en en liten andel av det som skapes av dokumentasjon i forvaltningen. Norge og flere av de nordiske landene skiller seg også ut internasjonalt gjennom å bevare rettighetsinformasjon i nasjonalarkivene og ha en høy bevaringsprosent for kommunal sektor. Når det gjelder bevaringsnivå, er det noen kjente faktorer, men flere usikre. Det er kjent at informasjonsveksten har økt eksplosivt over lengre tid, og at kostnadene til digital lagringsplass har falt dramatisk. Det er antatt at denne utviklingen vil vedvare, men det er usikkerhet knyttet til utviklingstakten og hvordan forholdet mellom informasjonsvekst og reduserte lagringskostnader vil utvikle seg over tid. Lagringsplass utgjør i dag bare en liten del av de reelle kostnadene ved langtidsbevaring av digitale arkiver og tilrettelegging for bruk. I dag er dette en arbeidskrevende prosess med mange aktører, blant annet forvaltningsorganer, systemleverandører, eksterne konsulenter og ansatte i arkivinstitusjonene. Sentrale elementer er uttrekk, kvalitetssikring og beskrivelse fra avleverende virksomhet samt mottak, testing, beskrivelse, migrering til nye formater og lagringsmedier og klargjøring for bruk i arkivinstitusjon. Prosessen er nærmere beskrevet i kapittel 21. Innenfor rammene av utredningen har det ikke vært mulig å gjøre realistiske beregninger av de reelle kostnadene ved langtidsbevaring av dokumentasjon som forvaltningen skaper i dag, og beregne forventet kostnadsutvikling ved langtidsbevaring. Det er imidlertid gjort undersøkelser for konkrete fagområder som er relevante. I forbindelse med utarbeiding av forslag til nye bevaringsbestemmelser for pasientjournaler (morsjournaler) i primærhelsetjenesten, som nylig er sendt på høring, er konsekvensene av ulike 270 grader av og tilnærming til langtidsbevaring estimert. Høringsutkastet har vurdert forventede kostnader ved langtidsbevaring mot forventede bruksområder og muligheter. Ytterpunktene i analysen er sletting ti år etter død og totalbevaring med ulike utvalg basert på funksjon, geografi og demografi som alternativer. Høringsforslaget anbefaler en funksjonsbasert tilnærming, det vil si at dokumentasjon av bestemte prosesser langtidsbevares. Et SAMDOK-prosjekt som i 2014 gjennomførte en kartlegging av bevaringsverdige fagsystemer i kommunal sektor, anslo at prosessen med uttrekk og testing i snitt utgjør et månedsverk. Imidlertid er det ingen av analysene som tar høyde for at bruk av ny teknologi og endrede arbeidsmåter trolig vil kunne redusere kostnadene ved langtidsbevaring, og begge undersøkelsene begrenser seg til bestemte sektorer. Det ville være nyttig med en egen utredning som ser nærmere på disse forholdene i et større perspektiv. En av utfordringene med vurderingen er at utgiftene til langtidsbevaring løper fra arkivprosessen starter. Eventuelle gevinster vil ligge langt fram i tid og kanskje først realiseres etter flere generasjoner og kan være vanskelige å overskue. Framtidig bruk og særlig bruk etter 100 - 200 år vil det naturlig nok være knyttet svært stor usikkerhet til. Vurderingene som gjøres, baserer seg i stor grad på dagens bruksområder og historisk bruk av arkiver i arkivinstitusjonene. Bruken av værobservasjoner i klimaforskningen er et eksempel på en bruksområder for arkiver som samtiden ikke hadde forutsetning for å identifisere. Vi ser i dag konturene av en utvikling som vil kunne medføre at offentlig dokumentasjon vil kunne få flere bruksområder for forvaltningen selv, for næringsliv og for framtidige forskere enn tidligere. Et eksempel på dette er dokumentasjon av rutinemessig saksbehandling. Slike arkiver har ofte et stort volum av likeartede saker. Mange av