## PAPA FRANCESC AUDIÈNCIA GENERAL Dimecres, 29 d ' abril de 2020

## Catequesi sobre les Benaurances: 9. «Benaurats els perseguits per la justícia perquè d'ells és el regne dels cels» (Mt 5,10)

Estimats germans i germanes, bon dia! Amb l ' audiència d ' avui, acabem el recorregut sobre les Benaurances evangèliques. Tal com ho hem sentit, en l ' última es proclama la joia escatològica dels perseguits per la justícia. Aquesta benaurança anuncia la mateixa felicitat que la primera: el regne dels Cels és dels perseguits ja que és dels pobres d ' esperit; entenem així que hem arribat a la fi d ' un camí unitari desvelat en els anuncis anteriors. La pobresa en l ' esperit, el plany, la senzillesa, la set de santedat, la misericòrdia, la purificació del cor i les obres de pau poden conduir a la persecució per culpa de Crist, però aquesta persecució és en última instància causa de joia i de gran recompensa als cels. El camí de les Benaurances és un camí pasqual que porta d ' una vida segons el món a la vida segons Déu, d ' una existència guiada per la carn - és a dir per l ' egoisme - a l ' existència guiada per l ' Esperit. El món, amb els seus ídols, els seus compromisos i les seves prioritats, no pot acceptar aquesta mena d ' existència. Les «estructures de pecat», produïdes sovint per la mentalitat humana, per molt estranyes que siguin a l ' Esperit de veritat que el món no pot rebre (cf. Jn 14,17), només poden rebutjar la pobresa, la senzillesa o la puresa i declarar la vida segons l ' Evangeli com un error i un problema, per tant com una cosa que cal marginar. Així pensa el món: « Aquests són idealistes o fanàtics… » Així pensen ells. Si el món viu en funció dels diners, qualsevol persona que demostri que la vida es pot viure donant i renunciant es converteix en una molèstia per al sistema de la cobdícia. Aquesta paraula «molèstia» és clau, perquè el testimoni cristià, que fa tant de bé a molta gent perquè el segueix, molesta els que tenen una mentalitat mundana. La viuen com un retret. Quan apareix la santedat i sorgeix la vida dels fills de Déu, en aquesta bellesa hi ha alguna cosa incòmoda que crida a una presa de posició: o posar-se a discutir i obrir-se al bé o refusar aquella llum i endurir el cor, fins i tot al punt d ' oposició i de fúria (cf. Sv 2,14-15). És curiós, crida l ' atenció veure com, en les persecucions dels màrtirs, creix l ' hostilitat fins al punt de la fúria. N ' hi ha prou de veure les persecucions del segle passat, de les dictadures europees: com s ' arriba fins a la fúria contra els cristians, contra el testimoni cristià i contra l ' heroïcitat dels cristians. Però això demostra que el drama de la persecució és també el lloc de l ' alliberament del sotmetiment cap a l ' èxit, de la vanaglòria i dels compromisos del món. Què és el que alegra els rebutjats pel món per causa de Crist? S ' alegren d ' haver trobat quelcom que val més que tot el món. De fet «quin avantatge té que un home guanyi tot el món si perd la pròpia vida?» (Mc 8,36). Què hi guanya? És dolorós recordar que, en aquest moment, hi ha molts cristians que pateixen persecució en diverses parts del món, i hem d ' esperar i pregar que la seva tribulació s ' aturi el més

- 1 -