ahmedheakl/docatlas_instruct huggingface dataset:
V zakonom V zakonom moralni teologiji se razlikuje med (kamor spadajo večni zakon, človeškim zakonom naravni zakon in Božja pozitivna ali razodeta postava) ter (kamor spadata cerkveni in državni zakon). Božji zakon prihaja od Boga neposredno, človeški pa posredno preko pristojne človeške avtoritete. To, kar je v našem kontekstu odločilnega pomena, je, da so bili teologi prepričani, da naravni zakon spada na področje Božjega zakona in ne človeškega. Naravni zakon se ne razlikuje od večnega zakona v ničemer, razen v tem, da je bil razglašen v času. Naravni moralni zakon je 1 »časovna proglasitev večnega božjega zakona po stvarjenju.« Pri tem se sklicujejo na Tomaža Akvinskega, ki pravi: »Naravni zakon je soudeležba razumne narave pri večnem zakonu« (STh, I - II, q. 91, a. 2). Bog je človeka ustvaril in položil v njegovo naravo zakone, ki ustrezajo božjemu bistvu. Naravni zakon je torej Bog zapisal v človekovo naravo in ga proglasil po človeškem razumu, medtem ko je razodeto postavo Bog razglasil po Mojzesu in prerokih oz. po Jezusu Kristusu v zgodovini. »Z razodetim zakonom božja milost pomaga človeku, da lažje spozna to, kar je zapisano 2 v njegovo naravo in k čem er ga nagiblje milost.« Vse stvarstvo je prepojeno z božjim zakonom. »Človeška narava je ontološka osnova naravnega moralnega zakona, le- ta pa je izraz večnega zakona …Moralni zakon, ki je vraščen v človeško naravo, more človek spoznati z naravnim razumom. Z razumom pa človek ne le spoznava v samem sebi položeni večni božji zakon, ampak more ta zakon tudi nanašati na svoja konkretna dejanja in to v različnih pogojih. To sposobnost je človeku prirojena. Naravni moralni zakon ni samo neka danost, s pomočjo katere bi mogli razlikovati med dobrim in slabim, pač pa je tudi praktično 3 nagibanje k dejanjem, potrebnim za dosego poslednjega smotra.« . Naravni moralni zakon je torej red, ki je (1) osnovan v človekovi naravi in (2) ki ga človek more spoznati z razumom. Naravni zakon torej ni formulirani zakon, ampak zakon, ki ga izraža človeška narava. Ker pa imajo vsi ljudje substancialno isto naravo, je naravni zakon univerzalen - velja za vse ljudi. Kakor pa je tudi človeška narava v svojem bistvu nespremenljiva v vseh
Iz zgodovinske izkušnje lahko ugotovimo, da katoliška etika nikoli ni bila etika nekega religioznega geta, njena načela ne veljajo samo znotraj lastne verske skupnosti. Vse skozi je bila v pravem pomenu »katoliška«, torej »namenjena vsem«. Današnji pluralnega, sekularizirani in globalni svet zahteva od nje, da predstavi evangeljsko resnico na način, ki je razumljiv današnjemu človeku. Tako se kristjan pri zagovarjanju svojega etičnega prepričanja danes ne more več sklicevati samo na Božjo avtoriteto ali na avtoriteto cerkvenega učiteljstva. Moralni teolog Klaus Demmer tako pravi: »Vsaka etična zahteva, ki je postavljena v imenu vere, se mora izkazati pred forumom kritičnega razuma; kar edino šteje in zavezuje, je prepričljivost 2 argumenta.« V interesu katoliške moralne teologije je, da spodbudi vsakega človeka »dobre volje« (ne le vernika), da razmisli in sprejme njen način etičnega razmišljanja in delovanja. Prav tako pa mora tudi sodobnemu verniku razložiti in utemeljiti krščanski moralni nauk. Avtonomna morala v kontekstu vere morala v kontekstu vere pa trdi, da je specifični doprinos vere na področju etike v tem, da motivira vernika k moralnemu delovanju ter daje smiselno obzorje njegovemu delovanju. Vera pomaga človeku najti in živeti pravilno etično obnašanje, glavni sodnik v presojanju dobrega in slabega pa ima razum. Razodetje ne prinaša novih norm, ampak postavlja izvrševanje etičnih zahtev v nov kontekst: v konkretnem etičnem delovanju se izkazuje vera v Boga. Iz vere in razodetja ni mogoče neposredno izvesti pos ameznih etičnih norm. Vera ne more nadomestiti vloge razuma pri etičnem presojanju. Moralna načela morajo biti preverljiva za vsakega, ki razmišlja. Za zagovornike avtonomne morale v kontekstu vere torej ne obstaja nobena moralna zahteva, ki bi jo lahko vsilila neka heteronomna avtoriteta. Podlago za tako razmišljanje daje pastoralna konstitucija Cerkev v sedanjem svetu, ki govori o »upravičeni avtonomiji zemeljskih stvari« (CS 36). Seveda pa je potrebno takoj odstraniti vsak pomislek o tem, da bi se avtono mija v krščanskem kontekstu razumela kot samozadostnost. Klaus Demmer poudarja: »Izraz nima nikakršne zveze s prikritim sekularističnim in imanentističnim pojmovanjem, marveč pomeni avtonomijo, ki je v
- - tesnobna nevroza: v osebah, ki so podvrženi depresiji - gre za pretirano legalistično dojemanje moralnosti kot posledica rigoristične vzgoje npr. stroga mati ali vzgojitelj;
- - obsesivna nevroza: v osebah, ki se podrejajo usodi - gre za fiksiranje na določeno zapoved - nagnjenje k samoizpopolnitvi
- - fobična nevroza: v osebah, ki so podvržene fobijam.

