########## Har Noark 5 blitt misforstått?

Noark 5 er ti år gammel. Noark 5 ga løsere bindinger på systemene enn Noark 4. Med andre ord: Noark 4 framstod som en kravspesifikasjon for en bestemt systemløsning for offentlige innkjøpere, mens Noark 5 åpner for et mangfold av løsninger og muligheter. Evalueringen tyder på at spillerommet i Noark 5 ikke har blitt utnyttet. Samspillet mellom Arkivverket som myndighet, leverandører av løsninger og innkjøpere i offentlig sektor synes å ha skapt en fastlåst situasjon. I diskusjonen ser det ut til at mange setter et likhetstegn mellom standarden og de systemene som er utviklet for å imøtekomme kravene. I sin forvaltning har Arkivverket kanskje i for liten grad tatt høyde for en markedsdynamikk hvor det er rasjonelt for den enkelte å kjøpe et rimelig, men suboptimalt standardsystem. I et begrenset marked med lav risikovilje er det rasjonelt for etablerte leverandører å ikke investere mer i sine løsninger enn det som er akkurat nødvendig for å opprettholde sin markedsposisjon. Standarden gir et betydelig spillerom for den enkelte innkjøper, men det kan stilles spørsmål ved hvilke reelle muligheter mellomstore og små virksomheter har til å utnytte dette spillerommet i sine anskaffelser. Eller sagt på en annen måte: Å benytte friheten kan kreve mer forarbeid og risikovilje enn å kjøpe hyllevare. For offentlig sektor som helhet ville det sannsynligvis vært bedre om noen aktører tok en større kostnad og risiko ved å utfordre markedet til å tilby et bedre system. Så langt har det i liten grad skjedd.

#### 17.4.2 Inneholder arkivene den viktigste dokumentasjonen?

Noark 5 legger til rette for innsyn gjennom effektiv eksport av metadata til eInnsyn. Et tyngdepunkt i Noark-standarden er dens funksjon som korrespondanseoversikt. Noark-standarden tilrettelegger for strukturert oversikt over innholdet i det elektroniske arkivet (dokumentasjonen) som er knyttet opp til metadataene i Noark-standarden. Noark-standarden legger dermed til rette for å gi innsyn i journalen og derigjennom innsyn i arkivdokumentene, se kapittel 16.3.4. I dag oppstår dokumentasjon på nye måter i samhandlingsmønstre som ikke passer inn i det tradisjonelle korrespondansemønstret. Effekten er da at en enten ikke fanger dokumentasjonen, eller at dokumentasjonen får redusert informasjonsinnhold (eller dokumentasjonsverdi) når den blir tilpasset strukturen i et Noark-basert system, se kapittel 16. Når en digitaliserer dokumentproduksjonen, men samtidig «tvinger» dokumentasjonen inn i en forhåndsdefinert struktur fra Noark-standarden basert på objekter i mapper, kan konteksten der dokumentasjonen har oppstått, forsvinne. Dette kan begrense den reelle muligheten for innsyn og kontroll med forvaltningen i samtiden, bidra til at den enkeltes rettigheter svekkes og til at ettertiden får mangelfull informasjon om sentrale prosesser i dagens samfunn. Det kan være grunn til å sørge for at både hensynene til sikker bevaring og opprettholdelse av gjenbrukspotensial vektlegges. Det er mulig at personvernforordningens krav om protokoller over behandlingsaktiviteter vil bidra til bevaring av noe mer kontekstinformasjon, om enn ikke i sakarkivsystemet, se artikkel 30. Målet er å bevare dokumentasjonen på en slik måte at potensielle bruksmuligheter opprettholdes. Dette kan stå i en viss motsetning til at dokumentasjon konverteres til formater som innebærer informasjonstap og reduserer muligheter for framtidig bruk. Samtidig er det et faktum at all digital dokumentasjon må konverteres til nye strukturer og formater over tid for å kunne være tilgjengelig for gjenfinning og bruk. Andre land løser tilsvarende utfordringer på andre måter. I Danmark skal Rigsarkivet godkjenne nye løsninger før de tas i bruk, dersom de har bevaringsverdig dokumentasjon. Det kan påvirke det danske regimet at de i liten grad tar vare på rettighetsdokumentasjon og har forskning som hovedbegrunnelse for bevaring. Riksarkivet i Sveits har utviklet en modell og et verktøy for