### 1 tématu a rešerše literatury (cca 2-3 strany) 1 tématu a rešerše literatury (cca 2-3 strany)

Daň z přidané hodnoty je významným a relativně stabilním zdrojem veřejných rozpočtů, podle European Commission (2012) tvořily v roce 2010 v členských státech EU výnosy z DPH v průměru kolem 7 % HDP a 20 % celkových daňových výnosů. V České republice jsou příjmy z DPH rovny 7 % HDPapodílí se 20,6 %nacelkových daňových příjmech. DPHbylazavedena již ve více než 130zemích světa a díky své neutralitě z hlediska volby spotřebitelů i výrobců, a tedy menším distorzním účinkům, je upřednostňována před daněmi z příjmů. Mezi výhody DPH bývá tradičně řazena kromě vnitřní neutrality, možnosti zdaňovat služby, výhodnosti pro mezinárodní obchod i odolnost proti daňovým únikům (Kubátová, 2010). Poslední jmenovaná výhoda však v minulých deseti letech přestává platit, protože se objevují nové druhy daňových úniků, tzv. kolotočové podvody, které dosahují značné výše. V rámci celé EU nejsou vyčísleny, ale Velká Británie je např. odhaduje v HMRC 1 (2011) na 1,5 až 2,5 % jejích celkových příjmů z DPH. Podle tiskového prohlášení Evropské komise došlo mezi červnem 2008 a prosincem 2009 k úniku na DPH při podvodném prodeji emisních povolenek ve výši cca 5 mld. EUR. Od roku 2006 vyhlásila Evropská komise strategii boje proti daňovým únikům a v jejím rámci jsou prováděny konzultace k tomuto tématu a navrhovány různé legislativní změny napomáhající k potírání daňových podvodů. Měření úniků v DPH je náročné a jednou z cest je odhad rozdílu mezi skutečnou a teoretickou daňovou povinností k DPH. Skutečnou daňovou povinností může být myšlena daň přiznaná daňovými subjekty nebo pouze daň skutečně vybraná správci daně. Tyto dvě veličiny se liší o daň sice přiznanou daňovým subjektem nebo dodatečně doměřenou finančním úřadem, ale nezaplacenou např. z důvodu platební neschopnosti nebo insolvence. Ve většině dále uvedených zdrojů i v disertační práci bude skutečná daňová povinnost chápána jako daň vybraná správci daně vztahující se k danému roku. Tato daň je z hotovostních příjmů odvozena podle metodiky Eurostatu, 2 tzv. přístupem časově upraveného hotovostního plnění (Hrdlička a kol, 2010). Zjišťování velikosti daňové mezery je součástí tzv. risk managementu daňové správy, jehož prostřednictvím se určují nejvíce rizikové skupiny daňových subjektů. Pravidelně měří daňovou mezeru a zároveň zveřejňují její odhady např. USA(US Internal Revenue Service, 1979), Velká Británie (HMRC, 2011), Švédsko (Hansson a Wallberg, 2008) nebo Itálie (Marigiliani a Pisani, 2007). Odhady daňové mezery slouží k lepší představě správců daně o potenciální daňové povinnosti, a pokud je tato mezera ještě dále členěna podle typů subjektu a rizikového chování jako například ve Velké Británii nebo Švédsku, slouží i k lepší alokaci zdrojů daňové správy při vybírání daní. Kromě toho může být také měřítkem efektivnosti daňové správy, protože na rozdíl od celkové výše vybrané daně nezávisí na hospodářském cyklu ani změnách daňové legislativy. Pokud se vládě daří daňovou mezeru snižovat, lze předpokládat, že její kvantitativní odhad komunikovaný veřejnosti podpoří pozitivní vnímání spravedlnosti a efektivnosti daňového systému. To potom může zlepšit výběr daní díky větší motivaci daňových subjektů k placení daní a dodržování předpisů. Měření daňové mezery je však zajímavé i z hlediska teoretického, postupně se např. vyvinula metoda odhadu mezery DPH z tabulek zdrojů a užití v národních účtech, o které bude dále podrobněji pojednáno. V ČR byla zadána studie na výpočet mezery DPH touto metodou za posledních několik let společnosti PriceWaterhouseCoopers (dále jen "PWC"), jejíž výsledky by měly být zveřejněny v lednu 2013. Zároveň se výpočtem teoretické daňové povinnosti zabývá Český statistický úřad (dále jen "ČSÚ") při bilancování národních účtů. Na Slovensku byla daňová mezera vypočítána ve zprávě autorů Novysedlak a Palkovičová (2012). V rámci boje s daňovými úniky v EU byl pověřen Center for

2