#### ELEMENTI DOSTOPA V BIBLIOGRAFSKIH IN NORMATIVNIH ZAPISIH

Elementi dstopa so del računalniškega zapisa, po katerih je mogoče iskati gradivo z avtorjevim imenom, naslovom, letom izdaje, vsebinskimi oznakami, ... Sinonimi za elementi dostopa so iskalni element, iskalni ključ, vstopna točka, točka dostopa. Težave pri iskanju z elementi dostopa nastanejo, ker ena beseda lahko pomeni več različnih stvari ali imajo avtorji več imen, si jih spreminjajo ali uporabljajo psevdonime, prav tako pa lahko tudi korporativni avtorji imajo lahko več imen ali pa jih, tako kot avtorji, spremninjajo. Problem je tudi z deli, ki ima več naslovov, ne glede na to ali gre za nove izdaje (ko dela ponavadi dobijo nov naslov), priredbe, predelave ...

Elementi dostopa so pri listkovnih katalogih malo drugačni, saj ne omogočajo tako prostega iskanja kot pri računalniškem iskanju. Elementi dostopa pri listkovnih katalogih so glavni vpis, dodatni vpis in napotilni vpis. Glavni vpis sestavlja značnica, zapisana po strogih pravilih. V določenih primerih je bilo potebno napisati dodatne opise (če je imelo delo več avtorjev ali urednika, če imamo stvarno značnico ali ko ima avtor več imen) in predstavljajo uporabnikom za iskanje, nista pa tako pomembna kot glavni vpis, gledano po hirarhiji.

Elementi dostopa v računalniških katalogih imajo enako vlogo kot pri listkovnih, vendar so tu vsi elementi dostopa enakovredni, saj je lahko katerikoli podatek element dostopa. Računalniški katalogi so kopija listkovnega kataloga, saj je ohranil koncept kataložnega vpisa, kljub temu pa ima nekaj razlik. V računalniškem katalogu se dodatne zapise vpisuje v okviru glavnega bibliografskega kataložnega zapisa.

Elemente za dostop do bibliografskih in normativnih zapisov moramooblikovati po splošnih načelih . Lahko so kontrolirani ali nekontrolirani. Nekontrolirani elementi za dostop lahko vključujejo npr. stvarni naslov,prevzet s pojavne oblike, ali ključne besede, ki jih dodamo bibliografskemuzapisu oziroma prevzamemo iz njega.Kontrolirani elementi za dostop zagotavljajo doslednost, ki je potrebna zato, danajdemo med seboj povezane vire, in morajo biti standardizirani. Te normiraneoblike (imenovane tudi "normativne značnice") moramo zabeležiti vnormativnih zapisih skupaj z variantnimi oblikami, ki se uporabljajo kotkazalke.

AVTORSTVO V KATALOGU

O avtorstvu obstajata dve teoriji, in sicer teorija o ustvarjalnosti, ki zajema avtorja, urednike, prevajalce in ilustratorje, druga teorija pa je teorija o intelektualni odgovornosti, ki je najpomembnejša za opis dela, saj avtor nosi intelektualne in ustvarjalne odgovornosti; avtor mora biti vizualno povdarjen. Povzeto po bibliotekarskem terminološkem slovarju je avtor oseba, ki je odgovorna za intelektualno ali umetniško vsebino dela , je nosilec odgovornosti (osebni avtor = individualni avtor); avtor pa je lahko tudi korporacija s prej omenjenimi odgovornostmi. Pri katalogizaciji je pomembno tudi, da ločimo med primarnimi in sekundarnimi avtorji. Primarni avtor je nekdo, ki je nosilec odgovornosti za glavno vsebino dela, dokumenta, publikacije med tem ko je sekundarni avtor avtor, ki je sodeloval pri nastanku dela, dokumenta, publikacije, a ni primarni avtor (ilustrator, prevajalec, urednik itd.); poznamo pa tudi dve obliki del, in sicer avtorsko delo, kjer