Zoper zgoraj navedeno sodbo, smiselno zoper zavrnilni del in zoper odločitev, da tožnik sam nosi svoje stroške postopka, se v odprtem pritožbenem roku pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov po 338. čl. ZPP in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi oz. podredno, da izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Tožnik poudarja, da je v času bolniškega staleža obiskoval fizikalno terapijo, ki mu jo je v času mirovanja po odločbi ZZZS, predpisal J.B., dr. med., specialist fiziater. Glede na navedeno so zaključki sodišča, da je tožnik ravnal samovoljno, naklepno ali iz hude malomarnosti neprimerni in ne predstavljajo argumentirane opredelitve sodišča do navedb tožnika iz 2. točke tožbe. Tožnik opozarja tudi na stališče sodne prakse (npr. VDSS sodba opr. št. Pdp 957/2007). Četudi delavec krši navodila o ravnanju v času zadržanosti z dela, je pri presoji zakonitosti izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi potrebno ugotoviti ali je tako ravnal iz opravičljivih razlogov. V konkretnem primeru so si navodila imenovane zdravnice in lečečega zdravnika specialista delno nasprotovala, tožnik pa je zaradi zdravljenja spoštoval slednja, ob tem pa je iz opravičljivih razlogov opravil še nujne eksistenčne poti zase in za svojo invalidno ženo, kot edini oskrbovalec družine. Iz navedenih razlogov ni mogoče šteti, da je podan utemeljen razlog, ter da zaradi takšnega ravnanja delovnega razmerja ni mogoče nadaljeva ti. Tudi priča D.B., dr. med. je potrdila, da se morajo zavarovanci držati tako navodil, ki jih dobijo v ambulanti, kot navodil iz odločbe imenovanega zdravnika. Sodišče o okoliščinah, da tožnik sam skrbi za osnovne življenjske potrebščine, ker ima invalidno ženo, ni zavzelo nobenega stališča. V konkretnem primeru ni bistveno, ali je bila odločba ZZZS izpodbijana, temveč je bistveno, ali je delavec spoštoval navodila oz. ali jih ni spoštoval iz opravičljivih razlogov. Tožnikova odsotnost z doma kritičnega d ne, ko je la- ta opravljal eksistenčno nujne opravke, to je nakup živil in servis avtomobila, po izpovedi lečečega (osebnega) zdravnika dr. D. ni poslabšala tožnikovega zdravstvenega stanja, ni vplivala na proces rehabilitacije, ki se je normalno nadaljeval in rehabilitacije ni podaljšala. Sodišče tega dela izpovedbe zdravnika ni dokazno ocenilo glede na 233. čl. Pravil obveznega zdravstvenega zavarovanja. Tudi priča B. je navedla, da tožniku mirovanje ne bi bilo odrejeno, če bi zdravniška komisija razpolaga la s kartonom fizikalne terapije. Sodišče je dolžno vsebinsko presoditi, ali je šlo za dejansko nespoštovanje navodil ali pa za splet okoliščin, ki jih delavcu ni mogoče očitati. Sodišče se tudi ni opredelilo do teže očitanih kršitev, ki bi utemeljevala izrek skrajnega ukrepa izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Sodišče se tudi ni opredelilo do tožnikovih navedb in dokazov, ki kažejo na to, da je predmetna odpoved dejansko posledica šikaniranja tožnika s strani tožene stranke. Sodba tako tudi nima razlogov o odločilnih dejstvih. Priglaša pritožbene stroške. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo prereka tožnikove pritožbene navedbe in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbo zavrne kot neutemeljeno in potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje. Pritožba je utemeljena. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 2. odstavka 350. člena Zako na o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) in na pravilno uporabo materialnega prava. Iz izvedenega dokaznega postopka pred sodiščem prve stopnje izhaja, da je tožena stranka tožniku dne 5. 10. 2007 podala izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi po 6. alinei 1. odst. 111.