V primerih nevroz je potrebno poiskati pomoč pri psihoterapevtu. »Toda tudi boljše razumevanje verskega in moralnega nauka utegne položaj omiliti, zlasti v stiku z osebami in skupnostmi, ki ne le z besedami, ampak z vsem svojim življenjem 49 oznanjajo ljubečega, odpuščajočega in odrešujočega Boga.« Häring opozarja, da zdravljenje s šokom v primeru skupuloznosti ni primerno, potrebno je predvsem dobrohotno razumevanje. »Eden glavnih vzrokov skurpuloznosti je v tem, da človek ne najde živega ljubezenskega stika z bližnjim in z Bogom ali pa da ga je ponovno izgubil. Ozdravitev potrebuje pomoč drugega, ljubeznivo približevanje bolniku, potrebno pa je tudi, da se bolnik na novo usmeri k drugemu, k 'ti', da se reši fiksacije 50 nase.« Pokoro, ki jo je potrebno naložiti skupulantu je, da se nikoli več ne sme spovedati grehov, ki se jih je že spovedal. Potrebno ga je prepričati, da Bog hoče njegovo ozdravitev; pomembno pa je potrpežljivo sprejeti njegov proces zdravljenja in mu dajati upanje. Häring navaja molitev Alfonza Liguorija: »O, moj Bog, plahe duše gledajo nate kot na tirana, ki od svojih podložnikov ne terja nič drugega kot strah in trepet. zato se bojijo zaradi vsake nepremišljene besede in zaradi vsake misli, ki jim šine v glavo. Mislijo, da bo Gospod Bog že zaradi tega jezen in jih bo pahnil v pekel. Ne, ne in še enkrat ne: Bog nas bo oropal svoje milosti samo, če ga zaničujemo z 51 odprtimi očmi in s polno privolitvijo in mu obrnemo hrbet.«
2. poglavje: Posebnost krščanske morale 43

