Forbudet gjelder alle typer dokumentasjon, uansett hvor verdifull eller lite verdifull den er. De aller fleste fagsystemer inneholder dokumentasjon som skal bevares i tråd med arkivlova, og dermed treffer forbudet i arkivlova § 9 svært bredt. Kravene om lagring av slike systemer i Norge begrenser gevinstpotensialet som ligger i bruk av skytjenester. På denne måten kan norsk offentlig sektor ha gått glipp av effektiviseringsmuligheter. Paragraf 9 gir også regler om avhending, kassasjon og retting av dokumentasjon. Arkivlova skiller ikke her mellom dokumentasjon som befinner seg hos virksomheten hvor den ble til, og dokumentasjon som er overført til varig bevaring. Dermed gjelder forbudet mot overføring av dokumentasjon til utlandet både i arkivdanningsfasen og bevaringsfasen. Plasseringen av forbudet i § 9 sammen med kassasjon og avhending kan tyde på at bevaring er den sentrale begrunnelsen for utførselforbudet. Dette kan antas å bygge på en forventning om fare for tap av (tilgang til) dokumentasjonen om den havnet utenfor norsk jurisdiksjon, i tilfelle det skulle bli nødvendig med hjemhenting av ulike grunner. Loven åpner for at arkiver kan føres ut av landet dersom det er en nødvendig del av den forvaltningsmessige eller rettslige bruken av dokumentene. Som eksempel nevner Ot.prp. nr. 77 (1991 - 92) i punkt 3.2.5 at «Utanriksdepartementet ikkje skal måtta ta omsyn til dette lovbodet i det ordinære saksarbeidet vis à vis utanriksstasjonane […] eller når dokument skal leggjast fram i ei rettssak i eit anna land». Riksarkivarens praksis beskrives slik i høringsnotatet til ny arkivforskrift:

Riksarkivaren har gitt særskilt samtykke til utførsel i tilfelle der det har vore tale om midlertidig utførsel, for eksempel for å skanne papirmateriale og deretter føre det tilbake til Noreg. Riksarkivaren har ikkje brukt myndet til å gi særskilt samtykke til skylagring av offentlege organs arkiv på serverar i utlandet. Det er fleire årsaker til dette. Blant anna er det uklart kva kriteria for slik utførsel skal vere, kva vilkår som eventuelt kan stillast, og kor langt Riksarkivaren i slike tilfelle skal gå i vurdere innhald og kvalitet i kvar enkelt løysing som det blir søkt om unntak for. Så lenge det komplette arkivet og tryggingskopi eller andre former for løysingar som skal sikre redundans, er i Noreg, har Riksarkivaren lagt til grunn at kopiar kan vere i utlandet.

#### 18.2.2 Høringen av ny arkivforskrift

########## Høringsnotatet (2017)

Kulturdepartementet foreslo i oktober 2016 en ny § 22 i arkivforskriften om lagring av digital dokumentasjon i utlandet hjemlet i arkivlova § 12:

Offentlege organ kan lagre digitalt arkivmateriale utanfor Noreg dersom pliktene i arkivlova med forskrifter er regulerte i avtala mellom organet og eigaren av arkivlageret. Organet skal behalde tilgang til, kontroll med og eigedomsrett til sitt eige arkivmateriale.

Høringsnotatet gjorde rede for utfordringer ved skylagring i utlandet:

- - Flytting av dokumentasjon, for eksempel ved overgang til ny leverandør etter fornyet anbud eller ved kontraktsbrudd (økt risiko for informasjonstap ved hyppigere konverteringer)
- - Plikten til å ta vare på dokumentasjon over tid (mange skytjenester er rettet mot organets behov for å ha informasjonen tilgjengelig på kort sikt)
- - Lagring flere steder (mer krevende å ha oversikt over hvor informasjonen befinner seg)
- - Ansvar for arkivlokale (sikring mot uautorisert tilgang)
- - Tilsyn (Arkivverket har plikt til å inspisere arkiver, jf. arkivlova § 7)
- - Jurisdiksjon, det vil si eventuell plikt til å etterleve regler i det landet der informasjonen er lagret