Stanovište u sociologiji, poznato kao biheviorizam, poznato je po revoltu prema neodređenosti psiholoških podataka koje smo dobili na osnovu introspekcije mentalnih stanja. U početku, cilj biheviorizma je bio da se ljudska psihološka stanja istražuju kao i hemijski procesi ili ponašanja životinja, bez ukazivanja na sadržaj svesti, dok su se neki služili i mehanicističkim teorijama, a sve to kako bi psihološku teoriju mogli da zasnuju na javno opažljivim podacima. Ipak, kasniji bihevioristi su i izjave subjekata koji su podvrgnuti eksperimentima i istraživanjima tretirali kao relevantne podatke. Iako biheviorizam sam ne može objasniti celokupno ljudsko ponašanje, treba napomenuti njihovu bitnost i insistiranje na objektivnoj metodologiji koja nastoji da prikupi objektivne podatke. Glavna kritika koja je bila usmerena ka biheviorizmu jeste zanemarivanje ljudskih subjektivnih psiholoških i emotivnih stanja. Ipak, mnogi bihevioristi će reći da postoje neka privatna psihička stanja i da se kontrolisanim istraživanjem javnog ponašanja može doći do validnih zaključaka o pojedincu i društvu.

Kontrolisano istraživanje:

- • pouzdanih zakona: da li je moguće izvođenje kontrolisanih eksprimenata? • pouzdanih zakona: da li je moguće izvođenje kontrolisanih eksprimenata?
- • uzrok teškoća u izgradnji društvenih nauka je nemogućnost sprovođenja • uzrok teškoća u izgradnji društvenih nauka je nemogućnost sprovođenja kontrolisanog eksperimenta kakav imamo u prirodnim naukama:
- 1. nemogućnost upotrebe sile u istraživanju
- 2. uvođenje promena u situaciju koja se istražuje uvodi nepovratne promene relevantnih varijabli
- 3. mnoge društvene pojave se ne ponavljaju, tj. istorijski su jedinstvene

Imajući ovo sve u vidu, možemo zaključiti da su osnove biheviorističkih teorija prilično nepostojane.

Smisaona objašnjenja ljudskog delanja podrazumevaju dve pretpostavke - privatne psihološke stavove pojedinca i barem jedan opšti stav koji prikazuje povezanost prethodnih stavova međusobno i povezanost tih stavova sa određenim javnim ponašanjem. Kada se stvori neka kauzalna veza ili uklopljenost ovih psiholoških stavova i opšteg stava, možemo reći da imamo neko smisaono objašnjenje. S ovim u vezi, mi možemo znati i neko psihološko stanje čoveka kao što možemo znati i neku objektivnu činjenicu, jer se mi možemo projektovati na mesto subjekta i na osn ovu sebe saznati njegovo stanje, ali ova projekcija je bitna u smislu postavljanja hipoteza kao pomoćnog sredstva, a ne u smislu iznalaženja objektivnog objašnjenja ili uzroka tih stanja.

Glavni oblici empirijskog proučavanja:

- • eksperiment u društvenim naukama (konstruisanje veštačke situacije koja • eksperiment u društvenim naukama (konstruisanje veštačke situacije koja podseća na realnu) - problem generalizacije
- • s poljem: određena zajednica je subjekt eksperimenta u kojoj se kontrolišu • s poljem: određena zajednica je subjekt eksperimenta u kojoj se kontrolišu relevantne promenljive (grupa zaposlenih u fabrici)
- • eksperimenti', ' ex post facto eksperimenti': cilj je utvrđivanje da li postoji neki • eksperimenti', ' ex post facto eksperimenti': cilj je utvrđivanje da li postoji neki događaj ili skup događaja koji je kauzalno povezan sa nastankom nekih društvenih promena ili karakteristika datog društva (npr. šta utiče na migracije, stavove prema manjinama itd.)

Pitanje kulturnog relativizma:

- • društvenim naukama ne mogu da se utvrde opšti zakoni zato što su društvene pojave • društvenim naukama ne mogu da se utvrde opšti zakoni zato što su društvene pojave istorijski uslovljene, tj. kulturno determinisane (važnost specifičnih kulturnih navika i društvene interpretacije događaja za ljudsko ponašanje)