettsidene sine om Tredje setning forholdene omtalt i første og annen setning. Dette omfatter protokoller etter artikkel 30. Virksomheter som ikke har nettsider, har ingen slik forpliktelse. Kravet om «offentlig tilgjengelig» innebærer at det bør være rimelig enkelt for en interessert og kyndig bruker å finne informasjonen. Personopplysninger om avdøde personer § 23. Opplysning om en avdød person anses som en personopplysning etter denne loven til det er gått 20 [10] år fra dødsfallet. Er tidspunktet for dødsfallet ikke kjent, skal opplysningen håndteres som en personopplysning inntil den er 110 år gammel. Kongen kan i forskrift eller enkeltvedtak gi avvikende bestemmelser.

Forholdet til personvernforordningen er omtalt i kapittel 10. Bestemmelsen er omtalt i kapittel 10.5.2. Personvernforordningen gir medlemslandene anledning til å gi bestemmelsene i forordningen helt eller delvis anvendelse for opplysninger som gjelder døde personer, se fortalepunkt 27. I Norge er det foreløpig ikke vedtatt slike bestemmelser. Begrunnelsen for forslaget er for det første at de foreslåtte grensene gir et bedre vern for personene det gjelder. For det andre vil en da alltid være på «den sikre siden» av hva som skal regnes som personopplysning etter personvernforordningen artikkel 4 nr. 1. utvider vernet for opplysninger om personer til 20 år etter at den registrerte døde. Første setning Forvaltningslovutvalget foreslår at taushetsplikten for opplysninger om noens personlige forhold skal gjelde i 20 år etter personen er død, se NOU 2019: 5 og deres lovutkast § 35 Ny forvaltningslov annet ledd. Hvis regelen vedtas, vil den også gjelde for opplysninger i dokumentasjon som er overført til Nasjonalarkivet. Utvalget har i kapittel 10 drøftet hvor lenge personopplysninger bør betraktes som det etter at vedkommende er avgått ved døden. Isolert sett mener utvalget at tidsgrensen passende kunne vært satt til 10 år etter dødsfallet. Dette er angitt i hakeparentes i lovutkastet. Utvalget anser imidlertid at harmoniseringshensyn bør ha stor vekt. Hensett til forslaget fra Forvaltningslovutvalget er grensen i lovutkastet her derfor satt til 20 år. gjelder for tilfeller hvor dødsdato ikke er kjent, for eksempel fordi det ikke er kjent Annen setning om personen fortsatt lever, vedkommende er utenlandsk statsborger, bor utenlands, eller fordi opplysningene er vanskelig tilgjengelige av andre grunner. I slike tilfeller skal opplysningen behandles som en personopplysning inntil opplysningen er 110 år gammel. Da er det rimelig sikkerhet for at vedkommende er død. Er dødsdato kjent, gjelder først setning. hjemler avvikende bestemmelser. Kongen kan gi slike i forskrift eller enkeltvedtak, Tredje setning med de krav og virkninger som følger av forvaltningsloven. Hjemmelen kan benyttes til å gi nærmere regler om opplysninger om avdøde som samtidig vil kunne være personopplysninger om nålevende personer. Dette kan være tilfelle for opplysninger om gener, sykdommer osv.