arkivformål i allmennhetens interesse ikke anses som uforenlig med de opprinnelige formålene, er det mulig at artikkel 89 tilsier en viss begrensning. Her kan også momenter som «retten til å bli glemt» og hensynet til privatlivets fred (Den europeiske menneskerettskonvensjonen, EMK artikkel 8) spille inn i vurderingen. Det er ikke gitt at EMK artikkel 10 om ytringsfrihet og retten til informasjon tilsier like stor grad av innsyn etter at arkiver er overført til arkivinstitusjon, med andre ord at balansen mellom artikkel 8-hensynene og artikkel 10-hensynene endres over tid. Utvalget foreslår en regel som angir et hovedprinsipp om at spørsmål om innsyn i overført dokumentasjon fra organer med arkivplikt skal behandles etter forvaltningslovens og offentleglovas regler, og adgang til å gi særregler gjennom forskrift.

########## Fagdepartementenes kontroll med anvendelse av regler og sektorer de har ansvar for

Innsynssakene blir i dag behandlet av Arkivverket som underinstans og av Kulturdepartementet som overordnet organ. Ingen av disse har plikt til å legge fram sakene for de fagmyndighetene som har ansvar for de respektive regelverkene. Tilsvarende har disse fagmyndighetene ingen veiledningsplikt eller kontrolladgang, for eksempel i kraft av å være klageinstans for 285 innsynsavgjørelser, overfor Arkivverket. Ved å legge til grunn det materielle innholdet i særlovsregler om innsyn og taushetsplikt, samtidig som en beholder prinsippet fra forvaltningsloven og offentleglova om klageadgang til overordnet instans, flyttes anvendelsen av særlovsområdene bort fra det respektive fagdepartements veiledning og kontroll. Både Arkivverket og Kulturdepartementet blir da nødt til å anvende regler som ligger utenfor eget ansvars- og kontrollområde. Ingen statlige organer er generelt overordnet den enkelte kommune. Klager over enkeltvedtak har på en rekke sektorområder blitt lagt til fylkesmannen. Dermed vil klager over innsyn og klager over innholdet i vedtak følge det samme klagesporet i svært mange sakstyper. Unntak gjelder for saker der avgjørelsen om et enkeltvedtak skal klages inn for kommunens klagenemnd (for eksempel saker etter alkoholloven og saker om opptak i barnehage). Det vil være mulig å rendyrke et prinsipp om at særloven skal legges til grunn i innsyns- og taushetspliktspørsmål. I så fall kan det være naturlig å legge klagebehandlingen til det fagdepartementet som er ansvarlig for det respektive særlovsområdet, og slik sørge for en mer formell kobling mellom fagdepartement og arkivinstitusjon som sikrer veiledning og instruksjon i spørsmål om lovforståelse. I den danske arkivloven § 37 går det fram at søknad om innsyn i «ikke umiddelbart tilgængelige arkivalier» legges fram for de respektive fagmyndigheter i en del tilfeller. Blant annet er det «domstolsstyrelsen» som skal avgjøre innsynsspørsmål i arkiver som er overført fra domstolene, helt fram til arkivene har nådd en viss alder og blir «tilgjengelige» etter den danske arkivloven. På flere områder er det slike tilgjengelighetsfrister i den danske loven. På den ene siden kan en tenke seg at et slikt prinsipp vil være et mulig valg også i Norge, forutsatt at det blir sikret saksbehandlingsprosesser som ikke forsinker avgjørelsene vesentlig. På den andre siden overføres dokumentasjon i Danmark relativt tidlig, samtidig som danskene i stor grad har digitalisert sin dokumentasjon. Dette innebærer at det er sannsynlig at dokumentasjonen fortsatt er i administrativ bruk (og ikke bare brukes til arkivformål), og at det er enkelt å gi arkivskaper tilgang til den. Dette taler for at en dansk modell ikke kan importeres uten tilpasninger.