Justis- og beredskapsdepartementet i høringsnotatet om pantelovens bestemmelse om legalpant i tredjepersoners eiendeler bør oppheves, eller eventuelt begrenses til bare å gjelde i konsernforhold. Bestemmelsen i panteloven § 6-4 første ledd annet punktum er begrunnet med omgåelseshensyn. I høringsnotatet ble det vist til at bestemmelsen rekker langt videre enn å ramme omgåelser, og den vil kunne få betydning også i tilfeller der panteretten i tredjepersonens eiendeler er etablert ut fra helt andre hensyn enn et ønske om å omgå legalpanteretten. Det reiser seg derfor et spørsmål om hvor godt bestemmelsen treffer ut fra de formålene den er ment å ivareta. Departementet reiste for det første spørsmål om bestemmelsen i § 6-4 første ledd annet punktum bør oppheves:

«Regelen om legalpanterett for boomkostningene i en tredjepersons eiendeler kan ramme på en måte som kan fremstå som mer urimelig enn regelen om legalpanterett i konkursskyldnerens egne eiendeler. I Ot.prp. nr. 23 (2003 - 2004) vises det til hensynet til panthaverne, og det anføres at det ikke vil være rimelig at den som har pantesikret et krav mot konkursskyldneren, skal stilles i en mer gunstig posisjon i forhold til boet fordi det er en tredjeperson som har stilt sikkerhet, og ikke skyldneren selv. Forskjellen er imidlertid at mens en legalpanterett i konkursskyldnerens eiendeler går ut over panthaverne med dårligst prioritet, vil en legalpanterett i en tredjepersons eiendeler like gjerne kunne ramme tredjepersonen selv. At sikkerhetsstillelse for en annens gjeld også innebærer en risiko for å måtte dekke boomkostninger i vedkommendes konkursbo, er det nok mange som ikke kjenner til og kanskje heller ikke kan forventes å kjenne til. Regelen i § 6-4 første ledd annet punktum reiser etter dette en del andre problemstillinger enn regelen om legalpanterett i hovedskyldnerens egne eiendeler. Bestemmelsen reiser også en del særlige tolkningsspørsmål. Faren for omgåelser må vurderes opp mot de negative følgene av regelen i de tilfellene der omgåelseshensyn ikke gjør seg gjeldende. Departementet ber om høringsinstansenes syn på om en slik vurdering tilsier at regelen i § 6-4 første ledd annet ledd bør oppheves, eller om den bør videreføres, eventuelt med noen endringer […].»

Departementet reiste deretter spørsmål om bestemmelsen bør begrenses til å gjelde konsernforhold, dersom man velger å videreføre den:

«Konkursrådet og Finans Norge peker begge på at dersom § 6-4 første ledd annet punktum videreføres, bør man vurdere om bestemmelsen bør begrenses til bare å gjelde i konsernforhold. Slik departementet forstår dette forslaget, vil en slik regel innebære at det er et vilkår for legalpanteretten at både konkursskyldneren og realkausjonisten er selskaper i samme konsern (jf. for aksjeselskaper konserndefinisjonen i aksjeloven § 1-3). En fordel med en slik regulering vil være at privatpersoner ikke rammes. Som det er pekt på i brevet fra Finans Norge, kan regelen i nåværende § 6-4 første ledd annet punktum fremstå som særlig urimelig når realkausjonisten er en privatperson. Det kan for eksempel dreie seg om en person som har stilt opp som kausjonist for et familiemedlem, og som ikke kan forventes å forstå at sikkerhetsstillelsen også innebærer en legalpanterett for hovedskyldnerens eventuelle konkursbo. Departementet antar at omgåelsesmulighetene særlig kan være til stede der hovedskyldneren og realkausjonisten har en tilknytning til hverandre i form av samme bakenforliggende eierinteresse. En slik tilknytning vil det være mellom selskaper som inngår i samme konsern. På den annen side vil det ikke nødvendigvis være noe å utsette på at et selskap stiller sikkerhet til fordel for et annet selskap i konsernet. Snarere tvert imot må det antas at et slikt arrangement i de fleste tilfeller vil være forretningsmessig begrunnet og ikke har noe å gjøre med omgåelser av reglene