Luonnon monimuotoisuuden ja ilmasto- ja vesistövaikutusten näkökulmasta turvemaiden raivaus pelloiksi ja tähän liittyvät tuet tulisi kuitenkin lopettaa kokonaan.

Samoin nojautuminen talouskasvun edistämiseen on hallinnon toimintoa, jolla voi olla ristiriitaisuuksia kestävän kehityksen edistämisen kanssa. Tutkimus- ja seurantatiedon perusteella nykymuotoisen talouskasvun jatkuminen ei mahdollista kehitystä, jolla voitaisiin alittaa ympäristön kantokyvyn rajat. Talouskasvun tavoittelu on kuitenkin linjassa Agenda2030n kanssa ja tällä tavoin tukee YK:n tavoitetta. Mikäli talouskasvun tavoittelussa pitäydytään, on huolehdittava, että sen saavuttamiseksi ei sallita eriarvoistumisen kasvua, sillä laajojen kansainvälisten raporttien perusteella eriarvoistunut ja eriarvoistuva yhteiskunta eivät tue talouskasvua.

## Perinteiset talousmittarit dominoivat

Kestävän kehityksen kuvaamiseen tarvitaan ihmisen ja ympäristön hyvinvointia aidosti kuvaavia mittareita. Esimerkiksi s. 22 todetaan että 'Perinteisten taloudellisten mittarien tukena ja rinnalla päätöksenteon valmistelun tukena hyödynnetään mittareita, jotka kuvaavat taloudellista, ekologista ja sosiaalista hyvinvointia.' Heti tämän jälkeen kehitystä kuitenki n esitellään nimenomaan perinteisten taloudellisten mittareiden, erityisesti BKT:n avulla. Laajemmin ja osuvammin hyvinvoinnin muutoksia kuvaavia mittareita ei hyödynnetä. Tällaisten talouden kykyä hyvinvoinnin tuottamiseen kuvaavien mittareiden käyttöönotto on keskeinen edellytys kestävän kehityksen politiikalle. Tämä on oleellista myös siksi, että hallituksen talouspolitiikan tavoitteena on hyvinvoinnin lisääminen. Painopisteen siirtäminen taloudellisen toimeliaisuuden mittaamisesta hyvinvoinnin mittaamiseen olisi tervetullutta. Silloin mittaus kohdistuisi välineen sijasta päämäärään.

## Kestävyysmurroksen nopean ja laajan toteutuksen riskit

Suomen kestävän kehityksen politiikan pitkäjänteisyys ja tarve ylihallituskautiseen jatkuvuuteen korostuvat perustellusti selonteossa. Samalla kun painotetaan pitkäjänteisyyttä ja jatkuvuutta, halutaan myös nopeita murroksia ja uusien toimintatapojen skaalaamista laajasti käyttöön. Tätä jatkuvuuden ja epäjatkuvuuden - tai pitkäjänteisyyden ja murrosten - ristiriitaisuutta tulisi tarkastella nykyistä syvällisemmin. Erityisenä haasteena on se, että nopeasti toteutetun kestävyysmurroksen erilaiset vaikutukset eri ihmisryhmiin voivat tuottaa epäoikeudenmukaisia tai epäreiluiksi ja kohtuuttomiksi koettuja vaikutuksia, jotka heikentävät politiikan hyväksyttävyyttä. Niiden hallinnassa tulisi systemaattisesti hyödyntää ennakointimenetelmiä.

Selonteossa tunnistetaan se, että Suomi voi olla kokoaan suurempi toimija maapallolla, jossa on jo käynnistynyt planetaarinen käänne hiilineutraalisuutta kohden. Syksyn aikana yhä useammat maat ovat sitoutuneet hiilineutraalisuustavoitteisiin. Hiilineutraalin hyvinvointiyhteiskunnan rakentaminen koskettaa kaikkia yhteiskunnan sektoreita ja jokaista kansalaista. Tarve kokonaisia yhteiskuntia lävistäville ratkaisuille kasvaa lähivuosina. Hyvin selvää on, että vuonna 2030 puhutaan huomattavasti voimallisemmin ilmastonmuutoksesta, luonnon monimuotoisuuden köyhtymisestä ja luonnonvarojen hupenemisesta kuin nyt. Se, joka näitä ratkaisuja kehittää ensimmäisten joukossa, hyötyy myös itse niistä eniten, sillä skaalautumispotentiaali on globaali. Suomella on hyvä maine maailmalle, mikä auttaa ratkaisujen viennissä.

## Tiedeneuvonta ja seuranta

Suomi on laajojen yhteiskunnallisten tilastojen ja rekisteriaineistojen sekä pitkäaikaisten ympäristöseurantojen osalta monia muita maita edellä, ja tämä etusija meidän kannattaa ylläpitää resursoimalla seurantoja riittävästi ja pitkäjänteisesti. Tiedeneuvonnan nykyistä jämäkämpi integrointi hallituksen työskentelyyn tarjoaa mahdollisuuksia kestävän kehityksen politiikalle. Selonteon linjaus esimerkiksi lainsäädännön arviointineuvoston aseman vahvistamisesta on kannatettava.

Tiedeneuvonnan integrointi päätöksentekoon on tärkeää, mutta edellyttää myös tutkijakunnan viestien selkeyttämistä, jotta päätöksentekijät kiinnostuvat tiedosta ja pystyvät hyödyntämään sitä tehokkaasti. Eräs uusi esimerkki on luonnonsuojelulainsäädännön uusimisen prosessi, jota ollaan tekemässä vahvan tiedeneuvonnan kanssa yhteistyönä. Prosessi on saanut paljon hyvää palautetta molemmilta suunnilta. Päätöksentekijät saavat sitä kautta uusimman tutkimustiedon käyttöönsä selkeytetyssä muodossa, ja tutkijat saavat mahdollisuuden vaikuttaa toiminnallaan tärkeiksi arvioimiinsa asioihin.

Myös tarvetta nostaa kestävyyspaneelin rooli osana Suomen kestävän kehityksen politiikkaa institutionalisoidumpaan muotoon voisi pohtia. Paneeli kärsii sekä rahoituksen vajauksesta verrattuna hallinnon odotuksiin että institutionaalisesta sijoittumisesta. Tällä hetkellä paneelin riippumattomuus toteutuu kolmen koordinoivan tutkimuslaitoksen ja kymmenen panelistin vapaaehtoistyön puitteissa, mutta