## Про механізми громадської участі

Кожен з нас на чергових, а то й позачергових, виборах обирає собі представників, які від нашого імені управляють країною, регіоном, місто чи селом, та забезпечують умови для повноцінного та комфортного проживання. Беручи участь у виборах, ми тим самим делегуємо частину всоїх повноважень на право управляти та приймати рішення іншим особам, наприклад міському голові чи місцевим депутатам. Разом з тим, ми залишаємо за собою право на участь у житті територіальної громади безпосередньо, через ряд механізмів громадської участі, які є ознакою розвинутої демократії, та передбачені нормативно-правовими актами місцевого та загальноукраїніського значення.

Серед нормативних документів, які визначають правові, організаційні та фінансові засади здійснення місцевого самоврядування, а також статус територіальної громади міста і її членів, особливості територіального устрою міста, принципи участі членів територіальної громади у здійсненні місцевого самоврядування є Статут територіальної громади. Цей документ є основним нормативно-правовим актом територіальної громади, Статут часто називають «малою Конституцією» міста, хоча затверджується він рішенням ради. Саме в цьому акті серед іншого описуються процедури участі громади у вирішенні питань місцевого значення. Проблема полягає в тому, що не всі громади мають свої розроблені, затверджені та зареєстровані у Міністерстві юстиції статути. Закон лише рекомендує, а не зобов’язує органи місцевого самоврядування приймати статути. У разі відсутності статуту Ви змушені будете керуватися нормами закону «Про місцеве самоврядування» та інших актів, які лише в загальних рисах описують, як громадяни можуть безпосередньо реалізувати свою владу.

Найбільш ефективними та нескладними у застосувані формами безпосередньої участі громадян у вирішенні питань місцевого значення є місцева ініціатива, громадські слухання, звернення громадян, вплив через консультативно-дорадчі органи, акції прямої дії.

Члени територіальної громади мають право ініціювати розгляд у раді будь-якого питання, віднесеного до відання місцевого самоврядування. Це називається місцева ініціатива. Як правило, це має бути офіційна письмова пропозиція членів територіальної громади, фактично проект нормативно-правового акта (рішення), який громадяни розробляють самі і подають до органу місецвого самоврядування для розгляду та прийняття. Найважливіше, що місцева ініціатива підлягає обов’язковому розгляду на відкритому засіданні ради. Порядок подання місцевої ініціативи визначається статутом територіальної громади або положенням, затвердженим радою.

Територіальна громада має право проводити громадські слухання – зустрічатися з депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, під час яких члени територіальної громади можуть заслуховувати їх, порушувати питання та вносити пропозиції щодо питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування. Згідно закону, громадські слухання мають проводитися не рідше одного разу на рік. Пропозиції, які вносяться за результатами громадських слухань, підлягають обов'язковому розгляду органами місцевого самоврядування. Ініціювати громадські слухання можуть суб’єкти, визначені Статутом, зазвичай це – ініціативна група громадян, міський голова, міська рада, її виконавчі органи, місцеві громадські організації, органи самоорганізації населення. Проте ряд Статутів не передбачає серед переліку суб’єктів ініціативи громадських організацій чи окремих представників громадськості. В такому випадку слід домагатися внесення відповідних змін в Статут чи положення. Якщо громадські слухання ініційовані не місцевою владою, то, як правило, мешканці мають