43

njegovem udejstvovanju v svetu. Seveda ne izključuje vloge vere, vendar vera ne predstavlja nasprotje ali konkurence razumu - vera ima pomembno vlogo pri spodbujanju, kritiki in integraciji zaključkov, do katerih pride subjekt, vendar pa je tudi morala vernika strukturirana na avtonomen način. Auer utemeljuje svojo etično teorijo na teološki resnici, da je Bog ustvaril človeka in mu dal svobodo. Bog s svojim stvarjenjskim dejanjem daje bivanjem stvarem izven sebe in jim tako podeljuje avtonomijo, kar pomeni, da jih postavlja v situacijo, da se lahko uresničijo znotraj imanentih danosti, ki jim jih je dal. Na ta način vsako ustvarjeno bitje odgovarja na začetni Božji načrt. To pa ne gre razumeti v deističnem smislu, kot da bi se odnos med Stvarnikom in ustvarjenim bitjem omejil samo na stvarjenjski akt, kot da bi bitje potem ne potrebovalo Boga za svoj obstoj. Želi se poudariti dejstvo, da ne smemo pomešati raven Božje vzročnosti in vzročnosti znotraj človeških odnosov. avtonomije V tem splošnem družbenem kontekstu poskušajo mnogi katoliški moralni teologi pokazati na razumsko utemeljitev krščanskih etičnih načel, ki imajo po njihovem univerzalno veljavnost ne glede na to, ali je nekdo veren ali ne. Tako utemeljevanje je pravzaprav s skladu s katoliško tradicijo in cerkvenim učiteljstvom. Pri svojih izjavah cerkveno učiteljstvo vseskozi poudarja univerzalnost naravnega moralnega zakona. Katoliški pogledi na določene etične dileme so vedno namenjene vernikom in »vsem ljudem dobre volje«. Večina cerkvenih okrožnic med naslovljenci na koncu navaja »vse ljudi dobre volje«. Drugi vatikanski koncil zato poudarja: Zvestoba do vesti povezuje kristjane z ostalimi ljudmi pri iskanju resnice in pri » pravilnem reševanju tolikerih nravnih vprašanj, ki se pojavljajo v življenju posameznikov in družbe « (CS 16). Novi položaj pluralistične in sekularizirane družbe torej samo bolj jasno osvetljuje to, ker je znotraj krščanske etične misli prisotno že od Kajti kadar pogani, ki vsega začetka. Že apostol Pavel piše v Pismu Rimljanom: » nimajo postave, po naravi izpolnjujejo to, kar veleva postava, so sami sebi postava, čeprav so brez postave. Ti dokazujejo, da je delo postave zapisano v njihovih srcih: o tem pričuje tudi njihova vest in misli, ki se medsebojno obtožujejo ali pa zagovarjajo « (Rim 2,14- 15). Pavel je prepričan, da imajo tudi pogani sposobnost moralnega presojanja in razločevanje, ki je neodvisna od njihovega verskega prepričanja. V osnovi torej Pavel priznava, da je etika nekaj univerzalnega, lastnega vsakemu človeku.
Malgraû ĉio sia legado de la Biblio, ili fakte ne vidis en ĝi la realan sciigon pri Jesuo, kaj opiniis, ke ili estas ĝuste tiuj, kiuj nepre estos savitaj. Sed Jesuo diris al ili:

'Vi esploras la Skribojn, ĉar vi opinias, ke en ili vi havas eternan vivon; kaj ili estas tio, kio atestas pri mi' (Joh 5:39).

