perquè tornaran a néixer. I amb una altra fórmula sintètica sant Pau explica que Crist «fou entregat per perdonar-nos els pecats i ressuscitat per fer-nos justos» (Rm 4,25). L'únic, l'únic que ens fa justos, ens justifica ; l'únic que ens fa renéixer és Jesucrist. Ningú més. I per això no s'ha de pagar res, perquè la justificació - fent-ho bé - és gratuïta. I aquesta és la grandesa de l'amor de Jesús: dona la vida gratuïtament per fer -nos sants, per renovar- nos, per perdonar- nos. I aquest és el nucli propi d'a quest Tridu Pasqual. En el Tridu Pasqual la memòria d'aquest esdeveniment fonamental s'omple de gratitud i de celebració i, al mateix temps, renova en els batejats el sentit de la seva nova condició, que sempre l' apòstol Pau expressa així: «Ja que heu ressuscitat amb Crist, cerqueu allò que és de dalt, […] no […] allò que és de la terra» (Col 3,1-2). Mireu cap amunt, mireu l'horitzó, eixamplem els horitzons: aquesta és la nostra fe, aquesta és la nostra justificació, aq uest és l'estat de gràcia! Pel b aptisme, de fet, hem ressuscitat amb Jesús i ens hem mort a les coses i a la lògica del món; hem renascut com a criatures noves: una realitat que es converteix en una vida concreta dia rere dia. Un cristià, si realment es deixa rentar per Crist, si realment es deixa despullar per ell de l'home vell per caminar en una vida nova, tot i ser pecador - perquè tots ho som - no pot continuar sent corrupte, la justificació de Jesús ens salva de la corrupció, som pecadors però no corruptes; no pot viure amb la mort a l'ànima, ni tampoc ser causa de mort. I en arribar a aquest punt he de dir una cosa trista i dolorosa… Hi ha cristians falsos: els que diuen «Jesús ha ressuscitat», «he estat justificat per Jesús», visc la vida nova, però porto una vida corrupta. I aquests cristians falsos acabaran malament. El cristià, repeteixo, és pecador - tots ho som, jo en sóc - , però estic segur que quan demanem perdó el Senyor ens perdona. El corrupte fa veure que és una persona honorable, però en el seu cor hi ha podridura. Jesús ens dona una vida nova. El cristià no pot viure amb la mort a l'ànima, ni tan sols pot ser causa de mort. Pensem - sense anar gaire lluny - pensem en casa nostra, pensem en els anomenats «cristians mafiosos». Aquests de cristià no en tenen res: es diuen cristians, però porten la mort en l'ànima i als altres. Preguem per ells, perquè el Senyor toqui la seva ànima. El proïsme, especialment el més petit, el que sofreix més, es converteix en el rostre concret a qui podem donar l'amor que Jesús ens ha donat. I el món es converteix en l'espai de la nostra nova vida de ressuscitats. Nosaltres hem ressuscitat amb Jesús: dempeus, amb el front ben alt, i podem compartir la humiliació d'aquells que encara avui, com Jesús, estan patint la nuesa, la necessitat, en la soledat, en la mort, per convertir-se, gràcies a ell i amb ell, en instruments de redempció i d'esperanç a, signes de vida i de resurrecció. A molts països - aquí a Itàlia i també a la meva pàtria - tenim el costum que quan el dia de Pasqua se senten, s'escolten les campanes, les mares, les àvies, porten els infants a rentar-se els ulls amb aigua, amb l'aigua de la vida, com a signe per a poder veure les coses de Jesús, les coses noves. En aquesta Pasqua deixem- nos rentar l'ànima, rentar els ulls de l'ànima, per veure les coses boniques, i fer coses boniques. I això és meravellós! Ha estat la resurrecció de Jesús després de la seva mort, que ha estat el preu per salvar-nos a tots nosaltres. Estimats germans i germanes, preparem-nos per viure bé aquest Tridu Sant ja imminent - comença demà - , per ser sempre més profundament inserits en el misteri de Crist, mort i ressuscitat per nosaltres. Que ens acompanyi en aquest itinerari espiritual la Verge Santíssima, que va seguir Jesús en la seva passió - ella era allí , mirava, sofria…- , va ser present i va estar unida a ell al peu de la seva creu, i no s'avergonyia del fill. Una mare mai no s'avergonyeix del fill! Va ser all í i va rebre en el seu cor de Mare la joia immensa de la resurrecció. Que ens obtingui la gràcia d'estar interiorment compromesos en les

- 2 -