Nortrop navodi Paretovu 'Opštu sociologiju', koja ima zadatak da uspostavi sociologiju kao nauku na fundamentalnim osnovama objektivnog obraćanja sa širokim rasponom podataka. Pareto veruje da prethodnici koji su to pokušali ranije nisu uspeli, jer su površne pojave (kao što su teorije i sudovi ljudi za sopstvena ponašanja - derivacije) mešali sa fundamentalnim osnovama (manifestacije psihičkih stanja - reziduumi). Greška je to što su derivacije smatrali za naučne teorije koje počivaju na objektivnim osnovama, dok je njihovo jedino izvorište u osećanjima koja su zadovoljavale. Ovo Pareta navodi da napravi razliku između logičko -eksperimentalnih (mogu se dokazati kao istinite ili lažne na osnovu objektivnih kriterijuma) i nelogično -eksperimentalnih teorija (nisu ni istinite ni pogrešne, pa je diskusija o njima besmislena).

Indukcija sociologije podrazumeva sakupljanje i analizu derivacija, ne bi li se iznašli reziduumi čiji su oni manifesti. Odnosno, derivacije su manifestacije reziduuma, a reziduumi su manifestacije osećanja i instikata. Pareto ipak navodi da derivacije često maskiraju reziduume, tako da se mora sve podrobno ispitivati, ne bi li se došlo do nekog specifičnog odnosa između ova dva pojma.

## DA LI EKONOMIJA MOŽE DA PREDVIĐA?

Ono za čime ekonomija teži jeste naučna teorija dinamike sa deduktivnim sistemom koji je proverljiv i sadrži sve postulate i primitivne pojmove iz kojih se mogu dedukovati teoreme. Kada bi ekonomija raspolagala ovakvom teorijom, ona bi na osnovu utvrđenih i dokazanih kalkulacija mogla predvideti buduća stanja. Teorija dinamike koja je dobra za nauku jeste ona čiji pojmovi daju dobru potkrepljivost i račun sadašnjeg stanja, dok njeni postulati daju dobra buduća predviđanja. Kada kažemo da ekonomija nema ovakvu teoriju, ne tvrdimo da ekonomija nema teoriju uopšte, koja ne može potkrepiti sadašnje podatke ili podatke tokom vremena, već da nemaju teoriju dinamike koja bi mogla da predvidi buduća stanja.

Valuacija ili ekonomska vrednost odražava želju neke individue za nekom robom ili uslugom. Samim tim,predmet ekonomije nije neki objektivno postojeći entitet, već odnos individue prema želejnom objektu. Ovaj odnos jeste fundamentalni entitet u ekonomiji. U pravilno formulisanoj deduktivnoj teoriji, postulati su označeni primitivnim pojmovima, što je u ekonomiji određeno redosledom preferencije. Ipak, cela ova ekonomska teorija se mora empirički potvrditi.

Metod verifikacije je isti kao kod prirodnih nauka- okretanje empiričkim podacima, s tim što se kod prirodnih nauka barata empiričkim čulnim datostima, a kod ekonomije introspekcijom. Komplikovanije je u ekonomiji utoliko što ne može ekonomija biti za svakog ponaosob, već za sve. Dakle, validnost za sve se dobija time što se ne gledaju valuacije ponaosob, niti sadržaj ili konkretan redosled, već samo uvid u to da svaki čovek ima određene valuacije na osnovu redosleda preferencije. Ova teza obezbeđuje opšte važenje.

U prirodnim naukama, naši podaci su odraz čulne svesti i mogu se objektivno prikazati, dok naša svest, naše preferencije i valuacije ne mogu, tako da ne postoje objektivne i opštevažeće ekonomske valuacije koje bi mogle postulatima iznedriti opštu teoriju, tako da se ekonomista mora osloniti na generalizovanu stavku da svaki čovek ima određene valuacije prema prefrencijama.