Simile povas opinii multaj aliaj homoj, kiuj havas supraĵan scion pri kelkaj eventoj kaj temoj el la Malnova Testamento: ĉar ilia scio estas akirita laûhazarde. Ili ankoraû ne komprenas la mirindan mesaĝon de Kristo kaj la Evangelion pri la Regno de Dio. En tiu ĉi ĉapitro ni provos montri al vi la realan sencon de la ĉefaj promesoj de la Malnova Testamento:

- - En la ĝ ardeno de Edeno
- - Donita al Noa
- - Donita al Abraham
- - Donita al David

Priskriboj de tiuj ĉi promesoj troviĝas en la unuaj kvin libroj de la Biblio (Genezo - Readmono), kiujn skribis Moseo, kaj ankaû en la libroj de la profetoj de la Malnova Testamento. Tie troviĝas ĉiuj fundamentoj de la kristana Evangelio. Paûlo klarigis, ke lia predikado enhavas nenion, krom tio, 'kion la profetoj kaj Moseo anoncis kiel venontan: ke la Kristo devas suferi, kaj ke li unua per la revivigado de mortintoj proklamos lumon al la popolo kaj al la nacianoj' (Ag 26:22,23). La saman li deklaris en siaj lastaj tagoj: 'Li (Paûlo) faris al ili klarigon, atestante la Regnon de Dio, kaj penante konvinki ilin pri Jesuo, el la leĝo de Moseo kaj el la profetoj, de mateno ĝis vespero' (Ag 28:23). Tiu espero de Paûlo, kiu estis la glora lumo en lastaj tagoj de lia vivo, estas tiu ununura espero, kiun devas havi ĉiu vera kristano, kaj ĝi devas esti ankaû nia espero. Inspiritaj de tiu ekzemplo, ni povas nun 'esplori la Skribon'.

- 3.2 LA PROMESO EN EDENO

Ĉapitro 3 de Genezo enhavas la kortuŝan rakonton pri la homa falo. La serpento estis malbenita pro malĝusta citado de la vorto de Dio kaj pro tio, ke ĝi instigis Evan ne obei al tiu ĉi vorto. Pro sia neobeo la viro kaj virino`estis punitaj. Sed radio de espero prilumigas tiun malĝojan bildon, kiam Dio diras al la serpento:
1

## Guía de práctica clínica sobre los Tumores no definitorios de sida e infección por el VIH Marzo 2019

## Panel de expertos de GeSIDA
Latin

Mr. Lovett

- - trabes, trabis, F = beam, timber
- - quam = which (refers to 'turrim') (accusative singular)
- - eduxerat - pluperfect active indicative of 'educo = to build'
- - ipse = he himself (i.e. Turnus) (nominative singular)
- - subdiderat - pluperfect active indicative of 'subdo = to supply'
- - rota, rotae, F = wheel
- - instraverat - pluperfect active indicative of 'insterno = to spread over'
- - pons, pontis, M=bridge
- - pontīs…altōs - accusative plural
- - altus, alta, altum = high
- - iam iam = now
- - fatum, fati, N = fate
- - soror - vocative singular
- - superant - present active indicative of 'supero = to have the upper hand'
- - absiste - singular imperative of 'absisto = to cease'
- - morarī - present infinitive of 'moror = to delay' following 'absiste'
- - quo = to where
- - durus, dura, durum = harsh
- - dura…Fortuna - nominative singular
- - vocat - present active indicative of 'voco = to call, summon'
- - sequamur - present subjunctive of 'sequor = to follow', hortatory subjunctive
- - stat = I have decided (literally: it stands (where 'it' is replaced by a nominative infinitive))
- - conferre - present active infinitive of 'confero = to oppose, match against', following 'stat'
- - manus, manūs, F = hand
- - quidquid acerbi sit = however grievous it may be (potential subjunctive)
- - morte - ablative singular of 'mors, mortis, F = death', direct object of 'patī'
- - patī - present infinitive of 'patior (+ABL) = to suffer', following 'stat'
- - neque = and…not
- - indecoris, indecoris, indecore = inglorious, shameful
- - germana - vocative singular of 'germana, germanae, F = sister'
- - videbis - future active indicative of 'video = to see'
- - amplius = any more, further, any longer
- - hunc…furere…furorem = to rage this rage
- - oro - present active indicative of 'oro = to beg'
- - ante = first (i.e. before Turnus dies)
- - sine - singular imperative of 'sino = to allow'
- - dixit - perfect active indicative of 'dico = to speak'
- - e / ex (+ABL) = from
- - currus, currūs, M=chariot
- - saltum dedit = (he) lept (literally: gave a leap)
- - ocius - comparative adverb of 'ocis, ocis, oce = swift, rapid'
- - arvīs - ablative plural of 'arva, arvae, F = field, plain', translate with (on)
- - per (+ACC) = through
- - hostīs - accusative plural of 'hostis, hostis, M=enemy'
- - telum, teli, N = weapon
- - ruit - present active indicative of 'ruo = to rush on'
- - maestus, maesta, maestum = sad
- - deserit - perfect active indicative of 'desero = to desert, abandon'
- - ac = and
Había incurrido en dos traiciones y en dos falsías. Había faltado a Dios y a ella.

