Et par år tidligere hadde Bergen kommune gjennomført en egen gransking av barnevernsinstitusjoner i Bergen i perioden 1945 - 1980, som også avdekket omsorgssvikt og overgrep. I 2003 etablerte Bergen kommune, som den første i Norge, en egen billighetserstatningsordning for tidligere barnehjemsbarn. I årene etterpå etablerte en rekke norske kommuner lignende ordninger. I 2010, da det ble gjennomført en kartlegging av ordningene på oppdrag fra KS, hadde 124 kommuner opprettet oppreisningsordninger for tidligere barnevernsbarn, og over halvparten av Norges befolkning bodde i kommuner med 41 oppreisningsordninger. Justiskomiteen behandlet i november 2018 et forslag om å gjennomgå de offentlige oppreisningsordningene, og de kommunale og fylkeskommunale spesielt, med tanke på å avdekke forskjellsbehandling, se Innst. 79 S (2018 - 2019). Flertallet anbefalte Stortinget å be regjeringen ta initiativ overfor KS for å utarbeide en beste praksis-anbefaling for frivillige kommunale og fylkeskommunale erstatningsordninger. En forutsetning for å bli tildelt billighetserstatning er at omsorgssvikt, overgrep, feilbehandling osv. og senskadene av disse er sannsynliggjort og i en viss grad kan dokumenteres. I tillegg til den ordinære rettferdsvederlagsordningen (Stortingets billighetserstatning) som alle kan søke på individuelt grunnlag, har Stortinget etablert særskilte ordninger for bestemte grupper. Felles for alle erstatningsordningene er at en del dokumentasjon innhentes gjennom vitne- og ekspertuttalelser, men offentlige og private arkiver er en viktig kilde til dokumentasjon. Arkivinstitusjonene bistår både søker og utreder i prosessen med å innhente dokumentasjon for å belyse saken. Prosessen med å innhente dokumentasjon er tidkrevende, og i enkelte tilfeller vil det ikke være mulig å innhente tilstrekkelig dokumentasjon som understøtter søkers beskrivelse. Dette ble belyst i en stortingsdebatt i 2018 om arkivspørsmål av stortingsrepresentant og medlem av Stortingets rettferdsvederlagsutvalg, Lise Christoffersen, fra Arbeiderpartiet:

Noen søknader avslår vi fordi vi ikke finner grunnlag for å rette kritikk mot stat eller kommune. Det finnes god dokumentasjon på at mange hjelpetiltak har vært satt inn, og jeg skal være forsiktig med å komme med påstander uten å ha statistikk for det, men i veldig mange av de søknadene vi avslår skyldes det ikke at vi ikke tror på det som framføres om svikt i mange offentlige instanser, men fordi historiene ikke lar seg dokumentere. Det mangler for eksempel elevmapper og barnevernsmapper, noe er makulert og tapt i brann, har kanskje aldri eksistert. Mange instanser har 42 ifølge søker vært inne i bildet men det finnes ikke saksmapper noe sted.

########## Boks 6.4 Dokumentasjon i de kommunale erstatningsordningene for tidligere barnevernsbarn

I en del tilfeller finnes det få spor av behandlingen av enkeltpersoner i arkivene etter de ansvarlige organene eller institusjonene. Det kan igjen skyldes at lite ble notert skriftlig i samtiden på grunn av uklart regelverk, dårlige rutiner, manglende arkivplikt o.l., eller være fordi dokumentasjonen av ulike årsaker er gått tapt etterpå. Forut for opprettelsen av granskingsutvalget og erstatningsordningen for tidligere barnevernsbarn i Bergen gjennomførte Fylkesarkivet i Hordaland i 1998 - 1999 et kartleggingsprosjekt for å få oversikt over arkiver fra kommunale og fylkeskommunale barnevernsinstitusjoner fra