2

LO Trondheim finner det merkelig at regjeringen fremlegger omfattende forslag til endringer i loven, uten å drøfte dette med partene i arbeidslivet på forhånd. Dette anser vi for å være et brudd med det tradisjonelle trepartssamarbeidet, som har vært viktig for vekst og velferd i Norge i mange tiår. Den norske samfunnsmodellens om- stillingsevne og suksess er basert på et organisert arbeidsliv, med samarbeid og tillit mellom myndighetene og partene - både sentralt og lokalt.

Vi noterer oss at endringene som foreslås vil innebære mer bruk av innleid arbeids- kraft, økt bruk av midlertidige ansatte, mer overtid og mer søndagsarbeid. Disse end- ringene blir av den sittende regjering kalt en 'oppmykning' og et ønske om fleksibili- tet. Disse begrepene gir bare mening sett fra arbeidskjøpernes side av bordet. Da arbeidsmiljøloven har vært å anse som en vernelov, som er ment å skulle ivareta arb- eidstakernes rettigheter, finner vi det mer presist å beskrive disse endringene som en grov svekkelse av loven.

Når trepartssamarbeidet undergraves, og arbeidstakernes rettigheter svekkes, vil dette kunne få negative konsekvenser for produktivitet og effektivitet, samt for like- stilling og økonomisk fordeling. Det uorganiserte arbeidslivet vil kunne profitere på endringene, ved at bedrifter som ikke er bundet av tariffavtaler lettere kan skaffe seg oppdrag fordi de har lavere utgiftsnivå i kraft av at de tilbyr sine ansatte, eventuelt innleide, arbeidstakere dårligere vilkår.

Videre henvises det til at loven skal gjøres mer 'fleksibel'. Her mener vi fleksibiliteten i loven slik den foreligger i dag er grovt underkommunisert. Igjen: Det er bare arb- eidskjøperen som opplever det som fleksibelt å pålegge arbeidstakere å utføre arbeid på tider som tidligere var fritid, for eksempel på søndager, eller ved pålagt overtid. De fleste barnefamilier vil nok oppleve det som mer fleksibelt å ha fri i helgene. Det er godt dokumentert at lange og/eller ugunstige arbeidstider er helseskadelige. Vi kan derfor ikke se noe akutt behov for at samfunnet skal tilrettelegge for mer av dette.

Det er ellers i det nye forslaget lagt inn en del forbehold som er å anse som verdiløs retorikk. Eksempelvis heter det at 'det bør ikke være adgang til å ansette midlertidig arbeidstaker flere ganger etter hverandre for å utføre samme arbeid'. Slike vage og verdiløse garantier har etter vårt skjønn ikke noe i en lovtekst å gjøre.

Arbeidsmiljøloven har en formålsparagraf som sier at den skal sikre trygge ansett- elsesforhold og likebehandling i arbeidslivet. Faste ansettelser og en trygg arbeids- plass har alltid vært en hovedregel i arbeidsmiljøloven, og det er gode grunner til dette. Retten til arbeid og fast ansettelse er en grunnleggende rettighet for alle, gjennom arbeid oppnår man integrering, sosial omgang og aksept, lønn å leve av og forsørge sine barn med. Mange av de velferdsgodene vi har bygd opp i Norge er knyttet opp mot en jobb i fast stilling. Slik vi ser det vil de foreslåtte endringene føre til et mer utrygt arbeidsliv, der det blir vanskeligere å få fast jobb.

Det er vanskelig å se at disse endringene vil føre til flere jobber, eller økt arbeidsdel- takelse. Erfaringer fra andre land tyder tvert imot på at mer løsarbeid og svakere arb- eiderrettigheter for innleide arbeidstakere vil øke segregeringen i arbeidslivet. Vi får et A-lag av faste ansatte, og vi får et B-lag av midlertidige som savner forutsigbarhet og trygghet i sin arbeidshverdag. Vi har allerede over 200.000 midlertidig ansatte i Norge. Vi kan ikke se at samfunnet har behov for flere.

Høringsuttalelse fra LO i Trondheim til regjeringens forslag til endringer i arbeidsmiljøloven - 02.09.14