Soy un ser abominable.

\_11 de Junio\_.

Aún es tiempo de remediarlo todo. Pepita sanará de su amor y olvidará la flaqueza que ambos tuvimos.

Desde aquella noche no he vuelto a su casa.

Antoñona no parece por la mía.

A fuerza de súplicas he logrado de mi padre la promesa formal de que partiremos de aquí el 25, pasado el día de San Juan, que aquí se celebra con fiestas lucidas, y en cuya víspera hay una famosa velada.

Lejos de Pepita, me voy serenando, y creyendo que tal vez ha sido una prueba este comienzo de amores.

En todas estas noches he rezado, he velado, me he mortificado mucho.

La persistencia de mis plegarias, la honda contrición de mi pecho han hallado gracia delante del Señor, quien ha mostrado su gran misericordia.

El Señor, como dice el Profeta, ha enviado fuego a lo más robusto de mi espíritu, ha alumbrado mi inteligencia, ha encendido lo más alto de mi voluntad, y me ha enseñado.

La actividad del amor divino, que está en la voluntad suprema, ha podido en ocasiones, sin yo merecerlo, llevarme hasta la oración de quietud afectiva. He desnudado las potencias inferiores de mi alma de toda imagen, hasta de la imagen de esa mujer; y he creído, si el orgullo no me alucina, que he conocido y gozado en paz, con la inteligencia y con el afecto, del bien supremo que está en el centro y abismo del alma.

Ante este bien todo es miseria; ante esta hermosura es fealdad todo; ante esta felicidad, todo es infortunio; ante esta altura todo es bajeza. ¿Quién no olvidará y despreciará por el amor de Dios todos los demás amores?
77

- 55. Wilkin T, Lee JY, Lensing SY, Stier EA, Goldstone SE, Berry JM et al. Safety and immunogenicity of the quadrivalent human papillomavirus vaccine in HIV-1- infected men. J Infect Dis. 2010; 202: 1246-53.
- 56. Cranston RD, Cespedes MS, Paczuski P, Yang M, Coombs RW, Dragavon J, et al. High Baseline Anal Human Papillomavirus and Abnormal Anal Cytology in a Phase 3 Trial of the Quadrivalent Human Papillomavirus Vaccine in Human Immunodeficiency Virus-Infected Individuals Older Than 26 Years: ACTG 5298. Sex Transm Dis. 2018; 45: 266-271.
- 57. Hidalgo-Tenorio C, Ramírez-Taboada J, Gil-Anguita C, Esquivias J, Omar- Mohamed-Balgahata M, SamPedro A, et al. Safety and immunogenicity of the quadrivalent human papillomavirus (qHPV) vaccine in HIV-positive Spanish men who have sex with men (MSM). AIDS Res Ther. 2017; 14: 34.
- 58. Cespedes MS, Kang M, Kojic EM, Umbleja T, Godfrey C, Webster-Cyriaque JY, et al. Anogenital human papillomavirus virus DNA and sustained response to the quadrivalent HPVvaccine in women living with HIV-1. Papillomavirus Res. 2018; 6:15-21.
- 59. Deshmukh AA, Chhatwal J, Chiao EY, Nyitray AG, Das P, Cantor SB. Long-term outcomes of adding HPV vaccine to the anal intraepithelial neoplasia treatment regimen in HIV-positive men who have sex with men. Clin Infect Dis. 2015; 61:1527 - 35.
- 60. Vacunación en grupos de riesgo de todas las edades y en determinadas situaciones Ponencia de Programa y Registro de Vacunaciones Julio 2018.https://www.mscbs.gob.es/profesionales/saludPublica/prevPromocion/vac unaciones/VacGruposRiesgo/docs/Resumen\_ejecutivo.pdf.
- - Li predikis al ili en spirito de amo kaj sincera kompato, sed samtempe
- - Li ne permesis al iliaj vojoj kaj opinioj influi al la liaj, kaj

