Saamen käsityö on perinteisesti kuulunut osaksi saamelaisyhteisön jokapäiväistä elämää ja sosiaalista käytänteitä. Nykyisin elinkeinorakenteen muutos, suomalainen koulumaailma ja saamelaisten poismuutto pois perinteisiltä alueiltaan on johtanut käsityöperinteen uhanalaistumiseen. Erityisesti koltan- ja inarinsaamen käsityöperinteet ovat todella uhanalaisia. Inarin- ja kolttasaamelaisten keskuudessa on vain muutama käsityöperinteen kokonaisvaltainen osaaja.

Saamelaisten luonnon monimuotoisuuteen liittyvä perinteinen tieto, tapaoikeus ja tavanomainen luonnonkäyttö on uhanalaistumassa. Perinteistä tietoa katoaa elinkeinojen muuttuessa, uusien elinkeinojen myötä ja kulttuurin toimintaympäristön muuttuessa. Saamelainen perinteinen tieto on siirtynyt ja siirtyy edelleen sukupolvelta toiselle pääasiassa perinteisten elinkeinojen harjoittamisen yhteydessä ja suullisena kertomaperinteenä. Tiedonsiirto voi katketa poismuuton myötä ja perinteisen elinkeinojen harjoittajien vähentyessä elinkeinon harjoittamisen edellytysten heikentyessä. Luonnon monimuotoisuuteen liittyvän perinteisen tiedon säilyminen edellyttää myös tiedon tallentamista tietokantoihin, jotka voivat toimia apuna myös perinteisen tiedon elvyttämisessä. Yksittäisiä perinteisen tiedon tutkimushankkeita, museonäyttelyitä ja kirjoja on 26 tehty . Suomessa luonnon monimuotoisuutta tutkitaan paljon biologisen kysymyksenä ja luonnon monimuotoisuuden tilaa seurataan biologisten indikaattoreiden avulla. Saamelaisten kotiseutualueella tehdään paljon tutkimusta liittyen eri elinkeinojen vaikutuksista luontoon, ilmastonmuutoksesta ja luonnon monimuotoisuudesta. Kotiseutualueella on kaksi tutkimusasemaa, Kilpisjärven ja Kevon tutkimusasemat sekä RKTL:n toimipaikat Kaamasessa (porotutkimus) ja Utsjoella (kalatutkimus). Saamelaisten kotiseutualueella tehdään arkeologista tutkimusta myös saamelaisten muinaismuistoihin ja pyhiin paikkoihin liittyen.

Saamelaisten perinteistä tietoa ja luonnonkäyttötapoja on kerätty eri arkistoihin niin kirjallisessa, kuvallisessa kuin äänmuodossakin kansantieteellisten tutkimusten ja selvitysten yhteydessä. Systemaattisesti perinteistä tietoa ei ole kerätty. Perinteisestä luonnonkäytöstä löytyy valokuvia eri valokuva-arkistoista, saamelaisia joikuja on kerätty eri äänitearkistoihin niin Suomessa kun ulkomaillakin, saamenkielistä terminologiaa ja luonnonkäyttötapojen kuvauksia on kerätty jonkin verran eri arkistolaitoksiin ja yliopistojen arkistoihin. Eri arkistoissa olevat joiut on lähes kaikki digitoitu. Ongelmana joikujen levittämiselle ja julkaisemiselle on Suomen tekijänoikeutta ohjaava 27 lainsäädäntö , joka voi estää joikujen julkaisemisen ja palauttamisen takaisin saamelaisyhteisölle. Luonnonkäytöstä kertovaa valokuva-aineistoa ei ole juuri digitoitu. Museovirastossa on saamelaista valokuva-aineistoa, joiden hyödyntäminen ja palauttaminen takaisin saamelaisyhteisölle on maksullista.

Saamenkieliset paikannimet kertovat saamelaisten perinteisestä luonnonkäytöstä ja perinteisestä tiedosta. Pienempien ja harvinaisempien paikkojen saamenkieliset paikannimet uhkaavat unohtua ja jäädä pois käytöstä perinteisten elinkeinojen aseman heikentyessä, paikannimien korvautuessa suomenkielisellä paikannimellä ja liikkumisen teknistyessä gps-paikantimien johdosta. 28 Saamenkielisiä paikannimiä on kerätty melko kattavasti, mutta katvealueita on edelleen. Metsähallituksen luontopalvelut on kerännyt saamenkielisiä paikannimiä osana hoito- ja 29 käyttösuunnitelmien laadintaa . Eri tietokannoissa on päällekkäisyyksiä ja tiedot on tallennettu eri