käpälänuottaus. Käpälä on pieni kevyt nuotta, joka heitetään koskeen lohien levähdyspaikkoihin. Kolttayhteisöjen välisiä joustavia suhteita kuvastaa se, että myös Suonikylän siidan jäsenillä oli sovittu oikeus käyttää sitä. Kolttasaamelaisten perinteiset asuma-alueet ovat olleet lähellä Venäjän rajaa ja nykyisen Venäjän alueella. Perinteisesti kolttasaamelaiset elivät yhdessä talviyhteisöalueellaan yhteistä suurriistanpyyntiä ja kalastusta harjoittaen. Talvisin kokoontui myös yhteinen kyläkokous, jolla oli valta päättää alueiden käytöstä ja muista yhteisöllisistä asioista. Talvikyläasuminen oli myös sosiaalisen kanssakäymisen kannalta tarkoituksenmukainen ja ehkäisi osaltaan stressiä. Kevättalvella hajaannuttiin kesäksi omille sukualueille harjoittamaan kalastusta ja metsästystä. Nykyisin kolttasaamelaiset asuvat kylissä kalavesien läheisyydessä Inarin kunnan alueella. Luonnonkäyttö on kaventunut pyyntiä, poronhoitoa ja keräilyä varten asutuskylien läheisyyteen. Perinteinen kyläkokousjärjestelmä on säilynyt yhteisten asioiden hoitoa varten.

Perinteisestä saamelaisesta luonnonkäytöstä kertovat saamenkieliset paikannimet. Paikannimien avulla saamelaiset hahmottavat ympäristöään ja ottavat sen haltuunsa. Paikannimet kertovat perinteisestä saamelaisesta kulttuurisesta tietämyksestä omasta ympäristöstään, nykyisten ja edeltävien sukupolvien kulttuurikäytänteistä ja maankäytöstä. Ne sisältävät tietoa asuinpaikoista, elinkeinoista, kaupankäynnistä, hautapaikoista, rakennuksista, työvälineistä ja uhripaikoista. Ne kertovat myös pyynnistä, tapahtumista ja saamelaisesta muinaisuskosta ja luonnosta. Saamenkieliset paikannimet ja niihin liittyvä kertomusperinne ovat osa saamelaisten luonnonkäyttöä ja luontoon liittyvää perinteistä tietoa.

Saamelaisten luonnonkäyttö on ollut ja on edelleen toimivaa ja tarkoituksenmukaista oman elinympäristön puitteissa. Saamelainen tavanomainen luonnonkäyttö ilmenee konkreettisesti saamelaisalueen rakennetussa fyysisessä ympäristössä. Alueen rakennuskanta on nuorta ja saamelaisten perinteiset nautinta-alueet ovat käytännössä rakentamattomia. Historiallinen maankäyttö ilmenee maisemassa kotakenttinä, jutamareitteinä, paikannimissä ja uudempina tupina ja mökkeinä. Saamen kieli tarkkoine maasto - ja paikannimitermeineen ilmentää kulttuurin luontosidonaisuutta ja liikkuvuutta. Saamelaisten kotiseutualueella on harvoja alueita ilman saamelaista paikannimeä, joka kertoo alueen laajasta nautinnasta.

######## Saamelaiset kulttuuri-ilmaukset

Kulttuuri-ilmauksien Kulttuuri-ilmauksien suojelusopimus määrittää kulttuuri-ilmaisut yksilöiden, ryhmien ja yhteisöjen luovuuden tuloksena syntyneiksi ilmaisuiksi, joilla on kulttuurinen sisältö. Saamelaiskulttuurissa perinteinen kulttuuri-ilmaus tarkoittaa joikumusiikkia, saamen käsityötä, saamelaistaidetta, kertomaperinnettä ja myyttejä, kirjallisuutta, saamenkielisiä paikannimiä sekä saamelaista rakennusperinnettä (mm. kodat, kammit, erityyppiset aitat). Lisäksi saamelaiseen muinaisuskoon kuuluva uhraaminen seidoille on kulttuuri-ilmaus. Uudemmat kulttuuri-ilmaukset tarkoittavat modernia saamelaismusiikkia, teatteria ja elokuvataidetta.

######## Saamelaisen perinteisen tiedon suojelun keskeiset haasteet

Suomessa saamelaisten luonnon monimuotoisuuteen liittyvä perinteinen tieto on sidoksissa saamelaisten perinteisiin elinkeinoihin, niiden erityisterminologiaan ja tapaoikeuteen; poronhoitoon, kalastukseen, metsästykseen, keräilyyn ja saamen käsityöhön. Elinkeinorakenteen muuttuminen, saamen kielen vaihtuminen suomen kieleen, saamelaiselinkeinojen heikko kannattavuus ja