- Li montris al ili la amantan karakteron de Dio per sia propra vivo.

Sed malgraû ĉio tio ili malamis Jesuon. Lia obeemo al Dio elvokis ilian ĵaluzon. Eĉ liaj familianoj (Joh 7:5; Mk 3:21) kaj liaj intimaj amikoj (Joh 6:66) ne kredis al li, obstaklis lin kaj iuj eĉ foriris de li. Paûlo spertis tion samon, kaj li lamentis al tiuj, kiuj antaûe estis kun li en ĝojo kaj ploro:

'Ĉu mi do per verdirado fariĝis al vi malamiko?' (Gal 4:14 -16).

La vero neniam estis populara; sciante tion kaj vivante tiel, kiel ni devas vivi, ni devas atendi aperon de diversaj malfacilaĵoj en nia vivo kaj eĉ persekutojn:

'Sed kiel tiam la laû karno naskita persekutis la laûspiritulon (naskitan 'per la vorto de Dio' - 1 Pet 1:23), tiel estas ankaû nuntempe' (Gal 4:29).

Se ni vere kuniĝis kun Kristo, ni devas sperti iujn el liaj suferoj, por ke ankaû ni povu dividi lian gloran rekompencon. Kaj denove ni trovas senkomparan ekzemplon:

'Fidinda estas la diro: ĉar se ni mortis kun li (kun Kristo), se ni suferas (kun li), ni ankaû reĝos kun li... Tial mi suferas ĉion' (2 Tim 2:10 -12).

'Se ili min (Jesuon) persekutis, vin ankaû ili persekutos... Sed ĉion ĉi tion ili faros al vi pro mia nomo' (Joh 15:20,21),

t.e. pro tio, ke ni baptiĝis en la nomo de Jesuo (Ag 2:38; 8:16).

Legante similajn versojn, nevole aperas deziro diri: 'Se ĉiuj kunligitaj kun Jesuo, la semo de la virino, povas atendi suferojn kaj persekutojn, mi preferas ne aliĝi al ili'. Sed certe ni devas memori, ke neniam ni estos submetitaj al tio, kion ni ne povos elteni, kvankam sinofero sendube necesas por ke ni plene aliĝu al Kristo. Nia kunligo kun li donos al ni tiom grandan rekompencon, ke 'la suferoj de la nuna tempo ne indas komparon kun la gloro, kiu estos malkaŝota al ni' (Rom 8:18). Kaj eĉ nun lia sinofe ro donas al ni eblecon dum niaj malfacilaj vivmomentoj per preĝoj ricevi de Dio helpon kaj necesajn
KARRI. Enpä havainnut minä mitään kamppausta painissa. Pahoin meiltä, jos yllytämme yksinkertaisia kumppania hurjiin käytöksiin. MIKKO. Se ei vahingoita, isäntä. Hän on vimmatun itsepintainen ja voimaansa aina luottava. Ei vahingoita, vaikka saisi hän pienen muistutuksen. KARRI. Luulenpa, että tarpeeksi hänen nyt höyhentävät. Mutta niitä kaloja, joita ongimme, niitä saamme. MIKKO. Suotteko minun kysyä yhtä asiaa? KARRI. Mielellä. MIKKO. Oletteko te tavannut Eskon isää, Nummisuutari Topiasta, Puol'matkan krouvissa? KARRI. Tapasinpa hänen tultuamme kaupungista. MIKKO. Oliko tässä tilaisuudessa jotain keskustelemista välillänne jostain naimakaupasta, koskeva Eskoa ja kasvate-tytärtänne Kreetaa? Ehkä leikin vuoksi? KARRI. Senkaltaista jotain siinä haasteltiin, ja lausuinpa silloin yhtä ja toista, jota en tehnyt olisi ilman vähän häkää ylikammarissa tässä. Totta sanoen, mua huvitti lyödä hieman leikkiä ukon kanssa, mutta jos hän leikin otti todeksi ja sen mukaan on nyt työksennellyt, niin paheksinpa tätä poikamaista käytöstäni krouvissa. MIKKO. Ei vaaraa. Mutta ovatpa he molemmat, sekä isä että poika, kaksi yksinkertaista kumppania, ja yksinkertainen, niinkuin tietään, pitää usein leikin totena. KARRI. Ja tästä syystä kenties olette nyt naima-teillä täällä? MIKKO. Mutta asiassa ei ole tärkeyttä, ei yhtään. Te näette, ettei se ensinkään käy sydämellensä. Hän syö ja juo ja painiskelee ja viimein kiittää hän teitä koreasti lähteissänsä. Minä tunnen luontonsa ja taidan teitä vakuuttaa, ettei hiisku hän sanaakaan koko asiasta, kuin ette vaan häntä jollain tavalla loukkaa. Sammukoon se tähän, ja kaikkein vähin katkaiskoon se hää-iloanne. KARRI. Paras ilo on nyt tiessään, kuin vietiin meiltä musikantti. - Jaakko, mistä saisimme toisen? JAAKKO. Minun mielestäni on tarpeeksi jo tanssittu. Jotain muuta nyt tahtoisin esitellä. KARRI. Sanoppas!
## 4. 4. poglavje: Zgodovina moralne teologije

### 1. Uvod

Za vsako vedo je značilno, da ima svojo lastno zgodovino. S pomočjo zgodovinskega pregleda se oblikuje tudi naša zgodovinska zavest, ki nam pomaga razumeti, kaj je mogoče na področju moralne teologije videti kot spremenljivo in relativno, ter kaj je tisto, kar je skozi celotno zgodovino ostalo kot absolutna zvestoba razodevajočemu se Bogu, ki se je v polnosti časov razodel v osebi Jezusa Kristusa, katerega oznanilo posreduje vse do naših dni apostolska kerygma- oznanilo. V kolikor razumemo moralno teologijo tudi kot kritično teorijo krščanske življenjske prakse, potem smo seveda dolžni, da našo vedo stalno razumemo v okviru hermenevtičnega napora. Moralna teologija je sorazmerno mlada teološka veda. Pri evropskih narodih, ki imajo najdaljšo teološko tradicijo najdemo prve zgodovinske preglede moralne teologije v drugi polovici dvajsetega stoletja. Leta 1954 je v nemščini M. Müller pričel izdajati zbirko z naslovom »Studien zur Geschichte der katholischen Moral«. Druga zbirka v francoščini je pričela izhajati 1969 pod vodstvom Ph. Delhaye pri založbi Duculot. V italjanščini pa so prvi zgodovinski pregledi iz leta 1961 v Häringovi moralni teologiji »La 2 legge di Cristo« in kasneje iz leta 1972 od G.Angelinia-A.Valsecchia, »Disegno storico della 3 Teologia Morale« . Na angleškem govornem področju velja omeniti Farugia I.R. in njegovo delo »Christian 4 Ethics« .